LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 64/4

KOMISIJOS SPRENDIMAS

2008 m. liepos 16 d.

dėl valstybės pagalbos, kurią Italija įgyvendino palūkanoms už valstybės iždo sąskaitoje laikomas einamųjų Poste Italiane sąskaitų lėšas sumokėti (C 42/06 (ex NN 52/06))

(pranešta dokumentu Nr. C(2008) 3492)

(Tekstas autentiškas tik italų kalba)

(Tekstas svarbus EEE)

(2009/178/EB)

EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,

atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,

atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,

paprašiusi suinteresuotųjų šalių pateikti savo pastabas pagal nurodytas nuostatas (1) ir atsižvelgusi į jų pastabas,

kadangi:

1. PROCEDŪRA

(1) 2005 m. gruodžio 30 d. rašte Italijos bankų asociacija (ABI) pateikė Komisijai skundą dėl numanomos naudos Poste Italiane SpA (PI) bankinei veiklai. Skunde teigiama, kad Italija už surinktas ir į valstybės ižde atidarytą einamąją sąskaitą pervestas pašto einamųjų sąskaitų lėšas priskaičiavo 4 % palūkanų, nors pašto einamųjų sąskaitų palūkanų norma siekia apie 1 %. Teigiamas PI skirtumas tarp aktyvių ir pasyvių palūkanų normų (2) būtų didesnis nei atitinkamas rinkos palūkanų normų skirtumas, todėl tai yra valstybės pagalba.

(2) 2006 m. vasario 7 d. rašte Komisija Italijos valdžios institucijoms pateikė kai kuriuos klausimus. Pateikusi prašymą pratęsti atsakymo terminą, Italija atsakė 2006 m. balandžio 21 d. rašte. 2006 m. kovo 30 d. įvyko susitikimas su Italijos valdžios institucijomis ir PI atstovais.

(3) 2006 m. rugsėjo 26 d. raštu Komisija pranešė Italijai apie sprendimą pradėti procedūrą dėl priemonės pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį.

(4) Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija paprašė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas. Italijos valdžios institucijos tai padarė 2006 m. spalio 31 d. ir 2006 m. gruodžio 29 d. raštuose, ABI atsakė 2006 m. gruodžio 27 d. rašte. 2007 m. sausio 15 d. rašte Komisija persiuntė ABI pastabas Italijos valdžios institucijoms, suteikdama joms teisę atsakyti. Italija pateikė pastabas 2007 m. vasario 16 d. rašte.

(5) 2007 m. vasario 21 d. rašte Komisija paprašė papildomos informacijos, kurią Italija pateikė 2007 m. kovo 30 d., 2007 m. balandžio 2 d. ir 2007 m. birželio 1 d. raštuose.

(6) 2007 m. birželio 28 d. ir 2007 m. spalio 24 d. įvyko du susitikimai su Italijos valdžios institucijomis ir PI atstovais. Po paskutinio susitikimo Komisija pateikė naujus klausimus 2007 m. spalio 25 d. rašte, į kurį Italija atsakė 2007 m. lapkričio 27 d.

(7) 2008 m. vasario 29 d. Italija atsiuntė papildomą informaciją, o 2008 m. kovo 4 d. įvyko Italijos valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas.

(8) Komisija 2008 m. kovo 5 d. ir 2008 m. balandžio 3 d. pateikė naujus klausimus, į kuriuos Italija atsakė atitinkamai 2008 m. kovo 7 d. ir 2008 m. balandžio 23 d.

2. PI IR BANCOPOSTA VEIKLA. SUSIJUSIOS RINKOS

(9) PI yra visuotinis pašto paslaugų teikėjas Italijoje ir vykdo šį visuotinių pašto paslaugų įsipareigojimą (4) pagal nacionalinius visuotinių pašto paslaugų teisės aktus (5). Šiuo metu finansinės paslaugos nėra įtrauktos į PI turimus įgaliojimus teikti bendro ekonominio intereso paslaugas.

(10) Be visuotinių pašto paslaugų užtikrinimo, PI yra pajėgi suteikti komunikacijos, logistikos ir finansų produktus bei integruotas paslaugas visoje šalies teritorijoje. Pagrindiniai 2006 m. duomenys yra šie (6): Bendras darbuotojų skaičius (metinis vidurkis) 151 470 Teritorijos 9 Filialai 140 Pašto įstaigos 13 893 PAGRINDINIAI EKONOMINIAI POSTE ITALIANE DUOMENYS mln. EUR Visos pajamos 17 055,6 Pardavimo ir paslaugų pajamos, 15 932,2 iš kurių: — pašto paslaugos 5 339,4 — finansinės paslaugos 4 382,5 — draudimo paslaugos 5 993,6 — kitos paslaugos 216,7 Kitos pajamos 1 123,3 Grynosios pajamos 675,7 PAŠTO SEKTORIUS kiekis (vienetai) Produktai ir paslaugos Korespondencija (įprastos, pirmenybinės, registruotos, apdraustos siuntos, teisiniai aktai, kitos registruotos siuntos) 3 522 792 200 Komercinio pašto paslaugos (tikslinis paštas, katalogai, neadresuotos siuntos ir t. t.) 1 887 699 700 Periodiniai leidiniai (spauda, priedai, knygos ir t. t.) 1 216 045 800 Elektroninė komunikacija (telegramos, faksas, telefaksas) 17 442 800 Skubios siuntos (Poste Italiane ir Sda) 46 284 600 Siuntiniai 16 052 000 PAŠTO INDĖLIAI Taupomosios sąskaitos, taupymo lakštai ir pašto einamosios sąskaitos: bendra suma 282 408 mln. EUR Gyvybės draudimai: pasirašytos įplaukos 5 989 mln. EUR Conto BancoPosta: esamų einamųjų sąskaitų skaičius 4 880 000 Carta Postepay: išduotų kortelių kiekis 2 801 000

(11) Pagal PI biudžetą 2006 m. finansinis pašto paslaugų įnašas į visas gautas grupės pajamas sudarė 33,5 %; 27,5 % visų gautų pajamų sudarė finansinės paslaugos, 37,6 % – draudimo paslaugos. Finansinės ir draudimo paslaugos atitinkamai sudarė 82,0 % ir 18,7 % bendrų PI grupės veiklos rezultatų. Iš pašto paslaugų buvo gauta 4 mln. EUR veiklos nuostolių.

(12) PI bankinė veikla yra vykdoma per visiškai integruotą Bancoposta padalinį.

(13) Iki 2003 m. gruodžio 100 % PI priklausė Italijos valstybei. 2003 m. gruodį Italijos valstybė 35 % PI registruoto kapitalo nurodė pervesti į indėlių ir paskolų kasą (Cassa Depositi e Prestiti (CDP). Valstybės administracija 2003 m. pabaigoje pertvarkė CDP į akcinę bendrovę. Nuo to laiko, nepaisant 30 % registruoto kapitalo pervedimo į 65 akcijas valdančius fondus (7), CDP išlieka kontroliuojama valstybės.

(14) Poste Italiane SpA taip pat yra privatus valstybės kontroliuojamas subjektas.

2.1. Pašto paslaugos

(15) Pagal neseniai atliktą tyrimą (8), prieš įgyvendinant pirmą pašto direktyvą (9), Italijos pašto rinka buvo sąlyginai atvira. Įvairūs ne PI operatoriai jau galėjo platinti adresuotą reklaminę korespondenciją ir hibridines siuntas. Be to, kai kurie vietiniai pašto operatoriai vykdė korespondencijos platinimo veiklą kaip PI subrangovai. Priėmus Direktyvą 97/67/EB dėl pašto paslaugų, hibridinių siuntų pristatymo tvarka buvo įtraukta tarp rezervuotų paslaugų, todėl subrangos santykiai buvo nutraukti. Gaunamas tarptautinis paštas ir į užsienį išsiunčiamas paštas visiškai priklauso PI rezervuotai veiklai. Nuo 2003 m. sausio 1 d. į Italijos sistemą buvo įtraukta antroji pašto direktyva (10), kurioje numatyta vidaus pašto rinką baigti sukurti iki 2009 m. sausio 1 d., rezervuotus produktus apribojant iki 100 gramų siuntai, o pirmenybinių siuntų tarifus – iki trigubų, skaičiuojant nuo bazinės kainos. Nuo 2006 m. sausio 1 d. į PI pripažintas rezervuotas paslaugas įeina pirmenybinio pašto korespondencijos, kainuojančios iki 2,5 karto daugiau negu bazinis tarifas ir sveriančios iki 50 gramų (11), siuntimas. Šiuo metu pašto rinka yra sąlyginai de jure atvira, nes nuo šiol yra liberalizuotas tiesioginės reklamos per paštą pristatymas. Įvežimo taisyklės nelaikomos griežtomis (12).

(16) 2006 m. spalio 19 d. Komisija pasiūlė naują pašto direktyvą, kad būtų visiškai sukurta Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinka. Direktyva (13) įsigaliojo 2008 m. vasario 27 d., joje numatytas monopolijų pašto paslaugoms panaikinimas de jure iki 2010 m. gruodžio 31 d. su galimybe kai kurioms valstybėms narėms atidėti terminą iki 2012 m. gruodžio 31 d.

2.2. Finansinės paslaugos

(17) 2001 m. kovo 14 d. Respublikos Prezidento dekretu Nr. 144 buvo reglamentuotos bankinio ir finansinio tipo PI teikiamos paslaugos, kurios sudaro Bancoposta veiklą. Į šią veiklą įeina: bet kokios formos taupomųjų indėlių rinkliava; mokėjimo paslaugų teikimas; tarpininkavimas keičiant valiutą; bankų ir kitų įgaliotų finansinių tarpininkų suteiktų finansavimų pardavimo skatinimas ir platinimas; kai kurių investavimo paslaugų suteikimas (derybos ir akcijų platinimas bei rinkimas trečiųjų asmenų vardu, atmetant derybas savo vardu ir individualaus portfelio valdymą, bent jau iki 2007 m.). Galimybė vykdyti finansavimo veiklą PI yra akivaizdžiai atmesta.

(18) Bancoposta gali būti laikoma taupymo institucija ir finansine tarpininke. Nors ji ir nėra bankas, ji naudojasi gausiais PI pašto skyriais savo pačios veiklai vykdyti ir bankinėms paslaugoms bei kitiems finansiniams produktams siūlyti.

(19) 13 893 pašto langeliai (vidutiniškai bent po vieną komunoje), dėl kurių PI yra didžiausias Italijos bankinis tinklas, turi būti laikomi labiau privalumu negu našta: jų išlaikymo išlaidas iš esmės padengia finansinės paslaugos, taigi manoma, kad visuotinių paslaugų teikėjui jie nesudaro mokestinės naštos (14).

(20) 2004 m. paskelbtoje ataskaitoje reitingo agentūra Fitch skelbia, kad PI/Bancoposta yra pajėgi pasiekti visus Italijos gyventojus, ir artimoje ateityje jai negalės prilygti joks nacionalinis bankas (15). Taip pat agentūra pažymi, kad PI savo strategijos pagrindu laiko finansinių paslaugų vystymą.

(21) PI siūlo platų finansinių paslaugų, konkuruojančių su bankų sistemos siūlomomis paslaugomis, spektrą: — tiesioginį ir netiesioginį taupomųjų indėlių rinkimą ir susijusią veiklą, — mokėjimo paslaugas, — finansinių produktų ir investicijų platinimą.

(22) Per pašto einamąsias sąskaitas PI vykdo tiesioginę lėšų rinkimo veiklą. 1 lentelėje parodytas vidutinis metinis pašto einamųjų sąskaitų depozitas 1995–2006 m.: 1 lentelė (duomenys mlrd. EUR) 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 Vidutinis metinis depozitas […] (16) […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […]

(23) 2001 m. PI pasiūlė Conto BancoPosta – pašto einamąją sąskaitą, savo savybėmis panašią į paprastą einamąją sąskaitą. Iki Conto BancoPosta pašto einamoji sąskaita dėl susijusių paslaugų trūkumo (pvz., kreditinės ir debetinės kortelės) nebuvo lygiavertis mažmeninės rinkos produktas ir buvo skirta pirmiausiai viešajam administravimui ir stambioms privačioms bendrovėms (t. y. nacionalinėms paslaugų teikėjoms).

(24) Pagal Italijos pateiktus duomenis 2000–2007 m. Poste Italiane einamosios sąskaitos rinkos dalis Italijos einamųjų sąskaitų rinkoje buvo tokia: Ataskaitiniai metai Rinkos dalis 2000 12 31 [3–8] % 2001 12 31 [3–8] % 2002 12 31 [3–8] % 2003 12 31 [3–8] % 2004 12 31 [3–8] % 2005 12 31 [3–8] % 2006 12 31 [3–8] % 2007 12 31 [3–8] %

(25) ABI nurodo, kad PI tiesioginis lėšų rinkimas išaugo daugiau negu konkuruojančio banko vykdomas lėšų rinkimas. 1999–2004 m. banko tiesioginio lėšų rinkimo rodiklis buvo apie 36 %, palyginti su išaugusiu 94 % lėšų rinkimu į pašto einamąsias sąskaitas (17). ABI teigia, kad tiesioginių PI lėšų augimas pastebimai sumažino bankinės sistemos surinktas lėšas: 1999 m. pašto einamosios sąskaitos sudarė 2,2 % tiesiogiai surinktų lėšų rinkos (bankinės ir pašto); 2004 m. šis procentas pakilo iki 3,1 %. ABI mano, kad didesnį pašto einamųjų sąskaitų pasisekimą palyginti su banko sąskaitomis iš esmės nulėmė PI savo sąskaitų savininkams pasiūlytos patrauklios sąlygos vienodoms paslaugoms. Pavyzdžiui, vidutinė banko einamųjų sąskaitų grąža siekia apie 0,6 %–0,7 % palyginti su Bancoposta pasiūlytu 1,1 % nuo einamosios sąskaitos 2005 m. pradžioje.

(26) Be tiesioginio rinkimo per pašto einamąsias sąskaitas, PI atlieka netiesioginio rinkimo veiklą pašto taupymo sąskaitomis (taupomųjų knygelių ir taupymo lakštų platinimas CDP vardu).

(27) Be to, paskutiniaisiais metais PI pastebimai padidino savo klientams siūlomų mokėjimo priemonių pasirinkimą, prie tradicinių pašto mokėjimo priemonių (pašto indėlių sertifikatai ir pašto vekseliai) prijungdama ir anksčiau bankų standartiškai siūlytas priemones (debetinės ir kreditinės kortelės, pavedimai, tiesioginės debeto paslaugos sąskaitoms apmokėti) (18).

(28) Galiausiai PI platina šiuos finansinius ir investavimo produktus: — bankų ir CDP išleistos obligacijos, — Poste Vita (19) išleisti draudiminiai polisai, — bendri turto valdymo bendrovės Bancoposta Fondi SGR fondai (20), — finansavimas trečiųjų šalių vardu. Siūlomos asmeninės ir hipotekos paskolos banko vardu.

3. VERTINAMOS PRIEMONĖS

(29) Toliau esančioje schemoje pateiktas PI ir iždo santykis priėmus 2003 m. gruodžio 5 d. dekretą (21). 1 schema

(30) Šiomis aplinkybėmis šiame sprendime vertinama priemonė yra 2005 m. gruodžio 23 d. Įstatymas Nr. 266 (22) (toliau – 2006 m. finansinis įstatymas), priimtas 2006 m. vasario 23 d. Ekonomikos ir finansų ministerijos ir Poste Italiane susitarimu (toliau – susitarimas).

(31) 2006 m. finansiniame įstatyme nustatyta, kad Ekonomikos ir finansų ministerija ir PI nustato rinkos parametrus ir vertės, taikomos valstybės ižde laikomų pašto einamųjų sąskaitų depozitams, apskaičiavimo būdą, taip pat numatant bent 150 mln. EUR sumažinimą palyginti su atitinkamomis palūkanomis, ministerijos priskaičiuotoms nuo 2005 m.

(32) Susitarime apibrėžti konkretūs palūkanų mokėjimo skaičiavimo būdai trejiems metams; susitarimas įsigaliojo 2006 m. balandžio 4 d. (23) ir taikomas atgaline data nuo 2005 m. sausio 1 d. Susitarimo galiojimas baigiasi 2009 m. balandžio 4 d. Metinis palūkanų mokėjimas yra iš esmės skaičiuojamas kaip svertinis vidutinės metinės grąžos vidurkis BTP (24) 30 metų (80 % dydis) ir 10 metų (10 % dydis), o BOT (25) – 12 mėn. (10 % dydis). Valstybės vertybinių popierių vidutinė metinė grąža, numatyta susitarime, gauta skaičiuojant paprastą aritmetinį grąžos rodiklį (24 ataskaitų suma iš 24), kurį MTS SpA (bendrovė, valdanti Italijos vertybinių popierių ir kitų fiksuotos vertės vertybinių popierių elektroninę platformą) nustato kiekvieno mėnesio 1 ir 15 d. Parametrų atnaujinimas kas 15 dienų reiškia, kad grąža faktiškai yra kintanti ir svyruojanti. Be to, rodiklių kreivės pasislinkimų, keičiančių santykius tarp trumpalaikių ir ilgalaikių rodiklių, atveju PI turi galimybę prašyti peržiūrėti krepšelį. Kiekviena šalis gali pasitraukti iš susitarimo, pranešdama apie tai kitai šaliai ne mažiau kaip prieš šešis mėnesius iki kiekvienų metų gruodžio 31 d.

(33) Pritaikius susitarime numatytą metodiką, gauti šie rezultatai: 2005 2006 2007 Grąžos rodiklis (%) 3,90 4,25 4,70 Palūkanos (mln. EUR) 1 336 (26) 1 516 1 012

(34) 2005 m. ir 2006 m. palūkanos buvo sumokėtos atitinkamai 2006 m. ir 2007 m. Italijos valdžios institucijų teigimu, 2007 m. priklausantis įnašas dar nebuvo sumokėtas.

(35) Sumos už pašto einamąsias paslaugas turi būti pervestos Ekonomikos ir finansų ministerijai ir (arba) iždui (vadinamasis „panaudojimo įpareigojimas“) (27).

(36) 2006 m. gruodžio 27 d. Įstatymu Nr. 296 (28) (toliau – 2007 m. finansinis įstatymas) Italija pakeitė 2006 m. finansiniame įstatyme numatytą palūkanų mokėjimo tvarką. Pagal naują įstatymą iš privačių klientų surinktos lėšos (lėšos, surinktos per pašto einamąsias sąskaitas, kurios nepriklauso viešajam administravimui) investuojamos į Vyriausybės euro zonos akcijas, prižiūrint IP (29). Naujuoju įstatymu panaikinamas paskirties įpareigojimas, suteikiant teisę PI tik rinkti lėšas iš privačių klientų. Įstatyme numatyta, kad nauja tvarka palaipsniui įsigalioja iki 2007 m. gruodžio 31 d. Tačiau 2007 m. finansiniu įstatymu nepakeičiamas neprivačių klientų lėšų (apie 25–30 %) investavimas.

4. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ BUVO PRADĖTA PROCEDŪRA

(37) 2006 m. rugsėjo mėn. sprendime Komisija pažymėjo, kad vertinant, ar PI suteikiamas pranašumas, teoriškai galėtų būti svarbu nagrinėti PI teigiamos maržos, gaunamos iš aktyvių palūkanų normos ir pasyvių palūkanų normos skirtumo (30), sudedamąsias dalis. Tačiau jau sprendime pradėti procedūrą prieita prie oficialios išvados, kad šiuo atveju nauda gali atsirasti vien tik iš aktyvių palūkanų.

(38) Todėl Komisija išreiškė abejones dėl galimybės, kad nuo 2005 m. valstybės ižde laikomų einamųjų sąskaitų depozitų palūkanų normai nustatyti taikoma sistema atitinka rinkos vertę.

(39) Komisija pažymėjo, kad norint nustatyti rinkos normas reikia atsižvelgti į palūkanų, kurias PI mokėtų privatus skolininkas pagal deponuotų lėšų pobūdį ir sumą, normą. Susitarime nustatytos palūkanos galėtų neatitikti rinkos vertės. Komisija visų pirma pažymėjo, kad PI lėšos buvo iždo einamojoje sąskaitoje. Su deponuotomis lėšomis susijusią likvidumo riziką padengia iždas, ne PI. Be to, iždo einamojoje sąskaitoje sukauptos lėšos buvo skiriamos įprastoms biudžeto reikmėms. Taip pat neaišku, ar alternatyvi finansavimo priemonė, kurią Italija pasitelktų prireikus pakeisti iš PI gautas lėšas, iš esmės būtų ilgalaikiai įsipareigojimai. Nors, siekdama patvirtinti iždui teikiamų išteklių stabilumą, Italija teigia, kad paskutiniuoju metu PI klientų einamosiose sąskaitose sukaupiama daugiau lėšų, CDP ir iždui pervedamų lėšų suma paskutiniaisiais metais labai pakito.

(40) Be to, Komisija negalėjo atmesti fakto, kad pagal įstatymą PI indėlininkų einamosiose sąskaitose sukauptos lėšos privalo būti deponuotos valstybės sąskaitoje, ir dėl šio ypatumo bendrovės neįmanoma lyginti su kitais rinkos dalyviais. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai turėjo nustatyti PI sąskaitos valdymo sąnaudas (tai turėtų būti įmanoma taikant veiksmingą analitinę apskaitos sistemą) ir pridėti pagrįstą maržą. Ši suma rodytų ad hoc rinkos palūkanų normą. Toks požiūris būtų pasiteisinęs, net jei Komisija būtų turėjusi laikyti, jog PI yra paprastas lėšų rinkimo kanalas valstybei per savo tankų pašto įstaigų tinklą.

(41) Jei 2006 m. finansiniu įstatymu ir susitarimu būtų suteikta valstybės pagalba, tai, Komisijos vertinimu, ji būtų nauja, neteisėta ir nesuderinama.

5. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

(42) 2006 m. gruodžio 27 d. rašte ABI pateikė šias pastabas.

(43) ABI pažymi, kad iždui suteiktos lėšos yra skola, kurią pats iždas kitais metais sumoka į depozitus. Kaip 2006 m. rugsėjo mėn. sprendime pažymi Komisija, ne PI, o iždas prisiima laikomų indėlių likvidumo riziką. Tai reiškia, kad jei sumažėtų pervestų lėšų palyginti su praėjusiais metais, iždas, be užmokesčio Bancoposta už operaciją pagal sutartą tarifą, turėtų sumokėti PI registruotų depozitų skirtumą.

(44) ABI nuomone, aptariamos surinktos lėšos gali būti laikomos tik trumpalaikėmis. Pridurtina, kad lėšos yra naudojamos biudžeto įprastiems poreikiams.

(45) Pagal 2003 m. gruodžio 5 d. ministerijos dekretą CDP ižde atidarė dvi palūkanas teikiančias einamąsias sąskaitas, kurioms buvo taikomos kas pusę metų kintančios palūkanos, lygios paprastam aritmetiniam BOT 6 mėnesių bendrosios grąžos ir Italijos valstybės obligacijų mėnesinio grąžos indekso (Rendistato) (31) kaitos vidurkiui.

(46) Galiausiai norint įvertinti, ar PI suteikta priemonė gali būti laikoma valstybės pagalba, reikia pašto einamųjų sąskaitų palūkanų mokėjimą lyginti su normomis, taikomomis iždo vekseliams trumpam laikotarpiui (iki 12 mėnesių). 2005 m. sausį BOT 12 mėn. grąža buvo 2,21 %, ji sudarė 1,69 % mažesnį skirtumą palyginti su PI numatytu palūkanų grąžinimu.

6. ITALIJOS PASTABOS

(47) 2006 m. spalio 31 d., 2006 m. gruodžio 29 d., 2007 m. vasario 16 d., 2007 m. kovo 30 d., 2007 m. balandžio 2 d., 2007 m. birželio 1 d., 2007 m. lapkričio 27 d., 2008 m. vasario 29 d., 2008 m. kovo 7 d. ir 2008 m. balandžio 23 d. raštuose Italija pateikė šias pagrindines pastabas.

(48) Italija pabrėžia, kad pagal finansinį įstatymą ir susitarimą PI taikytinos finansinės palūkanos nustatomos pagal rinkos parametrus. Tos palūkanos nesuteikia jokio pranašumo PI.

6.1. Lėšų rinkimo pašte pokyčiai

(49) Italija teigia, kad lėšų rinkimą pašte su bankų sistemoje vykdomu rinkimu galima palyginti tik nuo 2001 m. – nuo naujo produkto Conto BancoPosta išleidimo. Iki 2001 m. pašto einamosios sąskaitos mažmeninėje rinkoje nebuvo laikomos banko einamųjų sąskaitų pakaitalu dėl susijusių paslaugų netinkamumo (pvz., kreditinių ir debetinių kortelių nebuvimas) ir buvo naudojamos išskirtinai viešojo administravimo institucijų ir stambių privačių bendrovių (t. y. nacionalinių paslaugų teikėjų). Italijos teigimu, nuo 2001 m. padidėję lėšų rinkimo pašte procentai susiję su nauju produktu.

(50) Iki 2001 m. depozitų pokyčius, tokius kaip dešimtojo dešimtmečio pabaigoje, ypač 1996–1997 m., užregistruotas didelis sumažėjimas, lėmė 1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymas Nr. 662, kuriame buvo numatyta uždaryti valstybės pensijoms apmokėti iždo naudojamas sąskaitas, ir dėl to atsiradęs apie 11 mlrd. EUR valiutinių lėšų judėjimas 1997 m. sausio 1 d. 1997–1999 m. prie depozitų sumažėjimo prisidėjo įvairūs veiksniai. Italijos valdžios institucijų teigimu, sunku tiksliai atkurti šių pokyčių priežastis, net ir atsižvelgiant į PI pobūdį (tuo metu tai buvo viešoji ekonominė įstaiga) ir į išorinius politinius veiksnius. Tik 1998 m. pertvarkius PI į akcinę bendrovę, vyksta svarbi reguliari ir pastovi depozitų plėtra.

6.2. Susitarimo pobūdis

(51) Italijos valdžios institucijų teigimu, PI ir iždas susitarimo nuostatose skaidriai reglamentavo ilgalaikę priemonę. Iš tiesų susitarimas nėra neribotos trukmės, jis trunka trejus metus, be to, jame numatyta galimybė abiejų šalių sutarimu susitarimą nutraukti, jei situacija rinkoje nederės su depozitų grąžinimo nustatymo tvarka. Šios sąlygos buvo įtrauktos, kad per trejus metus apsaugotų abi šalis nuo rizikos, jei iškiltų ypatingos su rinka ar su lėšų rinkimo ypatumais susijusios sąlygos, kurios pakenktų mokėjimo principui.

(52) Italijos valdžios institucijų teigimu, pasirinkus kintamą parametrą, kaip numatyta susitarime, siekiama užtikrinti, kad būtų nustatyta rinką atitinkanti norma. Visų pirma kintamų palūkanų mokėjimo tvarka yra lygi abiem šalims: iždui, kuriam užtikrinamos finansavimo išlaidos, atitinkančios jo vidutinės trukmės ir ilgalaikio debeto išlaidas, ir IP, nes skatina su rinka ir lėšų rinkimu suderintą palūkanų mokėjimą. Sprendimas atlikti šį pakartotinį susiejimą su rinka buvo priimtas nepalankiu rinkai metu, kai pagal 2005 m. ir 2006 m. susitarimą gautas pelnas (atitinkamai 3,9 % ir 4,25 %) buvo daug mažesnis už ankstesniais metais PI gautą fiksuotą procentą (4,35 %).

(53) Italija pažymi, kad nuo 2007 m. PI pradėjo labai atsargiai valdyti savo lėšas, remdamasi fiksuotos normos palūkanomis – tai garantuoja užtikrintą pelną apibrėžtam laikotarpiui. Aktyvus depozitų valdymas skiriasi nuo susitarime numatyto pasyvaus valdymo, nes: pirma, leidžia PI sukurti užtikrintu pelnu pagrįstą portfelį ir paskirti lėšas atsižvelgiant į bendrovės tikslus; antra, prisiimti papildomą riziką naudojantis įvertintais ir patvirtintais rizikingumo scenarijais. Būdama pajėgi įgyvendinti aktyvaus lėšų valdymo sprendimus, PI priėmė finansinius pelno optimizavimo sprendimus, gaudama didesnes įplaukas, negu leidžiama susitarime.

6.3. Pakeitimai, įtraukti atsižvelgiant į panaudojimo įpareigojimą

(54) Italijos valdžios institucijos informavo Komisiją apie paskirties įpareigojimo, pagal kurį PI turėjo laikyti ižde pašto einamųjų sąskaitų lėšas, nutraukimą. 2007 m. finansiniu įstatymu pakeičiama 2006 m. finansiniame įstatyme numatyta tvarka; jame nustatyta, kad PI iš privačių klientų surinktos lėšos būtų investuojamos į Vyriausybės akcijas euro zonoje. Įstatyme numatyta naują tvarką įgyvendinti iki 2007 m. gruodžio 31 d. Todėl Italija pažymi, kad atlikus tokį pakeitimą PI surinktoms lėšoms netaikomos valstybės pagalbos nuostatos, nes gautų lėšų nemokėjo valstybė.

(55) Tokiu teisės akto pakeitimu siekiama užtikrinti, kad iždas suteiktų PI didesnę finansinę autonomiją, kuri būtina atsižvelgiant į įmonės ekonominius ir finansinius rezultatus ir pasiektą veiklos apimtį. Kelią didesnės nepriklausomybės link, pradėtą 1998 m. pertvarkant PI į akcinę bendrovę, pažymėjo 2001 m. mažmeninėje rinkoje pradėta naudoti pašto einamoji sąskaita Conto BancoPosta. 2005–2006 m. šis kelias buvo tęsiamas atsisakant fiksuoto kapitalo grąžos, siekiant pereiti prie derančių su rinkos normomis parametrų indeksavimo, numatyto susitarime, ir 2007 m. panaikinant panaudojimo įpareigojimą, bent jau privačių klientų indėliams.

(56) Italija pažymi, kad palaipsniui pereinant prie finansinės PI autonomijos neturi būti laikoma, jog lėšoms nebetaikomas panaudojimo įpareigojimas. Be to, pasirašydamas susitarimą iždas turėjo atsižvelgti į PI taikomus teisės aktų įpareigojimus ir negalėjo numatyti teisės aktų raidos, kuri viršijo jo kompetenciją.

6.4. Sukauptų lėšų išteklių pastovumas

(57) Norėdama parodyti realų sukauptų lėšų išteklių stabilumą laiko atžvilgiu, Italija pažymi, kad standartinis nuokrypis ir (arba) vidutinis depozitas, kuris yra iždo lėšų kintamumo rodiklis, nuo 8 % 2002 m. sumažėjo iki 5 % 2005 m., kad sukauptų lėšų pastovioji dalis, kurią Italija konkretiems metams apibrėžia kaip mažiausią tais metais pasiektą depozitą, vidutiniame bendrame depozite išaugo nuo 83,8 % iki 89,5 % ir kad kintamoji dalis, apibrėžta kaip vidutinio depozito ir mažiausio tų metų depozito skirtumas, vidutiniame bendrame depozite sumažėjo nuo 16,2 % 2002 m. iki 10,5 % 2005 m.

(58) Italija perdavė Komisijai dviejų tipų modelių išvadas: PI vidinius statistinius modelius ir PI bendradarbiaujant su konsultacine bendrove parengtą modelį […], siekdama parodyti atsargią per pašto einamąsias sąskaitas sukauptų lėšų likvidumo eigą.

(59) Priimti tiesioginius modelius, naudojamus atsargiam lėšų kaupimui ir lėšų naudojimo trukmei kiekybiškai įvertinti, siūlo tos pačios bankinės priežiūros institucijos, kai tikslas yra apibrėžti palūkanų rizikos valdymo mechanizmus (32).

(60) Vidaus modeliai pagrįsti kasdienių vidutinių atsargų likučių skirtumų analize, nenaudojant tikimybių scenarijų, o paprasčiausiai analizuojant praėjusių metų einamųjų sąskaitų sumų pokyčius. Vidaus modeliai parodo ižde esančių indėlių kasdieninius pokyčius nuo mažmeninės rinkos lėšų rinkimo įdiegimo (kuri šiandien sudaro 75 % vidaus lėšų kaupimo pašto einamosiose sąskaitose) ir fiksuoja kylančią tendenciją. Taip pat kylantis mažiausias metinis lygis (t. y. depozitų pastovioji dalis) sudaro vidutiniškai 90 % bendro vidutinio likučio (nuo 85 % 2002 m. iki 92 % 2006 m.). Analogiškai vidaus modeliai patvirtina kintamosios dalies depozituose buvimą; ši dalis apibrėžiama kaip konkrečių metų vidutinio depozitų kiekio ir mažiausio depozitų kiekio (pastovaus) skirtumas, kuris paskutiniaisiais metais sudaro tik apie 10 % likučio.

(61) Modelyje […], kurį Italija vertina kaip labai atsargų, nurodyta, kad visų santykių „palaikymo trukmė“ nesutampa su pavienės einamosios sąskaitos sutarties trukme. Iš tiesų nors, be abejo, gali būti, kad nuo šiandien iki rytojaus kai kurie klientai nuspręs uždaryti savo sąskaitą, dėl didelio klientų skaičiaus ir einamųjų sąskaitų detalizavimo (vidutinės atsargos pavieniam klientui yra išlaikytos) ir dėl to, kad nauji depozitai pakeičia pasitraukusius klientus, pasekmės PI visuminėms atsargoms yra menkos. […] parengtą atsargaus modelio tipą naudoja įvairūs Italijos bankai, siekdami aktyviai valdyti lėšas, kad nustatytų einamųjų sąskaitų naudojimo trukmę ir kad ta trukmė atsispindėtų atitinkamame portfelyje, kuriuo atsižvelgiama į jų Asset Liability Management (toliau – ALM) poreikius.

(62) PI pasinaudojo šiuo modeliu, siekdama nustatyti pašto einamųjų sąskaitų santykių „palaikymo trukmę“ (mažmeninės rinkos klientai (33) tiek 2005–2006 m., kai galiojo PI nustatytas įpareigojimas laikyti pašto einamąsias sąskaitas ižde (pasyvus lėšų valdymas), tiek nuo 2007 m. sausio 1 d., kai PI pradėjo investuoti sukauptas privačių klientų lėšas į Vyriausybių akcijas eurais (aktyvus lėšų valdymas).

6.4.1. Pasyvus lėšų valdymas

(63) Italijos teigimu, konkrečiomis pasyvaus PI lėšų valdymo aplinkybėmis modelyje […] apibrėžiami sukauptų pašto lėšų „naudojimo trukmės“ nustatymo kriterijai. Modeliu siekiama laiko požiūriu kiekybiškai suskirstyti pastovių ir kintamų depozitų, išskirtų vidaus modeliuose, sąvokas, remiantis praėjusių metų einamųjų sąskaitų kintamumu ir tikimybe pagrįstu sąskaitų savininkų elgesiu. Viename modelio variante (Value at Risk arba rizikos vertės metodas, su staigiu galutiniu išnykimu (cut off) dešimtaisiais metais) 2/3 sukauptų lėšų depozitų (laikomų mažiausiu dydžiu, negalinčiu hipotetiškai sumažėti per 10 metų) trukmė nurodyta labai ilga (34), o likusios dalies (1/3) trukmė – 0–10 metų (t. y. sukauptos lėšos gali išsekti per 10 metų). Pagal šį sukauptų lėšų pobūdį atitinkamo investavimo vidutinė trukmė (35) bus 4,1 metai, o Macauley trukmė (36) bus 3,2 metai. Kitame variante (linijinis nuvertėjimo modelis ir cut off dešimtaisiais metais) atitinkamo investavimo vidutinė trukmė bus 4,9 metai, o Macauley trukmė bus 3,8 metai (37).

6.4.2. Aktyvus lėšų valdymas

(64) Italijos teigimu, konkrečiomis aktyvaus PI lėšų valdymo aplinkybėmis […] modeliu PI yra remiama dėl optimalaus asset allocation pasirinkimo. Remdamasi labai atsargiomis hipotezėmis, Italija nurodo, kad PI yra tinkama pritaikyti asset allocation, su vidutine 4–5 metų trukme.

(65) Nors modelyje ir nurodyta beveik neribota maždaug 2/3 sukauptų lėšų trukmė, o likusios dalies – 0–10 metų trukmė, PI dėl priežasčių, susijusių su to meto rinkos sąlygomis (38), nuo 2007 m. pasirinko vidutinę trukmę – […] metų. Iš tiesų skirtumas tarp 5 m. akcijų ir 30 m. akcijų yra tik 20 bazinių punktų (toliau – bp); dėl šios priežasties PI pasirinko investuoti į portfelį su mažesne negu modelyje nurodyta vidutine trukme […]: kitu atveju didesnė trisdešimties metų rizika nebūtų atlyginta. 2008 m. vasario 28 d. Italijos rašte […] priduriama, kad modelio rezultatai leistų PI išvystyti investicijų strategijas, kurias būtų galima tęsti vidutiniu finansiniu laikotarpiu, baigus galioti šiuo metu priimtam sprendimui (ilgiausia trukmė – 10 metų).

6.5. Pašto einamųjų sąskaitų valdymo išlaidos

(66) Dėl lėšų rinkimo ir sumų deponavimo metinių išlaidų, atsirandančių pagal analitinę PI apskaitą tvarkant PI klientų einamąsias sąskaitas, Italija pažymi, kad ši apskaita leidžia išskirti visumines PI finansinės veiklos išlaidas, o ne pavienio produkto išlaidas. Italijos teigimu, tokiomis aplinkybėmis PI ir (arba) Bancoposta ribos procentiškai yra mažesnės negu bankų sektoriaus pasiektos ribos.

6.6. PI palūkanų mokėjimo iš iždo suderinamumas su rinkos kriterijais

(67) Aktyvusis rodiklis, kuris iš esmės yra ilgalaikis rodiklis, atitinka rinką dėl paties lėšų kaupimo ilgalaikiškumo. Iš tikrųjų: — naudojimo įpareigojimo galiojimas neapibrėžtas; Italija būtent primena, kad PI neturi kitų su ižde esančia sąskaita susijusių galimybių (pelningesnių) panaudoti iš pašto einamųjų sąskaitų gautas lėšas, — Italija pažymi, kad lėšų kaupimo einamosiose sąskaitose augimas bėgant laikui rodo iždo išteklių pastovumą (39) (vidutinis lėšų kaupimo depozitų kiekis parodė apie 40 % augimo tendenciją 2002–2005 m. Šio rodiklio sezoninė procentinė vertė yra apie 10 %), — Italija pažymi, kad PI patiria žalą – jos pačios asset allocation atžvilgiu – dėl naudojimo įpareigojimo, kuris panaikina galimybę aktyviai ir galimai pelningiau valdyti lėšas. Jei nebūtų šio įpareigojimo, PI būtų galėjusi vykdyti su įmonės ypatumais ir vaidmeniu suderintą asset allocation, panaudodama 10 % lėšų trumpalaikėms akcijoms ir 90 % – ilgalaikėms akcijoms. Įpareigojimas garantuoja iždui finansavimo srautą, kurio savybės panašios į ilgalaikį investavimą, — be […] ir […] raštų, kuriuos Komisija gavo 2006 m. balandžio mėn. prieš pradėdama procedūrą, trys privatūs bankai patvirtino, kad parametrinis palūkanų mokėjimo mechanizmas nesuteikia PI jokio pranašumo (žr. 73 dalį).

(68) Dėl PI palūkanų mokėjimo suderinamumo su rinkos kriterijais Italija pateikė šiuos keturis aspektus: aktyvių palūkanų derėjimą su rinkos kriterijais (žr. pirmiau); palyginimą su Prancūzijos Banque Postale; PI auditorių įvertinimą; santykį su rinkos rodikliais.

6.6.1. Palyginimas su La Banque Postale

(69) Italijos valdžios institucijų teigimu, atlikus palyginimą su Prancūzijos La Banque Postale paaiškėja, kad La Banque Postale ALM (Asset Liability Management) strategija pagrįsta tokiu pačiu kaip ir PI statistiniu modeliu. Modelyje išskiriama depozitų pastovioji ir kintamoji dalys – pastovioji dalis yra investuota į valstybės OCSE akcijas su nuline rizika, o kintamoji dalis – į trumpalaikes akcijas.

(70) Remdamasi ALM strategija, La Banque Postale 2005 m. užregistravo 4,4 % grąžą palyginti su 3,9 % susitarimo parametro pelningumu. Italija tvirtina, kad La Banque Postale yra konkretus pavyzdys, jog galima gauti už PI parametro grąžą didesnę grąžą, taikant vidutiniškai 5 metus trunkantį atsargų valdymą.

(71) […] užsakytame tyrime pavadinimu „[…]“ (toliau – tyrimas arba „[…] tyrimas“) pateikti argumentai, analogiškai patvirtinantys abiejų įmonių palyginamumą. Remiantis tyrimu, La Banque Postale, kuri nuo 2001 m. pradėjo aktyvaus lėšų valdymo strategiją, analogišką PI, investuodama pastovia pripažintą 90 % sukauptų lėšų dalį į valstybines OCSE akcijas 10 metų laikotarpiui, užregistravo didesnį nei parametro pelningumą. Iš tiesų naudodama tą pačią atsargaus investavimo logiką kaip ir PI, La Banque Postale 2004–2005 m. pasiekė maždaug 4,45 % vidutinę grąžą.

6.6.2. Auditorių vertinimas

(72) PI auditoriai sutinka, kad lėšų kaupimas einamosiose sąskaitose būtų apibrėžtas stabiliu lėšų kaupimu, remdamiesi kintamumo ir augimo procentų savybėmis.

6.6.3. Privačių bankų ir konsultantų raštai

(73) Italija perdavė Komisijai privačių bankų ir konsultantų raštus, kuriuose tvirtinama, jog PI gauta už pašto einamųjų sąskaitų lėšas ir ižde laikomas lėšas mokamų palūkanų norma dera su rinkos grąža, kurią PI būtų gavęs taikydamas atitinkamą investavimo strategiją ir rizikos valdymą. — 2006 m. spalio 4 d. […] rašte: […] nurodo, kad be naudojimo įpareigojimo PI galėtų pradėti tinkamą ALM strategiją, skirtą rinkos ir likvidumo rizikai sumažinti. PI asset sudarymo strategijoje turėtų būti atsižvelgta į numatytus depozitų trukmės profilius, pagrįstus ankstesnių metų serijomis ir prielaidomis, kad būtų galima nustatyti trukmės ir kredito profilio atžvilgiu labiausiai derančią investavimo strategiją. Kaip pavyzdį, […] palygina gautą pelningumą, pritaikydamas krepšelio parametrus, su Poste Vita SpA (kontroliuojamos PI) I šakos rezervų, valdomų […], pelningumu. — 2006 m. spalio 2 d. rašte: atsižvelgiant į PI pateiktus duomenis (40), PI atliktas 10 % sukauptų lėšų indeksavimas trumpalaikiam parametrui ir 90 % – ilgalaikiam parametrui […] laikomas tobulai suderinamu. Jei PI nebūtų įstatymo įpareigota iš pašto sukauptų pajamų pervesti į iždą, trumpalaikė palūkanų norma, kurią rinkoje turėtų mokėti, palyginti su iždo mokamų palūkanų norma (angl. constant maturity swap), būtų lygi 6 mėnesių Euribor ir 0,43 % maržai (angl. spread) (41), o tai sudaro (pagal […]) grąžą, visiškai derančią su grąža iš valstybės akcijų valdymo ar padidinto vadinamojo bendrovių reitingo (angl. rating corporate) fiksuota norma. Todėl […] daro išvadą, kad pagal finansinį įstatymą ir susitarimą PI gautos būtinos palūkanos yra tokios, kokias ji gautų finansinėse lyginamosios rizikos pobūdžio rinkose. — 2006 m. spalio 4 d. […] rašte: […] teigia, kad įvairindama investicijas, kurios vis tiek remtųsi sovereign ir galimai corporate AA reitingu ar aukštesniu (ne daugiau negu 20 procentų) akcijų portfeliu, PI galėtų užregistruoti metinę grąžą, lygią ar didesnę už gautą iš palūkanų mokėjimo 2005 m. ir 2006 m., remdamasi krepšelio normų pritaikymu. — 2006 m. sausio 20 d. […] rašte: bankas daro išvadą, kad PI iš pašto einamųjų sąskaitų lėšų 2005 m. būtų galėjusi gauti 4 % grąžą, lygią Poste Vita kontroliuojamos I šakos gautai grąžai, valdant 6 mlrd. EUR lėšų. Toks rezultatas prilygsta 3,9 % palūkanoms, numatytoms PI pagal susitarimą. — 2006 m. sausio 13 d. […] rašte: […] pažymi, kad iš einamųjų sąskaitų gautos lėšos gali būti laikomos nuolatinėmis, viena vertus, dėl nenumatyto naudojimo įpareigojimo panaikinimo, antra vertus, dėl vidutinių depozitų didėjimo tendencijos, patvirtinančios iždo išteklių stabilumą; kad, jei iždas turėtų pakeisti šią lėšų kaupimo techninę formą, jam tektų pasinaudoti debetinių ilgalaikių akcijų emisija; kad, atsižvelgiant į pakeitimo išlaidas, yra nuoseklu ir suderinama nustatyti PI pašto einamosiose sąskaitose sukauptų lėšų palūkanų mokėjimo normą, remiantis Vyriausybinių ilgalaikių debeto akcijų grąža. Paskui […] atlieka lyginamąją Poste Vita SpA finansinio valdymo grąžos ir įgyvendinant susitarimą gautos grąžos analizę. 2002–2005 m. Posta Vita finansinės veiklos valdymo grąža nėra labai nukrypusi nuo pripažinto parametro.

6.6.4. Palyginimas su Poste Vita produktų gauta grąža

(74) Italijos valdžios institucijos laiko, kad PI ižde deponuotų lėšų gauta grąža yra lygi Poste Vita veiklos grąžai. Visų pirma jos tvirtina, kad I šakos draudimo polisai yra produktai, panašūs į pašto einamąsias sąskaitas, ir kad šių produktų valdymo vidutinė grąža (pvz., Posta Più) 2002–2006 m. buvo 4,68 %, kai vidutinė parametro norma yra 4,55 %.

(75) Italijos valdžios institucijos pabrėžia, kad pašto einamosios sąskaitos ir gyvybės polisai yra panašūs produktai pagal finansinio valdymo pobūdį, nes einamoji sąskaita tik formaliai yra trumpa priemonė, o faktiškai prilygintina finansiniam vidutinės trukmės, kapitalo ir mažiausios garantuotos vertės produktui. Gyvybės polisai iš esmės yra kapitalizavimo produktas, jie taip pat turi kapitalą ir mažiausią garantuotą vertę, yra vidutinės ir ilgos trukmės (paprastai dešimties metų), su galimybe išpirkti bet kuriuo metu, nenustatant už tai baudų.

(76) 2 lentelėje palyginamas 2002–2006 m. PI gautas palūkanų mokėjimas ir Posta Piu gautas mokėjimas tuo pačiu laikotarpiu. 2 lentelė Metai Posta Più bendroji grąža Susitarimas Skirtumas Vidutinė finansinė trukmė 2002 6,38 % 5,25 % 1,13 % 3,78 2003 5,11 % 4,69 % 0,42 % 2,66 2004 4,13 % 4,64 % –0,51 % 2,53 2005 4,00 % 3,90 % 0,10 % 3,62 2006 3,77 % 4,25 % –0,48 % 3,15 Vidurkis 4,68 % 4,55 % 0,13 % 3,148

6.6.5. Palyginimas su iždo skolos išlaidomis

(77) Italijos valdžios institucijos pastebi, kad investavimo indeksavimas iždo sąskaitoje pagal parametrus, susijusius su Italijos valstybės skola, yra vienintelis sankcijų nenumatantis mechanizmas, kurį iždas gali taikyti, ir jis atitinka skolintojo pobūdį, jei atsižvelgiama į pašto sukauptų lėšų ižde naudojimo įpareigojimą.

(78) Be to, susitarime numatyta PI mokėti palūkanas, apribotas ilgalaikių palūkanų normomis, laikantis paties lėšų kaupimo pobūdžio. Taip pat susitarime iždas yra apsaugomas nuo nepalankių rinkos sąlygų, kurios galėtų tokios įsiskolinimo formos išlaidas paversti nebederančiomis su savomis tradicinio lėšų kaupimo išlaidomis.

(79) Italijos valdžios institucijos vertę, sumokėtą pagal PI ir iždo suderintą parametrą, lygina su funding išlaidomis, paskaičiuotomis šiuo pagrindu: — lėšos surinktos su BTP emisijomis 5, 10, 15 ir 30 metams, — nagrinėjamas laikotarpis yra 2001–2006 m., — buvo apskaičiuotas minėtų emisijų svertinis vidurkis, atsižvelgiant ir į visų nagrinėjamo laikotarpio outstanding emisijų dydį ir išlaidas. 3 lentelė Metai BTP 5 m. BTP 10 m. BTP 15 m. BTP 30 m. Susitarimas Vidurkis 2001 4,59 % 5,13 % 5,80 % 5,04 % 2002 4,58 % 5,09 % 5,46 % 5,73 % 5,25 % 5,03 % 2003 4,15 % 4,81 % 4,96 % 5,44 % 4,69 % 4,71 % 2004 3,95 % 4,66 % 4,85 % 5,35 % 4,64 % 4,56 % 2005 3,68 % 4,43 % 4,64 % 5,19 % 3,90 % 4,31 % 2006 3,47 % 4,35 % 4,54 % 5,06 % 4,25 % 4,21 %

(80) Remdamasi gautais rezultatais, Italija nurodo, kad per 5 aptariamus metus iždo vidutinės trukmės ir (arba) ilgalaikė skola atitinka grąžą, gautą taikant parametrą.

(81) Be to, i) palūkanų mokėjimo norma yra indeksuota pagal parametrus, susijusius su Italijos valstybės skola (valstybės vertybiniai popieriai), kuri yra ryškiausia iždo įsiskolinimo nuoroda; ii) lėšų kaupimo stabilumas, patikrintas statistiniais modeliais, ir PI taikomas naudojimo apribojimas investavimo trukmę paverčia iš esmės nuolatine (neatsižvelgiant į specifines sąlygas, tokias kaip galimybė pirmiau laiko nutraukti sutartį ir 3 metų santykių trukmė, kurios apsaugo iždą nuo nenumatytų rinkos pokyčių); iii) iždo prisiimta likvidumo rizika yra ribota dėl patvirtinto pašto sukauptų lėšų stabilumo, ją atspindi 10 % sukauptų lėšų indeksavimas trumpalaikiu parametru.

(82) Atsižvelgdama į aktyvių palūkanų normos (90 % iš kurių: i) 10 % susieta su BTP 10 metų grąža ir ii) 80 % susieta su BTP 30 metų grąža) ilgalaikį elementą, Italija pažymi, kad PI taikomas naudojimo įpareigojimas (parametrinio tipo investavimas), kai mokama aktyvių palūkanų norma, apskaičiuota kaip svertinis vidutinės metinės valstybės vertybinių popierių grąžos vidurkis, skiriasi nuo 2007 m. finansiniu įstatymu įtraukto įsipareigojimo tiesiogiai investuoti į savarankiškai pasirinktus ir laisvai valdomus valstybės vertybinius popierius (tiesioginis investavimas). Visų pirma susitarime numatytas „parametrinis investavimas“ reiškia kintamas, nevaldomas ir todėl rinkos svyravimų pasyviai veikiamas palūkanas. „Parametrinis investavimas“ rinkos pokyčių atžvilgiu yra ne toks lankstus kaip tiesioginis investavimas, jis yra veiksmingas ne ilgiau kaip 12 mėn. (sutarties nutraukimo galimybė, abiem šalims pranešus prieš šešis mėnesius), o jo grąža apima ad hoc atlygį, kad kompensuotų įpareigojimus, kurie taikomi pačioms investicijoms. Italija teigia, kad toks atlygis, įvertintas apie 0,25–0,50 procentinių punktų, atitinka BTP 30 metų ir BTP 10 metų istoriškai mažiausią vidutinės grąžos skirtumą (0,20–0,40 procentinių punktų).

(83) Minėtas atlygis yra panašus į ex post palūkanų mokėjimą, kuris, viena vertus, kompensuoja PI investavimo įpareigojimą ir negalėjimą aktyviai valdyti lėšų, antra vertus, yra tinkamas iždui, kuris veikia kaip privatus paskolos gavėjas, net ir atsižvelgiant į susitarime numatytas sąlygas (galimybė anksčiau nutraukti sutartį, trejų metų susitarimo trukmė ir parametrų atnaujinimas kas 15 dienų), skirtas apsaugoti iždą nuo nepalankių rinkos pokyčių poveikio.

6.7. Palyginimas su alternatyviomis investavimo strategijomis (aktyvus valdymas)

(84) Norėdamos parodyti, kad susitarime numatytas palūkanų mokėjimas nesuteikė jokio pranašumo PI, Italijos valdžios institucijos Komisijai perdavė tyrimą […].

(85) Tyrime […] nagrinėjami šie aspektai: i) Kodėl iždo vykdomas palūkanų mokėjimas PI už pašto sukauptas lėšas yra teisingas? — Tyrime, atliktame […] dėl PI gautų depozitų (kurie tyrime […] laikomi įsigytais) kiekio, daroma išvada, kad, be teoriškai labiau kintamos depozitų dalies, laukiama tų depozitų trukmė yra ypatingai ilga, beveik neribota. Panašūs metodai yra dažni ir bankų sistemoje. — Apie depozitų trukmės ypatumus yra pranešta iždui pagal teisės aktus. — Iždo atliktas indeksavimas atspindi šį požiūrį, nes 10 % depozitų yra susijusi su 12 mėn. BOT (labiau kintanti dalis), 10 % – su 10 metų BTP (dalis, kuri kai kuriais atsargiais vertinimais galėtų palaipsniui sumažėti) ir 80 % – su trejų metų BTP. — PI ir iždas, palaikydami santykius, prisiima ilgalaikius įsipareigojimus (naudojimo įpareigojimas). — PI, kaip indėlio gavėjui, nustatyti deponavimo įpareigojimai apima šiuos reikalavimus: — depozitas ižde negali būti laikomas tikru trumpalaikiu nerizikingu (angl. risk free) depozitu dėl PI nuolatinio įpareigojimo pervesti lėšas į iždą. Gauta grąža atspindėjo ši ilgalaikį įpareigojimą, nes dengė Italijos Respublikos nustatytą ilgalaikę riziką, apskaičiuotą kaip papildoma 0,30 % grąža (lygi rinkos, apmokėtos pagal piniginius parametrus ilgalaikiais valstybės vertybiniais popieriais, maržai (angl. spread), — PI negali kurti aktyvaus lėšų valdymo strategijų ([…] kiekybinė analizė skirta kiekybiškai įvertinti šiuos mokestinius įsipareigojimus). ii) PI palūkanų maržos ir privataus bankų sektoriaus palūkanų maržos palyginimas. — PI lėšų rinkimo iš mažmeninės rinkos klientų sąnaudos dera su privataus sektoriaus bankų depozituose surinktų lėšų sąnaudomis, kaip pripažino ir Komisija. — Priešingai, privataus bankų sektoriaus palūkanų marža, susijusi su dalimi, susidarančia iš savo tinkle surinktų depozitų, yra daug didesnė už PI (4,7 % 2006 m., 4,6 % 2005 m. – PI atitinkamai 3,75 % ir 3 %). […] nuomone, šie duomenys įrodo, kad valstybės pagalba PI nėra suteikta. iii) PI ir panašių privataus sektoriaus operatorių atlikto galiojimo terminų pertvarkymo (mismatch) palyginimas. — […] modelyje PI depozitams priskiriama „beveik neribota“ naudojimo trukmė, atsargiai vertinama ne mažiau kaip 60,8 % viso skaičiaus (rizikos vertės metodas, numatant atsiskaitymą (angl. cut-off) dešimtaisiais metais). Pagal susitarimą PI pašto surinktų lėšų įplaukas naudoja ilgalaikei priemonei, tokiai kaip depozitas ižde, finansuoti. Norint įvertinti privataus sektoriaus bankų elgesį buvo išanalizuoti bankų, kurie finansuoja valstybines įstaigas (Dexia, Depfa, ir t. t.), balansai, parodę jų elgesį pagal analogiškas schemas. Iš tiesų valstybiniai bankai savo vidutinės ir (arba) ilgalaikės trukmės poreikiams patenkinti surenka apie 50 % lėšų, o likusi dalis yra finansuojama Europos centriniame banke sudarytais trumpalaikiais atpirkimo sandoriais ir finansinių tarpininkų indėliais; bankai savo lėšas paprastai skiria 10–50 metų galiojančioms paskoloms valstybinėms įstaigoms. iv) Skaičių analizė, skirta aktyvaus portfelio valdymo vertei parodyti. — Nuo 2007 m. kovo mėn. PI pradėjo tiesioginį investavimą į valstybės vertybinius popierius euro zonoje, kurį baigė 2007 m. gruodžio mėn., iždui išmokėjus paskutinį pinigų srautą. — PI investavimo pasirinkimai, laikantis teisės aktų apribojimų ir bendrovės grąžos tikslų, taip pat pagrįsti rinkos sąlygomis ir jos teikiamomis galimybėmis. Nuo 2008 m. pradžios portfelyje nustatytas didelis pelno padidėjimas. Priešingai, ižde laikomas depozitas rodo tik einamąją rinkos grąžą, be galimybės užregistruoti nuosavo kapitalo pajamas ir nuostolius, nes yra indeksuotas kintamo rodiklio parametrais. — Todėl siekiant atlikti palyginimą, kuris patvirtintų aktyvaus valdymo didesnę grąžą palyginti su parametru, atsižvelgiant ir į nuosavo kapitalo pajamų bei nuostolių kintamumą, būtina išnagrinėti ilgą laikotarpį apimančius duomenis. Be didesnės einamosios grąžos, išreikštos PI portfelyje, skaičių analize taip pat siekiama parodyti, kaip atidus ir atsargus portfelio valdymas gali atnešti didesnę ilgalaikę grąžą. — Ši analizė pagrįsta dviem aspektais: vienas pagrįstas buvusiais duomenimis (1 ir 2 dalys), kitas yra į ateitį orientuoto pobūdžio (3 dalis). — […] atgaline data priėmė dvi PI portfelio lėšų valdymo strategijas, iš kurių viena yra panaši į tyrimo portfelio […] pagal rizikos vertės metodą (toliau – benchmarck portfelis), kitoje (toliau – tactical strategy) naudojami tie patys kriterijai ir investicijų apribojimai, kurie šiuo metu taikomi PI (42), ir ji buvo parengta pagal automatinius kiekybinius modelius (43). PI paskutiniųjų 10 metų rezultatai pagal hipotetinę tactical strategy per metus būtų buvę apie 1,62 % didesni už susitarimo grąžą tam pačiam laikotarpiui (tačiau neįskaitant pervedimo išlaidų poveikio). Tačiau 2005–2006 m. grąža būtų buvusi mažesnė (2,45 % palyginti su susitarimo 4,14 %). — Minimas La Banque Postale atvejis (taip pat žr. 69 punktą). — Galiausiai […] nurodė kai kuriuos lėšų valdymo sprendimus, kuriuos PI galėtų įgyvendinti netolimoje ateityje ir kurie yra skirti gauti didesnį pelną negu pasyvaus investavimo į valstybės vertybinius popierius politikos atveju, nepridėjus papildomos didelės rizikos. Siekiant paremti tokį požiūrį, analizėje pateikiamas detalesnis šių strategijų aprašymas. Trumpai: — […], — […], — […], — […]. Dėl visiškai indeksuoto portfelio (ižde laikomo depozito) rezultatų palyginimo su aktyvaus lėšų valdymo portfelio rezultatais (žr. 1 punktą) Italija paaiškina, kad būtina nagrinėti didelį laiko tarpą (10 metų), kuris aprėptų bent vieną visą ekonominį ciklą. Dėl šios priežasties tyrime […] palyginta susitarime numatyta grąža su grąža, pagal alternatyvias strategijas susidarančia per 10 metų ir ne trumpiau. Analizuojant trumpesnį laiko tarpą, rizikuojama išnagrinėti tik pavienį ekonominio ciklo etapą. Todėl augant palūkanų normoms, fiksuotos normos vertybinių popierių portfelio padėtis gali būti blogesnė negu kintamos normos portfelio, ir atvirkščiai nutinka palūkanų normoms mažėjant. 2005–2007 m. (I pusmetis) pasižymėjo pastoviu normų didėjimu, ir portfelius investavus į fiksuotos normos vertybinius popierius (kaip tuos, kuriuos naudoja […]) buvo patirti nuosavo kapitalo nuostoliai, sukuriant mažesnę negu susitarimo grąžą. Pasak Italijos valdžios institucijų, 10 metų kintamos vertės portfelis yra panašus į fiksuotos vertės portfelį, nes nuosavo kapitalo pajamos ir nuostoliai turi tendenciją išsilyginti. Iš tikrųjų 10 metų bendra kintamos vertės portfelio grąža yra iš esmės lygi fiksuotos vertės portfelio grąžai. Aktyvus lėšų valdymas atneša akivaizdžiai geresnius rezultatus negu susitarime nustatytas pasyvus valdymas („parametrinis“) (pvz., benchmark grąža, pasiūlyta […] ir trunkanti vidutiniškai 5 metus, atitinka parametro, kurio vidutinė trukmė daug ilgesnė, grąžą). Be to, pasak Italijos valdžios institucijų, Komisija turėtų skirti trumpalaikę riziką nuo ilgalaikės. Nors ir tiesa, kad fiksuotos vertės 10 metų trukmės vertybiniai popieriai gali turėti labai kintančią grąžą trumpuoju laikotarpiu, per 10 metų laikotarpį užtikrina pakankamai patikimą (nes fiksuotą) palūkanų mokėjimo rodiklį. Apskritai pastebima tendencija, kad per 10 metų bendra fiksuotos vertės portfelio grąža susilygina su kintančios vertės portfelio, kuris savo ruožtu kelia didesnę riziką (nes yra veikiamas metinių palūkanų normų pokyčių), grąža. Be to, investicijų alternatyvus valdymas, kuris užtikrintų tam tikrą lankstumo lygį ir leistų pasinaudoti visomis finansinėmis rinkos siūlomomis priemonėmis, padidina galimybę gauti geresnius rezultatus negu susitarimo numatytas nekintamas portfelis. (…) Italija pažymi, kad pasirašant susitarimą su iždu nebuvo galima numatyti nei palūkanų normos pokyčių ateityje, nei susitarimo galiojimo trukmės. Italijos teigimu, parametrų pasirinkimas atrodė ekonomiškai pagrįstas, nes lygus ir nuoseklus abiem šalims – PI ir iždui. Kalbant apie rizikos ir (arba) grąžos lyginamąją analizę, Italija pažymi, kad depozitas ižde turi neišvengiamai blogesnį rizikos ir (arba) grąžos santykį negu fiksuotos vertės 1–10 metų trukmės valstybės vertybinių popierių rizikos ir (arba) grąžos santykis. Pasak Italijos, kintančios vertės vertybiniai popieriai kainos atžvilgiu turi visada mažesnį kintamumą negu fiksuotos vertės vertybiniai popieriai, nes jis tiesiogiai proporcingas priemonės trukmei. Vis dėlto kainos kintamumo sąvoka neturi būti painiojama su grąžos kintamumu: vertinant tik iš grąžos perspektyvos, susitarimas gali atrodyti rizikingesnis negu fiksuotos vertės portfelis pagal PI palūkanų maržą (mažėjančių rodiklių atveju, kintančios vertės vertybiniai popieriai turi didesnį rizikingumą negu fiksuotos vertės vertybiniai popieriai, kadangi neturi tinkamos apsaugos nuo reflexing rizikos ir nulemia PI maržos sumažėjimą). Todėl, kintamos vertės vertybiniai popieriai turės mažą kintamumą kainos atžvilgiu ir didelį kintamumą grąžos atžvilgiu. Be to, PI naudojami vidinės rizikos, susijusios su pašto einamųjų sąskaitų valdymu, kontrolės būdai, paremti Basilea II numatytomis nuostatomis, įvertina palūkanų normos pokyčių poveikį numatomoms įplaukoms į kasą. Tokia 12 mėn. analizė parodo, kad didesnė rizika kyla iš vertybinių popierių, kurių galiojimas baigiasi per ateinančius 12 mėn. (nes juos veikia pakartotinio finansavimo rizika) bei iš galimų kintamos vertės vertybinių popierių, o ne iš fiksuotos vertės ilgesnės trukmės vertybinių popierių. Todėl aktyvus valdymas leidžia PI įgyvendinti yield enhancement politiką, pritaikytą konkrečiai rinkos situacijai ir galinčią pakeisti portfelį pagal grąžos optimizavimo strategiją. Italijos valdžios institucijų teigimu, susitarime parametro kintamumas pasirinktas siekiant apsaugoti abiejų šalių interesus: PI, garantuojant su rinka suderintą teisingą palūkanų mokėjimą; iždo, užtikrinant finansavimo išlaidas, derančias su vidutinės ir (arba) ilgalaikės trukmės nuosavo debeto išlaidomis. Italija tvirtina, kad net jei būtų galima daryti prielaidą apie neribotos trukmės portfelio sukūrimą, šis PI hipotetinis portfelis būtų investuotas 60 % į Vyriausybės vertybinius popierius eurais 30 metų ir 50 metų (OAT) ir 40 % į BTP, galiojančius 0–10 metų. Šis portfelis, teorinis ir neįmanomas, būtų pasiekęs 3,6 % grąžą 2005 m. ir 3,7 % 2007 m. Šio portfelio grąžos kintamumas būtų ypatingai mažas, tačiau, pasižymėtų didele rizika dėl labai didelės trukmės.

(86) Tyrime nurodyta, kad naudojimo įpareigojimas sukelia PI alternatyvias išlaidas ir riziką, ribodamas investicijų pasirinkimo spektrą. Ižde laikomas depozitas turėjo išskirtinai Italijos Respublikos kredito riziką, o tai atėmė iš PI galimybę įvairinti savo portfelį Vyriausybės vertybinių popierių eurais rinkoje. Be to, kredito rizika buvo susijusi su likvidumo rizika dėl depozito be išankstinio atlyginimo ilgalaikiškumo. Alternatyvios išlaidos negalint vykdyti įvairių investicijų pagal kredito riziką šiuo metu metams skaičiuojamos 1,00 %–1,50 %, jei yra vertinami ir AA reitingą turinčių europinių finansinių įstaigų išleisti vertybiniai popieriai, ir 0,60 %–1,00 % metams, jei yra vertinami AA reitingą turinčių pramoninių Europos bendrovių išleisti vertybiniai popieriai. Sunku įvertinti ribotas galimybes aktyviai valdyti portfelį: La Poste atvejis ir aktyvus valdymas, kaip antai trading system, investuojant į Vyriausybės vertybinius popierius eurais, rodo, kad galima gauti didesnę grąžą nei depozito, laikomo ižde, grąža.

(87) Italijos valdžios institucijos pateisina susitarimo paskolų mokėjimo mechanizmo (paremto kintama palūkanų norma) ir kiekybinių automatiškų […] modelių, rodančių aktyvaus valdymo pranašumą (paremto fiksuotomis palūkanų normomis), palyginimą ir teigia, kad pagal obligacijų vertybinių popierių rinkos operatorių bei PI 2007 m. nustatytą praktiką numatoma investuoti į fiksuotos vertės vertybinius popierius. Jos taip pat priduria, kad toks palyginimas neturi reikšti kintančios vertės vertybinių popierių ir fiksuotos vertės vertybinių popierių palyginimo, bet reikia lyginti aktyvų lėšų valdymą su pasyviu lėšų valdymu.

(88) Galiausiai Italija mano, kad susitarimo palūkanų mokėjimo mechanizmas, paremtas trumpalaikiais rodikliais kintančiai pašto einamųjų sąskaitų surinktų lėšų daliai, padeda tinkamai apskaičiuoti realią iždo prisiimtą likvidumo riziką.

(89) Pasak Italijos valdžios institucijų, pašto einamųjų sąskaitų palūkanų mokėjimas negali būti indeksuojamas trumpalaikiais parametrais (pvz., BOT 12 mėn. palūkanų mokėjimas) dėl surinktų lėšų pastovumo.

(90) Italija pažymi, kad imant pavyzdžiu 2005 m. – kaip padarė ABI – analizė tampa klaidinanti, kadangi trumpalaikiai rodikliai 2005 m. nusileido iki žemiausio lygio (BOT 12 mėn. grąžos lygis buvo 2,21 %, t. y. 1,69 % mažiau nei susitarime nurodytas rodiklis). Pasak Italijos, kad ABI analizė yra dalinė įrodo tai, kad 2007 m. vasario mėn., BOT 12 mėn. grąžos lygis buvo 3,9 %, išryškinantis -0,60 % skirtumą nuo susitarimo krepšelio vidurkio (tuo metu apie 4,5 %), t. y. beveik trečdalis skirtumo, kurį nurodė ABI.

(91) Kalbant apie ABI atliktą palyginimą su už CDP lėšų, investuotų į iždą, palūkanų mokėjimu (kintančia semestrine verte, lygia paprastam aritmetiniam BOT 6 mėn. grąžos ir Rendistato mėnesinio indekso vidurkiui), Italija pažymi, kad PI lyginimas su CDP negali būti naudingas, nes pastaroji skiriasi struktūriškai ir pagal veiklos pobūdį, verslo tikslą, veiklos pobūdį, organizacijos ir investavimo politikos aspektus yra kitokia bendrovė. Taip pat, kadangi Rendistato yra vidutinės ir ilgalaikės trukmės rodiklis, ABI išvada, jog pašto einamųjų sąskaitų indėliai turėtų būti atlyginami trumpos trukmės parametrų palūkanomis, tampa prieštaraujanti.

(92) Be to, Italija pastebi, kad iš pašto einamųjų sąskaitų surinktos lėšos sudaro rinkos unicum ir todėl sunku nurodyti bent vieną pakaitinę priemonę. Vis dėlto, lėšų sankaupų pastovumas leidžia faktiškai ją prilyginti ilgalaikei lėšų rinkimo priemonei ir palyginimas su BOT trumpam laikotarpiui (12 mėn.) tampa nebereikšmingas.

7. PRIEMONIŲ VERTINIMAS

(93) Vertinama priemonė yra 2006 m. finansiniu įstatymu ir susitarimu nustatyta schema, kuri apibrėžia aktyvių palūkanų normą, mokamą iždo už PI pervestas lėšas.

(94) Norėdama nustatyti, ar priemonė yra valstybės pagalba pagal 87 straipsnio 1 dalį, Komisija turi įvertinti, ar schema: — yra suteikta valstybės, kitaip tariant, iš valstybinių išteklių, — suteikia ekonominį pranašumą, — gali iškreipti konkurenciją suteikdama pranašumą tam tikroms bendrovėms ar tam tikrų prekių gamybai, — daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

7.1. Valstybiniai ištekliai

(95) Kad taptų valstybės pagalba, pranašumai turi būti suteikti valstybės, tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybinių išteklių.

(96) Palūkanas moka Ekonomikos ir finansų ministerija ir (arba) iždas, remdamiesi PI taikomais konkrečiais įstatymais, dekretais ir konvencijomis.

(97) Todėl nagrinėjamu atveju yra abi minėtos sąlygos. PI suteiktos palūkanos pagrįstos valstybiniais ištekliais.

7.2. Atrankumas

(98) 87 straipsnio 1 dalyje draudžiama pagalba, kuri „palaiko tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą“, t. y. atrankinė pagalba.

(99) Galimybė naudotis palūkanomis, apmokestintomis einamosios sąskaitos ižde, negalioja visoms įmonėms, kurios teoriškai galėtų naudotis šiuo privalumu, jei atsižvelgiama į ekonominės sistemos pobūdį. Bet kuriuo atveju, Italija neįrodė, kad itin mažas pagalbos iš minimų sąskaitų gavėjų skaičius pasiteisina ir yra pagrįstas ekonominės sistemos pobūdžiu.

(100) Be to, 2006 m. finansinis įstatymas ir susitarimas taikomi išskirtinai PI.

(101) Todėl PI priskirtos aktyvių palūkanų normos yra atrankinės.

7.3. Poveikis tarpusavio prekybai ir konkurencijos iškraipymas

(102) 87 straipsnio 1 dalis draudžia pagalbą, kuri daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipo ar gali iškraipyti konkurenciją.

(103) Vertindama dvi sąlygas, Komisija neturi nustatyti realaus pagalbos poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai ar realaus konkurencijos iškraipymo, bet turi išnagrinėti, ar ta pagalba gali daryti šiai prekybai poveikį ir iškraipyti konkurenciją (44). Jei vienos valstybės narės suteikta finansinė pagalba sustiprina bendrovės poziciją kitų konkuruojančių bendrovių atžvilgiu prekiaujant Bendrijoje, turi būti laikoma, kad pagalba daro poveikį prekybai.

(104) PI nebūtinai turi tiesiogiai dalyvauti prekyboje Bendrijoje. Iš tikrųjų, kai valstybė narė suteikia bendrovei pagalbą, gali būti palaikyta ar sustiprinta veikla nacionalinėje rinkoje, dėl to sumažėja įmonių, turinčių buveines kitose valstybėse narėse, galimybė patekti į tos valstybės narės rinką. Be to, bendrovės, kuri iki to momento nedalyvavo prekyboje Bendrijos viduje, sustiprinimas gali suteikti jai sąlygas patekti į kitos valstybės narės rinką.

(105) Kaip nurodyta šio sprendimo 2 skirsnyje „PI ir Bancoposta veikla – susijusios rinkos“, Italijos pašto sektoriuje buvo tam tikra konkurencija ir prieš laipsnišką liberalizavimą, kuriam sudarė sąlygas Bendrijos teisės aktai.

(106) Yra žinoma, kad Europos viešojo pašto sektoriaus operatorių pagrindinis iššūkis yra konkurencinio spaudimo sustiprėjimas visuose rinkos segmentuose: korespondencija, siuntiniai ir greitasis paštas. Siuntinių ir greitojo pašto rinkos yra atviros konkurencijai jau dešimtmečius, tuo tarpu korespondencijos segmente de jure monopolijos stipriai varžo konkurencijos vystymąsi. Nacionalinių reglamentavimo valdžios institucijų ir viešųjų pašto operatorių teigimu, siuntinių ir greitojo pašto segmentuose konkurencija yra didelė tiek nacionaliniu, tiek tarptautiniu lygmeniu, o korespondencijos segmente konkurencija dar tik atsiranda (45).

(107) Visų pirma, greitojo pašto paslaugas, siuntų siuntimo komerciniams klientams paslaugas ir logistines paslaugas Italijoje išvystė privačios bendrovės, iš kurių kelios, pvz., TNT ir DHL, turi buveines kitose valstybėse narėse. Iš 2004 m. Komisijos paskelbtos ataskaitos (46) matyti, kad kai kurie pašto operatoriai (Royal Mail Jungtinėje Karalystėje, TPG Nyderlanduose, Deutsche Post Vokietijoje ir La Poste Prancūzijoje) įsigijo Italijoje esančias bendroves, vykdančias pašto paslaugas.

(108) Kalbant apie finansines paslaugas, Komisija primena, kad bankinis sektorius yra atviras konkurencijai daug metų. Laipsniška liberalizacija išvystė konkurenciją, kuriai jau buvo atvėrusi kelią laisva kapitalo cirkuliacija, numatyta EB sutartyje.

(109) Be to, kaip ir ankstesniu valstybės pagalbos, suteiktos Ente Poste Italiane/PI, atveju (47), PI konkuruoja su finansiniais ir bankiniais operatoriais, kurie siūlo finansines paslaugas, iš esmės atitinančias jos produktus. Ypač pašto einamosios sąskaitos konkuruoja su bankinėmis einamosiomis sąskaitomis, vietovėse, kai tiek bankai, tiek PI turi „langelius“. Be to, paskutiniais metais PI pastebimai padidino mokėjimo būdų, siūlomų savo klientams, spektrą, priderindama prie tradicinių pašto priemonių (pašto indėlių sertifikatai, pašto vekseliai) ir anksčiau paprastai bankų siūlomus būdus (debetinės ir kreditinės kortelės, pavedimai, tiesioginio debeto sąskaitoms apmokėti paslaugos). Kai kuriais atvejais (debetinės kortelės, tiesioginio debeto paslaugos) paslaugą suteikia tiesiogiai PI; kitais atvejais PI pristato save kaip trečiųjų šalių sukurtų paslaugų platintoją (bankinio sektoriaus operatoriai kreditinių kortelių atveju). Ši plėtra padidino galimybę keisti tarpusavyje PI finansines paslaugas ir bankinio sektoriaus operatorių siūlomas paslaugas.

(110) Tikėtina, kad kreditinės įstaigos ir kiti Italijos finansinės rinkos operatoriai patiria neigiamą pagalbos poveikį. Visų pirma kai Iždo suteiktas palūkanų mokėjimas PI deponuojamoms sumoms peržengs santykinę rinkos ribą, PI bus skatinama surinkti daugiau lėšų nei įprasto palūkanų gavimo rinkoje atveju. Iš to seka, kad kreditinių įstaigų rinkos galimybės yra atitinkamai sumažėjusios.

(111) Dėl tos pačios priežasties Komisija mano, kad priemonė varžo kitose valstybėse narėse buveines turinčių bendrovių patekimą į Italijos rinką. Įvairūs kitų valstybių narių bankai Italijoje vykdo veiklą tiesiogiai, per filialus ar atstovybes, arba netiesiogiai, kontroliuodami Italijoje buveines turinčius bankus ir finansines įstaigas. Valstybes sienas peržengiančios kapitalo operacijos, į kurias pastaruoju metu buvo įtraukti tokie Italijos bankai kaip Antonveneta ir BNL, yra šios situacijos pavyzdžiai. Stipresnė PI pozicija rinkoje abiems bankams sukelia kliūčių patekti į rinką.

(112) Galiausiai egzistuoja prekyba tarp valstybių narių pašto ir finansinių paslaugų sektoriuje. Aktyvi palūkanų norma, suteikta PI, stiprina jos poziciją palyginti su pašto ar banko konkurentais prekybai Bendrijos viduje. Iš to seka, kad priemonė gali iškraipyti konkurenciją tarp bendrovių ir prekybą tarp valstybių narių.

7.4. Ekonominis pranašumas

(113) Kad būtų laikoma valstybės pagalba, priemonė turi suteikti pranašumą pagalbą gaunančioms bendrovėms.

7.4.1. Analizės aplinkybės

(114) Primenama, kad aktyvių palūkanų norma, suteikta pagal 2006 m. finansinį įstatymą ir susitarimą, suteikia ekonominį pranašumą, jei peržengia normą, kurią PI už deponuotas lėšas sutiktų mokėti privatus paskolos ėmėjas, remdamasis rinkos sąlygomis ir priklausomai nuo lėšų pobūdžio ir kiekio.

(115) Remiantis tuo, kas išdėstyta pirmiau, Komisijos vertinimą lems įvertinimas, ar susitarime nustatytas palūkanų mokėjimas panašus į mokėjimą, kurį būtų pasiūlęs privatus paskolos gavėjas rinkos ekonomikos sąlygomis deponuotoms sumoms, visų pirma atsižvelgiant į panaudojimo įpareigojimą ir su tuo susijusią finansinę riziką (žr. 7 skirsnio 4.2 punktą). Suderintas palūkanų mokėjimas turėtų atspindėti tiek grąžą, kurios tikimasi, tiek riziką, o ne tik grąžos rodiklį (ex post).

(116) Be to, dėl panaudojimo įpareigojimo, Italija nuolat teigė, kad PI situacija buvo apsunkinta, nes be minėto įpareigojimo būtų gavusi didesnę grąžą. Komisija išnagrinės Italijos pateikto argumento pagrįstumą (žr. 7 skirsnio 4.3 punktą).

(117) Komisijos atlikta analizė suponuoja bendrą ekonominį įvertinimą. Komisija, priimdama aktą, kuriame yra šis įvertinimas, turi remtis diskretiškumo principu (48).

(118) Galiausiai susitarimas, kuris įsigaliojo 2006 m. balandžio 4 d., pasirašytas 2006 m. vasario 23 d. (49). Komisijos tyrimas turės būti pagrįstas informacija, kurią susitarimo šalys turėjo iki 2006 m. vasario mėn.

7.4.2. Atsargaus paskolos gavėjo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, kriterijus

(119) Apibrėždamas aktyvių palūkanų normą, atsargus paskolos gavėjas, veikiantis rinkos ekonomikos sąlygomis (toliau – privatus paskolos gavėjas), iš esmės turi įvertinti šiuos aspektus: — deponuotų lėšų kiekis, — deponuotų lėšų stabilioji dalis ir kintamoji dalis, — vidutinė deponuotų lėšų trukmė ir variacijos, — finansinė rizika.

(120) Pirmiau išvardyti aspektai yra tarpusavyje susiję ir kartu nulemia vertę, kurią privatus paskolos gavėjas sutiktų mokėti rizikos/grąžos perspektyvoje. Šiame sprendime šie aspektai nagrinėjami vienas po kito. Taigi įmanoma padaryti išvadą dėl susijusių palūkanų struktūros ir dydžio, kuria prisidedama prie skirtumo tarp susitarime ir privataus paskolos gavėjo nustatytų normų kiekybinio įvertinimo.

7.4.2.1. Deponuotų lėšų kiekis

(121) Prieš 2004 m. pašto einamųjų sąskaitų surinktos lėšos buvo pervedamos ne tik į iždą, bet ir į CDP (50). Žemiau esanti lentelė nurodo vidutinę pašto einamųjų sąskaitų sumą ir vidutinį metinį nepanaudotų lėšų likutį: 4 lentelė (duomenys mlrd. EUR) 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 Pašto einamosios sąskaitos […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] Vidutinis nepanaudotų lėšų likutis ižde […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […]

(122) Didelis nepanaudotų lėšų likučio iždo sąskaitoje išaugimas nuo 2002 m. yra susijęs su Conto BancoPosta sukūrimu. Prieš Conto BancoPosta, pašto einamoji sąskaita nebuvo adekvati mažmeninės prekybos priemonė dėl susijusių paslaugų trūkumo (pvz., kreditinių ir debetinių kortelių nebuvimas) ir buvo naudojama išimtinai viešojo administravimo ir stambių privačių bendrovių (t. y. nacionaliniai paslaugų teikėjai).

(123) Italijos valdžios institucijos paskelbė, kad per pašto einamąsias sąskaitas iždas gali pasinaudoti stabiliu ir patikimų atsargų šaltiniu, kuris iždui yra alternatyva rinkai. Be to, Italija tvirtina, kad 2005–2006 m., kai buvo sudarytas ir pasirašytas susitarimas, buvo numatomas indėlių į pašto einamąsias sąskaitas padidėjimas.

(124) Tokiomis aplinkybėmis, 35 mlrd. EUR paskola iš vienintelio paskolos davėjo sudaro reikšmingas įplaukas. Vis dėlto Komisija taip pat pastebi, kad iždas 2001–2005 m. (51) išleido vertybinių popierių (tiek trumpalaikių, tiek ilgalaikių) už maždaug 400 milijardų EUR metinę dydį ir kad vertybinių popierių paklausa buvo didesnė negu emisija. Taigi tuo laikotarpiu nebuvo lėšų rinkoje trūkumo.

(125) Komisija taip pat pastebi, kad pašto surinktų lėšų augimas nebūtinai suponuoja lėšų augimo ižde, nes bent jau teoriškai panaudojimo apribojimas gali būti pakeistas (žr. infra).

7.4.2.2. Deponuotų lėšų pastovioji dalis ir kintamoji dalis

(126) Paprastai palūkanų norma, kurią sutiktų mokėti privatus paskolos gavėjas, yra pateiktų lėšų trukmės funkcija. Už lėšas, kurios skiriamos ilgam laikotarpiui, paprastai mokamos didesnės palūkanos, nei tos, kurios skiriamos tik trumpam laikotarpiui. Susitarimo atveju jokios lėšos realiai neskiriamos: jei PI surinktų lėšų lygis sumažėja, atitinkamai sumažėja lėšų, skirtų iždui, kiekis. Vis dėlto lėšų ankstesnių metų lygis ir jų raida bėgant laikui rodo, kad galima atskirti nepanaudotų lėšų likučio stabiliąją ir kintamąją dalis.

(127) Kadangi iždas turi finansavimo šaltinį, kuris yra sąlyginai stabilus, Italijos valdžios institucijos mano, kad mokant palūkanas galima remtis benchmark, kuris iš dalies atspindi ilgalaikį surinktų lėšų pobūdį. Komisija mano, kad privatus paskolos gavėjas lėšų kiekį, kuris yra stabilus, gali indeksuoti vidutinės ir ilgalaikės trukmės parametrais, o likusią dalį, kuri yra kintama, trumpalaikiais parametrais.

(128) Kaip minėta pirmiau, Italija apibrėžė pastoviąją surinktų lėšų dalį kaip minimalų nepanaudotų lėšų likutį konkrečiais metais. Skirtumas tarp minimalaus nepanaudotų lėšų likučio ir bendro vidutinio nepanaudotų lėšų likučio konkrečiais metais sudaro kintamąją dalį.

(129) Kaip patvirtino Italija ir patikrino Komisija, kitos finansinės institucijos skirsto į „pastovi“ ir „nepastovi“, kad apibūdintų surinktų lėšų lygį įgyvendinant savo veiklą. Nors bankai gali naudoti įvairias metodikas tokiam apibūdinimui (52), Italijos valdžios institucijų siūlomą metodą sąlyginai paprasta naudoti. Be to, benchmark, gautas naudojant šį metodą, artimas rezultatui, gautam naudojant kitus parametrus.

(130) Todėl Komisija sutinka naudotis Italijos pasiūlyta metodika pastoviajai daliai ir kintamajai daliai nustatyti.

(131) Nuo 1995 m. bendros įplaukos yra: 5 lentelė (duomenys mlrd. EUR) 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 Vidutinis depozitų likutis […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] Vidutinis surinktų pastovių lėšų depozitų likutis (lygus minimaliam depozitų kiekiui, surinktam kalendoriniais metais) […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] Vidutinis surinktų lėšų kintamas likutis […] […] […] […] […] […] […] […] […] […] […]

(132) Komisija paskaičiavo, kad pastovioji dalis ir kintamoji dalis vidutiniškai sudaro atitinkamai 85,4 % ir 14,6 % pašto einamųjų sąskaitų 1995–2005 m., su standartiniu kintamosios dalies 4,1 % nuokrypiu. Be to, pastaraisiais metais surinktų lėšų kintamoji dalis labai sumažėjo, pasiekdama metinę 10,5 % ribą 2005 m. Naudojant mėnesio, trimestro ir semestro laikotarpius, kintamoji dalis vidutiniškai yra netoli ar žemiau 10 % ribos 1995–2005 m. ir 2001–2005 m. Pirmieji 2006 m. mėnesiai patvirtina šią tendenciją.

(133) Galiausiai Komisija pažymi, kad 90 % pašto surinktų lėšų galima laikyti sąlyginai pastoviosiomis ir 10 % – sąlyginai kintamosiomis.

(134) Kol išlieka naudojimo įpareigojimas, Komisija pažymi, kad procentiniu atžvilgiu, pastovioji ir (arba) kintamoji dalys proporcingai atsispindės privataus skolininko indėlyje.

(135) Todėl pagal susitarimą 10 % paskolos palūkanų normos rodiklis trumpalaikei daliai atrodo pagrįstas nagrinėjamu atveju. Todėl vidutinės ir ilgalaikės trukmės elemento rodiklis yra 90 %. Vis dėlto, kaip nurodyta toliau, nėra būtina išsamesnė susitarime numatytų 10 % ir 80 % vidutinės ir ilgalaikės trukmės dalių analizė.

7.4.2.3. Deponuotų lėšų vidutinė trukmė ir pokyčiai

(136) Biudžeto įsipareigojimų analizė, kiek tai susiję su finansavimo šaltiniais, reikalauja, kad bankas įtrauktų lėšų teikėjų ir finansavimo priemonių požymius. Kad įvertintų grynųjų pinigų srautą (cash flow), gaunamą iš banko įsipareigojimų, pirmausiai įvertina bendrą įsipareigojimų eigą įprastomis prekybos sąlygomis, visų pirma, užtikrindamas: — įprastą reguliaraus indėlių ir kitų įsipareigojimų pratęsimo lygį, — realią indėlių iki pareikalavimo trukmę, kaip ir indėlių einamojoje sąskaitoje ir visų kitų rūšių taupomųjų indėlių, — įprastą naujų indėlių augimą.

(137) Dėl reguliarių pratęsimų įvertinimo ir naujų paskolų prašymo, bankas gali naudoti įvairius būdus realiai savo įsipareigojimų trukmei nustatyti, kaip pavyzdžiui, ankstesnė depozitų elgesio raida. Dėl trumpalaikių tiek privačių asmenų, tiek įmonių indėlių, daugybė bankų atlieka statistinę analizę, kuri atsižvelgia į sezoninius veiksnius, jautrumą palūkanų normoms ir kitus makroekonomikos veiksnius. Kai kuriems stambiems einamosios sąskaitos savininkams bankas gali atlikti reguliaraus pratęsimo galimybių įvertinimą atskiram klientui. Sunkumai apskaičiuoti įsipareigojimų pobūdį padidėjo išaugus konkurencijai alternatyvių investicijų indėliams. Be to, įvertinami grynųjų pinigų srautai, susidarantys iš banko įsipareigojimų neįprastomis sąlygomis (specifinės bankų problemos arba bendro pobūdžio rinkos problemos).

(138) Šiame kontekste Komisija išsamiai ištyrė Italijos perduotus duomenis, susijusius su PI naudotu statistiniu modeliu (tyrimas […]), tam, kad kiekybiškai įvertintų trumpalaikio lėšų rinkimo atsargią ir prognozuojamą eigą, pradedant ankstesnių rezultatų analize (53).

(139) Komisija pabrėžia, kad tyrimas […] skirtas kiekybiškai įvertinti trumpalaikio lėšų rinkimo elgsenos trukmę ir, kad […] negalima daryti jokios išvados, kiek tai susiję su indėlio trukme ižde.

(140) Tam, kad nustatytų reikšmingą vidutinę lėšų rinkimo trukmę, Komisija šiame sprendime turi atsižvelgti į dviejų galimų lėšų valdymo tipų, aktyvaus valdymo ir pasyvaus valdymo, kontekstą.

(141) Italija tvirtina, kad specifiniame PI lėšų pasyvaus valdymo (2005 ir 2006 m.) kontekste, modelis […] apibrėžia kriterijus pašto lėšų rinkimo trukmei nustatyti. Šis tikimybių modelis grindžiamas istorine pašto einamųjų sąskaitų kitimo ir PI (54) indėlininkų elgesio analize bei nurodo PI klientų elgesio dinamiką 99 % pasitikėjimo intervalu.

(142) Pagal rizikos vertės metodą, kuomet dešimtieji metai naudojami kaip galutinio atsiskaitymo momentas (angl. cut-off), […] % depozitų panaudojimo trukmė yra beveik neribota (t. y. laikoma praktiškai neįmanoma, jog depozitų suma sumažės daugiau nei 2/3 per 10 metų), o likusios dalies trukmė yra 0–10 metų (arba numatoma, kad ši lėšų rinkimo dalis gali išsekti per 10 metų).

(143) Komisija laikosi nuomonės, kad PI pasyvus lėšų valdymas susidaro, visų pirma, dėl naudojimo įpareigojimo. Todėl svarbu įvertinti, kaip privatus skolininkas išanalizavo naudojimo įpareigojimą ir jo išlaikymą laikui bėgant (55).

(144) Visų pirma, naudojimo įpareigojimo poveikis yra perkelti vidutinę visų lėšų, susidarančių iš PI pašto einamųjų sąskaitų ižde, trukmę. Taip pat Italija laikosi nuomonės, kad panaudojimo įpareigojimas yra lemiamas veiksnys norint apibrėžti ižde laikomų depozitų kiekį ilguoju laikotarpiu. Nesant panaudojimo įpareigojimui, PI indėlis būtų labiau panašus į einamąją sąskaitą, atidarytą pas privatų skolininką.

(145) Antra, kaip parodyta toliau esančioje schemoje, nuo 1995 m. ižde laikomų depozitų suma žymiai kito (56). 2 schema […]

(146) Pokyčiai atsirado visų pirma dėl susijusių nacionalinės teisės aktų pakeitimų: — 1996–1997 m. depozitai staiga sumažėjo, kai 1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymu Nr. 662 buvo įpareigota uždaryti sąskaitas, iždo naudojamas valstybinėms pensijoms išmokėti, — nuo 2001 m., atidarius Conto BancoPosta (banko pašto sąskaita), reglamentuojamą DPR Nr. 144/2001, buvo užregistruotas ryškus surenkamų lėšų augimas, — 2004 m. depozitai ižde žymiai padidėjo palyginti su ankstesniais metais dėl 2003 m. gruodžio 5 d. Ministerijos dekreto, pagal kurį iždas pakeitė CDP santykiuose, susijusiuose su pašto einamųjų sąskaitų paslaugomis.

(147) Italijos valdžios institucijos patvirtina, kad tokie teisės aktų pakeitimai atitinka iždo poreikius, suteikiant PI didesnę finansinę nepriklausomybę. Šis procesas, prasidėjęs 1998 m. pertvarkant PI į akcinę bendrovę, pasižymėjo mažmeninės rinkos pašto einamosios sąskaitos Conto BancoPosta pateikimu rinkai 2001 m.

(148) Analogiškas įvykis, kurio 2005–2006 m. nebuvo galima numatyti (ypač kiek tai susiję su tiksliu momentu) pasikartojo 2007 m. pradžioje, kai 2007 m. finansų įstatymu buvo žymiai sumažintas panaudojimo įpareigojimas. To pasekmė – žymus lėšų, deponuojamų ižde, sumažėjimas: 2007 m. gruodžio mėn. indėlis ižde sudarė tik apie 25 % bendrų pašto surinktų lėšų. Komisija mano, kad šis paskutinysis teisės aktų pakeitimas (visų pirma, jo pasekmės, t. y. deponuojamų lėšų ižde arba pas privatų skolininką sumažėjimas) turėjo būti numatytas atsargaus ūkio subjekto susitarimo pasirašymo metu, nes PI tendencija stiprinti finansinio valdymo autonomiją buvo prasidėjusi jau prieš kelerius metus.

(149) Komisijos teigimu, derybų dėl susitarimo metu privatus skolininkas būtų numatęs, kad per daugiausiai penkerius metus panaudojimo įpareigojimas būtų pasikeitęs. Kaip nurodyta 2 schemoje ir 146 punkte, 1996–2005 m. tokiomis aplinkybėmis, kuriomis iždas ketino suteikti PI didesnę finansinę nepriklausomybę, teisinis pagrindas iš tiesų pasikeitė pirmą kartą 1997 m., antrą kartą po 4 metų ir trečią kartą po 2 metų. Privatus skolininkas būtų į tai atsižvelgęs ir būtų numatęs teisės aktų pakeitimus per daugiausiai 5 metus, įskaitant galimą kelių mėnesių pereinamąjį laikotarpį. Būtent dėl to, kad yra atsargus, privatus skolininkas nebūtų numatęs gauti naudos iš pašto indėlio per ilgesnį nei 5 metai laikotarpį.

(150) Tokiomis aplinkybėmis, Italijos pateikti argumentai apie tariamą panaudojimo įpareigojimo neapibrėžtą trukmę nėra priimtini. Privatus skolininkas būtų galėjęs laikyti panaudojimo įpareigojimą neapibrėžtos trukmės, tik jeigu taikytini įstatymai nebūtų keičiami, o tai neatitinka 2005 m. pabaigos situacijos (pastebėjimas a posteriori). Be to, reikia atmesti Italijos pateiktą papildomą argumentą, t. y. faktą, kad susitarimo pasirašymo metu iždas turėjo atsižvelgti į panaudojimo įpareigojimą ir negalėjo numatyti jo įstatyminės raidos, kas peržengė jo kompetencijos ribas. Iždas, kaip atsargus privatus skolininkas, veikiantis rinkos ekonomikos sąlygomis, būtų turėjęs atsižvelgti į šį itin svarbų faktą.

(151) Taip pat ir ižde esančių depozitų pokyčiai 1995–2005 m. dėl įstatyminių pakeitimų būtų vertę privatų skolininką laikyti penkerių metų vidutinę trukmę, apibrėžtą atsargiame pirmiau minėtame modelyje, kaip didžiausią ribą savo palūkanų normai nustatyti.

(152) Dėl to pasyvaus lėšų valdymo aplinkybėmis Komisija mano, kad atsižvelgiant į PI finansinės autonomijos sustiprinimo pasekmes (įstatyminių pokyčių rizika su iš to sekančiu žymiu ižde arba pas privatų skolininką deponuojamų lėšų sumažėjimu), privatus skolininkas derybų dėl susitarimo metu būtų laikęs penkerių metų trukmę ilgiausiu laikotarpiu savo pasiūlymui nustatyti.

(153) Italija tvirtina, kad specifinėmis PI aktyvaus lėšų valdymo (faktiškai pradėtas 2007 m.) aplinkybėmis, […] modelyje remiamas PI dėl optimalaus lėšų paskirstymo (asset allocation) pasirinkimo ir dėl rizikos ir grąžos subalansavimo (trade off). Remiantis šiomis aplinkybėmis ir labai atsargia prielaida yra pagrindo manyti, kad PI pritaiko lėšų paskirstymą vidutine trukme tarp […] ir […] metų, priklausomai nuo naudojamo modelio (57).

(154) Tokiomis aplinkybėmis Komisija pažymi, kad: — PI aktyvus lėšų valdymas suponuoja, kad panaudojimo įpareigojimas negalioja, — modelis paremtas atsiskaitymo (angl. cut-off) dešimtaisiais metais prielaida (dešimtieji metai yra galutinio beveik begalinės trukmės dalies išnykimo laikas), — atsargi eiga yra pagrindas apibrėžti susijusios investicijos (teorinės) portfelį (58), — bendro iš pašto einamųjų sąskaitų surinktų lėšų kiekio trukmė skiriasi nuo atskiros pašto einamosios sąskaitos trukmės, — atsargaus modelio tipą, parengtą […], naudoja daug Italijos bankų aktyviam lėšų valdymui, kad nustatytų savo einamųjų sąskaitų elgsenos trukmę, atsižvelgiant į ALM būdus.

(155) Komisija pabrėžia, kad aktyvaus lėšų valdymo bendrų pašto surinktų lėšų vidutinė trukmė yra daugiausiai penkeri metai.

(156) Galiausiai, tiek aktyvaus, tiek pasyvaus valdymo atveju reali depozitų trukmė, kurią svarstytų privatus skolininkas, yra lygi daugiausiai penkeriems metams.

7.4.2.4. Išankstinė išvada: taikytinos orientacinės investicijos (benchmark) paskolos palūkanų normoje

(157) Komisija primena, kad atsižvelgiant į Italijos tvirtinimus, pastovioji depozitų ilgalaikio pobūdžio dalis atsispindi ilgalaikės paskolos palūkanų normoje (90 %, sudaryto iš: i) 10 % susietų su 10 m. BTP grąža ir ii) 80 % susietų su 30 m. BTP grąža). Atitinkamai, kintamoji dalis atsispindi trumpalaikės paskolos palūkanų normoje (10 %), sudaryto iš BOT 12 mėn.

(158) Remiantis šiais duomenimis, svertinė priemonių, kurios sudaro paskolos palūkanų normą, numatytą susitarime, trukmė yra 25 metai.

(159) Komisija sutinka, kad privatus skolininkas indeksuotų surinktų lėšų pastovųjį kiekį vidutinės ir ilgalaikės trukmės parametrais, o likusią kintamąją dalį – trumpalaikiais parametrais.

(160) Teigiant, kad privatus skolininkas būtų apskaičiavęs realią depozitų pastovios dalies trukmę daugiausiai penkeriems metams, rinkos palūkanų mokėjimo norma už pastoviąją dalį būtų paremta BTP 5 m. grąža. Komisija laikosi nuomonės, kad vertėtų naudoti BTP kaip vidutinės ir ilgalaikės trukmės orientacinę investiciją (benchmark), kadangi iš tiesų ši orientacinė finansavimo priemonė yra naudojama investuotojų.

(161) Kalbant apie paskolos palūkanų trumpalaikį elementą, jis siejamas su indėlio ižde arba pas privatų skolininką kintamąja dalimi. Kiekvieną dieną, depozitų sumažėjimo palyginti su praėjusia diena atveju, skirtumas turi būti automatiškai sugrąžintas PI. Tokiomis aplinkybėmis, privatus skolininkas neinvestuotų depozitų kintamosios dalies į BOT 12 mėn.

(162) Komisijos teigimu, BOT 3 mėn. ir „vienos nakties“ (overnight) priemonės tinkamos depozitų kasdieniniams pokyčiams valdyti (59). PI išmokėta palūkanų norma turėtų atspindėti šių dviejų priemonių palūkanų normą.

(163) Nors teoriškai ir yra įmanomi įvairūs trumpalaikių priemonių deriniai, Komisija laikosi nuomonės, kad „50/50“ padalinimas (60) tarp iždo 3 mėn. vekselių ir „vienos nakties“ (overnight) priemonių leidžia pasiekti tinkamą rizikos valdymą ir atitinka atsargaus rinkos ūkio subjekto elgseną.

(164) Komisija laikosi nuomonės, kad tarpbankinė „vienos nakties“ (overnight) priemonių palūkanų norma, nors ir yra tarpbankinis pinigų rinkos parametras ir nesudaro iždo debeto paslaugų mokestinio įsipareigojimo, gali būti naudojama kaip „vienos nakties“ (overnight) operacijų santykinės palūkanų vertės ekvivalentas.

(165) Komisija pabrėžia, kad po 2007 m. finansų įstatymo PI pradėjo iš pašto einamųjų sąskaitų surenkamų lėšų aktyvų valdymą. Vidutinė PI investicijos į vertybinius popierius trukmė yra […]–[…] m. (61) 85 % yra investuoti į vertybinius popierius, kurių trukmė […]–[…] m., o likusioji dalis investuota į priemones, trunkančias daugiausiai […] m. Šie duomenys patvirtina a posteriori Komisijos jau pateiktas išvadas.

7.4.2.5. Finansinė rizika

(166) Galima išskirti keturis pagrindinius finansinės rizikos tipus: — rinkos rizika (pavyzdžiui, kapitalo (equity) rizika, ir t. t.), — kredito rizika (paskolos negrąžinimo rizika), — likvidumo rizika (finansavimo likvidumo rizika (funding liquidity risk) ir rinkos likvidumo rizika (market liquidity risk)), — palūkanų normos rizika (grąžos kreivės rizika, refixing rizika).

(167) Atsižvelgdama į deponuojamų lėšų pobūdį, Komisija laikosi nuomonės, kad kredito rizika ir rinkos rizika yra labai ribotos (62).

(168) Ižde deponuojamų lėšų atveju susiduriama su dviem pagrindinėmis rizikos rūšimis: palūkanų normos rizika ir likvidumo rizika (žr. BIS (2003), BIS (2006), BIS (2008) ir IIF (2007) (63).

(169) Palūkanų normos rizika (64) yra rizika, kad trumpalaikės palūkanos gali padidėti per ilgalaikių investicijų gyvenimo ciklą, tuo tarpu ilgalaikės palūkanos lieka „užblokuotos“, arba – atitinkančioje rinkos vertę perspektyvoje – kad equity rinkos vertė nukris, kai grąžos kreivė kils, kadangi turto vertė mažėja labiau nei įsipareigojimų, jei šių reali trukmė yra mažesnė.

(170) Vis dėlto indeksavimo būdas, numatytas susitarime, visų pirma apima trijų dalių rodiklių atnaujinimą kas 15 d., būtent dėl to indeksavimas kinta. Todėl ižde laikomam indėliui nekyla nuosavo kapitalo nuostolių rizika, o tik palūkanų sumažėjimo rizika (65). Kintamosios palūkanų normos atveju rizika yra išskirstyta tarp dalių.

(171) Likvidumo rizika (funding liquidity risk) nurodo pajėgumą finansuoti turto augimą ir vykdyti įsipareigojimus palaipsniui iki jų įvykdymo termino pabaigos (66). Todėl lėšų valdymas yra svarbi finansinių institucijų arba bankų vykdoma veikla. Likvidumo analizė įpareigoja bankų valdybą ne tik įvertinti ilgalaikę likvidumo poziciją, bet ir analizuoti galimą finansavimo poreikių raidą pagal skirtingus scenarijus, net ir nepalankiomis sąlygomis (67).

(172) Nagrinėjamu atveju likvidumo rizika (funding liquidity risk) ir grąžos kreivės rizika visiškai priklauso privačiam skolininkui, o ne PI. Konkrečiau, prielaidos, kad sąskaitų savininkai atsiima visus deponuotus indėlius, atveju, valstybė turės suteikti PI tam reikalingas lėšas; taigi tokiu atveju PI nebus priversta pati save refinansuoti.

(173) Komisija pabrėžia, kad nagrinėjama schema neleidžia pasiekti tokio paties užtikrinimo lygio privataus skolininko disponuojamų lėšų atveju. Ūkio subjekto išleisti ir parduoti vertybiniai popieriai reiškia pastarajam palūkanas skaičiuojant nuo visos sumos per visą vertybinių popierių galiojimo laiką. Susitarimo mechanizmas neleidžia pasiekti to paties rezultato, kadangi privačiam skolininkui prieinamos sumos keičiasi kiekvieną dieną ir gali netgi ryškiai sumažėti nepalankių sąlygų atveju.

(174) Iš to seka, kad PI priskirta palūkanų norma turėtų iš esmės būti žemesnė negu už tokios pačios trukmės vertybinius popierius siūloma palūkanų norma. Dėl to Komisija laikosi nuomonės, kad reiktų taikyti bazinį palūkanų normos sumažinimą, kurį pasiūlytų privatus skolininkas, atsižvelgdamas į likvidumo riziką.

(175) Komisija žino apie sunkumus tiksliai kiekybiškai įvertinti su likvidumo rizika susijusį sumažinimą (markdown). Nagrinėjamu atveju, susitarime ir Komisijos metodikoje jau numatytas tinkamas sumažinimas, nustatant kintamąją dalį susiejant ją su palūkanų norma, paremta labai trumpos trukmės priemonėmis.

(176) Galiausiai Komisija laikosi nuomonės, kad Italijos pateikti argumentai dėl tariamo susitarime apibrėžto parametrinio investavimo griežtumo, turi būti atmesti, kadangi: i) neatsižvelgia į likvidumo riziką; ii) siejasi su kitais Italijos argumentais dėl alternatyvių išlaidų, susijusių su negalėjimu vykdyti aktyvaus lėšų valdymo, kurie nagrinėjami (ir atmetami) šio sprendimo 7.4.3 dalyje; iii) Italija tik a posteriori teigė, kad susitarime numatyta tariamo griežtumo kompensacija. Italijos valdžios institucijos paskelbė, kad „krepšelio apibrėžimo logika nesirėmė kompensacinio skirtumo už autonomijos ribojimą nustatymu“ ir kad „sutartas krepšelis užtikrino ex post skirtumą, kuris, jei iš vienos pusės atlygina paštui už investavimo įpareigojimą ir valdymo galimybės nebuvimą, iš kitos pusės yra suderintas su iždu“. Šis samprotavimas a posteriori nebuvo nagrinėjamas derybų dėl susitarimo metu ir todėl negali būti laikomas reikšmingu šiam sprendimui.

7.4.2.6. Išvada: privataus skolininko pasiūlytos palūkanų normos apibrėžimas; valstybės pagalbos buvimas

(177) Toliau pateikiamas susitarime nustatytų palūkanų normų ir remiantis Komisijos analize privataus skolininko (68) siūlomų normų palyginimas: 6 lentelė Susitarimas Privatus skolinkas Priemonė/grąža Dydis Priemonė/grąža Dydis Pastovioji dalis BTP 30 m. 80 % BTP 5 m. 90 % BTP 10 m. 10 % Kintamoji dalis BOT 12 mėn. 10 % BOT 3 mėn. 5 % Tarpbankinė overnight palūkanų norma 5 %

6a lentelė Susitarimo palūkanų norma Privataus skolininko palūkanų norma 2005 m. 3,90 2,81 2006 m. 4,25 3,60 2007 m. 4,70 4,23

(178) Kadangi susitarime naudojama orientacinė investicija (benchmark) yra ilgesnės trukmės negu „rinkos“benchmark, ir todėl turi didesnę grąžą negu nagrinėjamo laikotarpio grąža (69), o rizikos pasiskirstymas teikia naudą PI labiau, negu būtų teikęs, jei būtų prisiimta deponuotų lėšų rizika, Italijos nustatyta paskolos palūkanų norma suteikia PI pranašumą.

(179) Todėl iždo mokamų paskolos palūkanų už PI pervestas lėšas schema pagal 2006 m. finansų įstatymą ir susitarimą sudaro valstybės pagalbą.

(180) Galiausiai Komisija pastebi, kad nėra nė vieno trumpalaikių ir ilgalaikių priemonių derinio, kuris būtų pavyzdingai suderintas su rinka. Komisijos teigimu, bendra naudojamų priemonių ir atitinkamų proporcijų pusiausvyra leidžia nuspręsti, ar paskolos palūkanų norma atitinka rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio atsargaus privataus skolininko principą, ar ne. Susitarimo apibrėžta paskolos palūkanų norma nepatenkina šio proporcingumo kriterijaus, kurį privatus skolininkas būtų taikęs į depozitą gautoms lėšoms.

7.4.3. PI investicijų politikos analizė be panaudojimo apribojimui

(181) Išsamumo dėlei ir teleologiniu požiūriu reikia išnagrinėti, ar galimi alternatyvūs investicijų būdai, kuriuos svarstė PI, darydama panaudojimo įpareigojimo nebuvimo prielaidą, siūlo panašią ar didesnę už susitarime ar Komisijos skaičiavimo metodikos nustatytą grąžą.

(182) Šiuo tikslu Komisija toliau pateiktame įvertinime analizuos finansinę riziką ir grąžą, lemiamus veiksnius rinkos ūkio subjektui įgyvendinant finansinius sandorius.

7.4.3.1. Italijos pateiktų pastabų santrauka (70)

(183) Italija nurodė, kad PI nukenčia, paskirstydama lėšas (asset allocation) dėl iždo panaudojimo įpareigojimo, tokiu būdu neturėdama investicinių galimybių, teikiančių daugiau grąžos, iš pašto einamųjų sąskaitų gaunamoms lėšoms.

(184) PI Italija teigia, kad nesant panaudojimo įpareigojimo PI: i) būtų investavusi iš pašto einamųjų sąskaitų gautas lėšas į priemones, panašias į PI draudimo paslaugų naudotąsias, visų pirma, Poste Vita SpA. Remdamosi kai kurių finansinių tarpininkų raštais (žr. 73 punktą), Italijos valdžios institucijos laikosi nuomonės, jog susitarime numatytas palūkanų mokėjimas siejasi su Poste Vita SpA gyvybės draudimo (žr. 74 ir tolesnius punktus) investicijų atlyginimu. Visų pirma, jos nurodo, kad iš vienos pusės I atšakos draudimo polisai yra produktai, panašūs į pašto einamąsias sąskaitas, iš kitos pusės, kad vidutinė šių produktų (pvz. Posta Più) valdymo grąža 2002–2006 m. buvo 4,68 %, palyginti su vidutine 4,55 % parametro verte; ii) būtų įvairinusi savo portfelį remdamasi kredito rizika (žr. 85 i punktą); iii) būtų taikiusi aktyvų savo lėšų valdymą (žr. 85 iv punktą). Tinkamas lėšų valdymas duotų didesnę grąžą, kaip įrodo turėta patirtis (La Poste atvejis ir aktyvūs trading system tipo valdymai) ir tolesnė eiga.

(185) Pirmiausia Komisija parodys, kad šios alternatyvios investavimo politikos kryptys nėra reikšmingos vykdomos analizės aplinkybėmis ir, antra, kad jų rezultatai negali būti naudojami kaip įrodymai, jog susitarimas neteikė jokios naudos PI.

(186) Lygindama PI su privataus sektoriaus bankais, Italija nurodo (žr. 85 ii punktą), kad palūkanų normos marža, pasiekta kai kurių privataus sektoriaus bankų, santykyje su iš savo tinkle surinktų indėlių kylančios dalies, yra žymiai didesnė už PI. Be to, viešajame sektoriuje veikiančių bankų investicijų pobūdis yra panašus į PI (žr. 85 iii punktą). Šie požymiai rodytų valstybės pagalbos PI nebuvimą.

(187) Komisija įrodys, kad Italijos pateikti palyginimai (ypač […] analizė) nėra reikšmingi.

7.4.3.2. Bendros pastabos apie […] analizės ir finansinių tarpininkų atsiųstų laiškų aktualumą

(188) […] analizė ir finansinių tarpininkų PI atsiųsti laiškai apie susitarimo nustatytos palūkanų mokėjimo vertės suderinamumą su rinka reikalauja bendro pobūdžio Komisijos pastabos. i) Laiškai ir analizė galėtų priklausyti komerciniams santykiams tarp PI ir autorių. Komisija juos vertinti turi itin atsargiai. ii) Bendros analizės […] išvados sukelia abejonių, nes […] pati nurodo, kad „prielaidos ir pirminė išvada, kaip pažymėta šiame pristatyme, grindžiamos PI pateikta informacija (ir jų suvokimas iš […] pusės). Tokia informacija gali būti skirtingai interpretuojama; iš to seka, kad analizė gali privesti prie skirtingų sprendimų ir išvadų“. iii) Komisija primena, kad susitarime nustatyta palūkanų mokėjimo norma yra indeksuota kintančio pobūdžio parametrais. Naudoti tokius parametrus laisvai nusprendė iždas ir PI, ir tai nėra kokio nors teisinio įpareigojimo padarinys. Komisija sutinka su Italijos valdžios institucijomis, kad kintančio pobūdžio parametrų pasirinkimas pagrįstas abiejų šalių racionaliu sprendimu susitarimo sudarymo metu. Vis dėlto, […] analizė nagrinėja išimtinai susitarimo parametrus su priemonėmis, paremtomis fiksuota palūkanų norma. Kintantys palūkanų rodikliai buvo mažesni negu to paties laikotarpio fiksuoti palūkanų rodikliai (71). Toliau pateikiamoje lentelėje nurodyti vidutiniai metiniai BTP fiksuotų normų (BTP 5 ir 10 m.) ir CCT (iždo kredito sertifikatai, kintančių rodiklių 7 metų trukmės vertybiniai popieriai (72) iždo emisijų rodikliai. 7 lentelė (%) 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 BTP 5 m. 5,30 4,59 4,56 3,27 3,34 2,84 3,60 4,23 BTP 10 m. 5,57 5,13 5,46 4,20 4,29 3,54 3,95 4,41 CCT 7 m. 4,40 4,35 3,41 2,36 2,12 2,20 3,13 4,12 Be to, analizėje lyginamas ižde laikomo depozito aktyvų valdymas (žr. toliau šiame punkte) ir atsižvelgiama į nuosavo kapitalo uždarbį iš nerizikingos PI gautos grąžos. Vis dėlto susitarimo mechanizmas, būtent dėl indeksavimo kintančio pobūdžio rodikliais nuosavame kapitale, negali reikšti nei uždarbio, nei nuostolių. Iš to seka, kad Italijos pateiktuose samprotavimuose palyginimai, skirti nuspręsti, ar PI apsunkino panaudojimo įpareigojimas, būtų teisingi, jei būtų pagrįsti kintančio pobūdžio parametrais. Palūkanų normos, kurias PI teoriškai pagal analizę būtų galėjusi gauti, yra nereikšmingos ir, tikėtina, pervertintos visų pirma todėl, kad remiasi fiksuotos vertės priemone (73). iv) Galiausiai, […] analizėje ir finansinių tarpininkų laiškuose lyginamos priemonės, pasižyminčios skirtingu rizikos dydžiu. Pavyzdžiui, kaip nurodyta pirmiau (žr. 7.4.2 punktą), pagal susitarimą PI nepatiria jokios likvidumo rizikos ižde deponuotoms lėšoms, tuo tarpu patiria tokio tipo riziką, kai atlieka investavimus įprastinėmis sąlygomis. Analogiškai investicijos į draudimo produktus patiria rinkos riziką (74), tuo tarpu tokia rizika yra nereikšminga deponuojant lėšas ižde arba pas privatų skolininką. Šie su rizika susiję aspektai niekada nebuvo tinkamai pabrėžti ar kiekybiškai įvertinti PI atsiųstuose laiškuose.

(189) Taigi Komisija negali nuspręsti, ar PI apsunkino panaudojimo įpareigojimas, nei iš finansinių tarpininkų, nei iš analizės.

7.4.3.3. Palyginimas su draudimo paslaugomis

(190) Net ir atsižvelgdama į panaudojimo įpareigojimą, Komisija nesutinka su Italijos valdžios institucijomis, kurios teigia, kad I atšakos gyvybės draudimai, parduodami Poste Vita SpA, yra panašūs į pašto einamąsias sąskaitas produktai dėl skirtingo pobūdžio išteklių. Pavyzdžiui: — polisai yra kapitalo kaupimo produktas, tuo tarpu pašto einamosios sąskaitos naudojamos iš esmės pinigų pervedimams, telefonu, elektroniniu būdu ar per grynųjų pinigų indėlius prie „langelio“; be to, klientai negali pakeisti einamųjų sąskaitų į kitus bankinius produktus, — draudimo polisų pelningumas neabejotinai yra didesnis už pašto einamųjų sąskaitų pelningumą, — fiskalinė schema, susijusi su draudiminių polisų pelnu, gali skirtis nuo schemos, susijusios su iš pašto einamųjų sąskaitų sukauptomis palūkanomis.

(191) Iš to seka, kad nėra reikšminga vykdomoje analizėje lyginti palūkanų normas pagal susitarimą su palūkanų normomis, atsirandančiomis iš draudiminių produktų valdymo.

(192) Nors ir nėra ypatingai būtina, Komisija vis dėl to palygino grąžą, gautą taikant susitarimą su vidutine Posta Più, draudiminio produkto, susieto su atskirtu Poste Vita SpA I atšakos valdymu, gauta grąža, Italijos valdžios institucijų nurodytu kaip alternatyviu PI investavimo būdu nesant panaudojimo įpareigojimo.

(193) Italijos nurodyta Posta Più grąža, išreikšta bendrąja verte (t. y. valdymo piniginių įsipareigojimų verte), (75) negali būti lyginama su PI gaunama grąža nesant panaudojimo įpareigojimo. Komisija laikosi nuomonės, kad susitarime numatyta palūkanų norma labiau priartėja prie grynojo rodiklio, kadangi šis rodiklis yra pasiūlytas investuotojui, pagrindžiant valdymo mokestinius įsipareigojimus (76).

(194) Atlikdama šią analizę, apsiribodama metiniu tyrimu, Komisija atsižvelgė į vidutinius duomenis, kad apribotų, pavyzdžiui, rodiklių kintamumo poveikį.

(195) Komisija palygino rodiklius pagal susitarimą 2005–2007 m. su draudiminių produktų Poste Vita SpA grynąja grąža, susieta su atšakos I atskirais valdymais (Posta Più e Posta Valore (77). 8 lentelė (%) Grąža Posta Più (78) Grynoji grąža Posta Valore (78) Susitarimas Privataus investuotojo rodikliai 2005 12 31 3,00 3,08 3,90 2,81 2006 12 31 2,80 2,63 4,25 3,60 2007 12 31 2,71 2,46 4,70 4,23 vidurkis 2,8 2,7 4,3 3,5

(196) Rodikliai, susidarantys taikant susitarimą, yra žymiai aukštesni už grynąją Posta Più grąžą, nurodytą Italijos kaip alternatyvią investiciją nesant panaudojimo įpareigojimo.

(197) Komisija pažymi, kad susitarime nustatyti rodikliai yra didesni už grynąją Posta Valore grąžą.

(198) Skirtumas būtų dar didesnis, jei būtų tinkamai įvertinta rizika (rinkos rizika ir likvidumo rizika).

(199) Išvada: grąžos, gaunamos taikant susitarimo parametrus, palyginimas su draudiminių produktų valdymo grąža neįrodo, kad susitarimas nesuteikia jokio pranašumo PI. 2005 m. grąža, gauta taikant privataus skolininko metodą, su Posta Più ir Posta Valore valdymo grąža yra pakankamai panašios (79); todėl nekeičia bendro Komisijos atlikto įvertinimo dėl privataus skolininko metodo svarbumo. Vidutiniškai 2005–2007 m. grąža, gauta pagal privataus skolininko metodą, yra panaši į Posta Più ir Posta Valore grąžą.

7.4.3.4. Alternatyvios investicijų strategijos

(200) Analizėje […] nurodoma, kad panaudojimo įpareigojimas sudaro alternatyvias išlaidas; visų pirma, kalbama apie alternatyvias išlaidas, susijusias su negalėjimu atlikti įvairiarūšių investicijų priklausomai nuo kredito rizikos. Pavyzdžiui, Europos finansų ir pramonės bendrovių išleidžiami vertybiniai popieriai, kurių reitingas AA, turi didesnę valstybės vertybinių popierių grąžą (nuo 60 bp iki 150 bp).

(201) Pirma, reikia paminėti, kad Italija nurodo kitą valstybės pagalbos atvejį, susijusį su PI (80), kuriame vertinimo (pricing) skirtumas tarp vertybinių popierių skirtingų tipų leidėjų (valstybės, finansiniai leidėjai, bankai ir korporacijos) yra labai sumažėjęs (finansavimo išlaidų skirtumas tarp dviejų kraštutinumų – suverenumo ir korporacijos – to paties reitingo yra lygus maždaug 5–6 bp ten, kur tarp finansinių leidėjų ir korporacijų yra kiekybiškai vertinamas 2–3 bp).

(202) Antra, toje pačioje analizėje pripažįstama, kad įvairiarūšės investicijos priklausomai nuo kredito rizikos patirtų didesnę riziką kreditams palyginti su valstybės vertybiniais popieriais ar indėliais. Analizėje […] kiekybiškai neįvertinama ši didesnė rizika.

(203) Trečia, net jei gaunami duomenys apie skirtumą tarp suverenių, finansinių ir korporacinių leidėjų (turinčių reitingą AA), Komisija laikosi nuomonės, kad šios investicijos patiria ir kitokią riziką, kurios nėra indėlio ižde pagal susitarimą atveju. Pavyzdžiui, PI nepatiria jokios lėšų rizikos dėl indėlio ižde, kadangi ją visiškai prisiima pats iždas. Tai neatsispindi […] analizėje, nors tai svarbu vertinant atvejį.

(204) Todėl, trumpa teorinės investicijų strategijos analizės apžvalga neįrodo, kad PI negauna jokio pranašumo dėl susitarimo, ypač rizikos ir grąžos perspektyvoje.

7.4.3.5. Aktyvaus lėšų valdymo strategijos

(205) Atsižvelgdama į atliktą palyginimą su 2005 m. Efiposte, Prancūzijos pašto operatoriaus La Poste finansinės bendrovės, gautomis pajamomis, Komisija pažymi, kad: — siekdama nustatyti, ar įmonė gauna pranašumą, Komisija nelygina esamų situacijų skirtingose valstybėse narėse, — tariama penkerių metų Efiposte atliktų investicijų trukmė nėra aiškiai patvirtinta metinėje La Poste/Efiposte valdymo ataskaitoje (Rapport de gestion) (81), — manoma, kad Efiposte investicijos turi skirtingą rizikos pobūdį palyginti su PI. Visų pirma, Efiposte, o ne PI, patiria likvidumo riziką (82), — palyginimas su Efipost e yra susijęs tik su vieneriais metais. Kalbama apie per daug trumpą laikotarpį, kad nagrinėjamu atveju būtų galima gauti naudingas išvadas. Be to, palyginimas, atliktas analizėje […], grindžiamas 2004–2005 m. periodu, kuris skiriasi nuo susitarimo periodo.

(206) Kiekvienas pirmiau nurodytas punktas yra pakankamas pagrindas teigti, kad Italijos atliktas palyginimas nėra lemiamas.

(207) Italija laikosi nuomonės, kad aktyvus valdymas, kaip „prekybos sistemos“ tipas, investuojant į valstybės vertybinius popierius, iš esmės pasiekia papildomą grąžą palyginti su indėlių ir vertybinių popierių rinka.

(208) Komisija neprieštarauja faktui, kad tam tikri aktyvūs valdymai teoriškai gali pasiekti didesnę grąžą palyginti su kitomis lėšų valdymo formomis, tačiau mano, kad iš […] analizės neįmanoma gauti išvadų, svarbių nagrinėjamam atvejui dėl šių priežasčių: i) apskritai analizėje […] pripaž