LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 83/52

KOMISIJOS REKOMENDACIJA

2005 m. kovo 29 d.

dėl skirtųjų linijų teikimo Europos Sąjungoje – 2 dalis – didmeninių dalinių skirtųjų linijų kainodaros aspektai

(pranešta dokumentu Nr. C(2005) 951)

(Tekstas svarbus EEE)

(2005/268/EB)

EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,

atsižvelgdama į 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (1) (toliau – pagrindų direktyva), ypač į jos 19 straipsnio 1 dalį,

kadangi:

(1) Rinkos naujokai (arba – kiti įgaliotieji operatoriai) dažnai turi pasikliauti jau esančių rinkos dalyvių trumpo atstumo skirtųjų linijų teikimu, kad galėtų nekomutuojama ryšio linija sujungti kliento patalpas su savo (rinkos naujoko) tinklu (toliau – dalinė skirtoji linija).

(2) Kai kurios organizacijos, teikiančios skirtųjų linijų paslaugas, pagal 1997 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/33/EB dėl telekomunikacijų tinklų sujungimo siekiant užtikrinti universaliąsias paslaugas ir sąveiką vadovaujantis atvirojo tinklo teikimo (ATT) nuostatomis (2), ir 1992 m. birželio 5 d. Tarybos direktyvą 92/44/EEB dėl atvirojo tinklo teikimo nuostatos taikymo skirtosioms linijoms (3), kurios šiuo metu yra panaikintos (4), buvo įpareigotos teikti skirtųjų linijų paslaugas (įskaitant dalinės skirtosios linijos paslaugas) taikydamos nediskriminavimo ir kainų orientavimo į sąnaudas principus.

(3) Pagal pagrindų direktyvos 27 straipsnį, 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (5) (universaliųjų paslaugų direktyva) 16 straipsnio 1 dalį ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (6) (prieigos direktyva) 7 straipsnį buvę įpareigojimai galioja iki tol, kol, vadovaujantis pagrindų direktyvos 16 straipsniu ir universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 3 dalimi, bus atlikti atitinkamų rinkų tyrimai.

(4) Vadovaujantis pagrindų direktyvos 16 straipsnio 4 dalimi, jei nacionalinė reguliavimo institucija (NRI) nustato, kad atitinkamoje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, ji įvardija ūkio subjektus, turinčius didelę įtaką toje rinkoje, ir nustato jiems atitinkamus specifinius reguliuojančio pobūdžio įpareigojimus arba, jei tokie įpareigojimai jau nustatyti, juos palieka galioti ar iš dalies pakeičia. Vadovaujantis universaliųjų paslaugų direktyvos 18 straipsnio 1 dalimi, jei nacionalinė reguliavimo institucija (NRI) nustato, kad minimalaus skirtųjų linijų paslaugos rinkinio rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, ji įvardija ūkio subjektus, turinčius didelę įtaką toje rinkoje, ir nustato jiems įpareigojimą teikti minimalaus skirtųjų linijų rinkinio paslaugas ir tokio teikimo sąlygas. Toliau ūkio subjektai, kuriems yra nustatyti įpareigojimai pagal kurią nors iš pirmiau minėtų direktyvų, vadinami nustatytais operatoriais.

(5) 2003 m. vasario 11 d. Komisija priėmė rekomendaciją dėl atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų (7), apibrėžiančią atitinkamas rinkas elektroninių ryšių sektoriuje, kurias NRI privalo išanalizuoti vadovaudamosi pagrindų direktyvos 15 straipsnio nuostatomis. Į šį sąrašą yra įtraukti didmeniniai skirtųjų linijų galiniai segmentai ir didmeniniai skirtųjų linijų magistraliniai segmentai.

(6) Dalinių skirtųjų linijų tiekimas yra priskiriamas didmeninei skirtųjų linijų galinių segmentų rinkai, o esant pakankamam dalinių skirtųjų linijų ilgiui – taip pat ir didmeninei skirtųjų linijų magistralinių segmentų rinkai, kaip jos apibrėžtos 2003 m. vasario 11 d. Komisijos rekomendacijoje. NRI turi nuspręsti, kas sudaro baigiamąjį segmentą priklausomai nuo nacionalinei rinkai būdingos tinklo topologijos.

(7) Nedarant išankstinės išvados dėl NRI pagal pagrindų direktyvos 15 ir 16 straipsnius ir universaliųjų paslaugų direktyvos 16 straipsnio 3 dalį numatytų rinkos tyrimų bei rinkos galios vertinimų, valstybių narių pateikta informacija atskleidžia nuolatos didėjančias problemas, susijusias su dalinių skirtųjų linijų, kurias teikia nustatyti operatoriai, kainų dydžiu ir patvirtina problemas, susijusias su tokių kainų variacija.

(8) Tais atvejais, kai pagal prieigos direktyvos 13 straipsnį ar universaliųjų paslaugų direktyvos 18 straipsnį nacionalinė reguliavimo institucija nustato dalinių skirtųjų linijų kainų orientavimo į sąnaudas įpareigojimus, ji gali atsižvelgti į tai, kad atitinkamo operatoriaus pateikta informacija apie sąnaudas gali neatspindėti efektyvaus operatoriaus, naudojančio naujas technologijas, sąnaudas. Siekiant užtikrinti operatoriui nustatytų sąnaudų padengimo ar kainodaros mechanizmų įgyvendinimą NRI taip pat gali atsižvelgti į panašių paslaugų kainas.

(9) Esant tokioms aplinkybėms, rekomenduojamų dalinių skirtųjų linijų aukščiausių kainų ribų paskelbimas, rengiant reguliavimo priemones nepakankamai konkurencingoms nacionalinėms skirtųjų linijų rinkoms, turėtų informuoti bei patarti NRI, kaip pritaikyti geriausią skirtųjų linijų teikimo praktiką. Tokiu būdu užtikrinant reguliavimo sistemos taikymo nuoseklumą Europos Sąjungoje būtų prisidedama prie vidaus rinkos plėtros bei konkurencinės ir efektyvios skirtųjų linijų rinkos kūrimo.

(10) Aukščiausios kainos ribos šioje rekomendacijoje nustatytos atsižvelgiant į vidutines kainas, tuo atveju, kai valstybių narių nustatytiems operatoriams leidžiama nustatyti skirtingas kainas, priklausomai nuo geografinio rajono.

(11) Kaip nustatyta prieigos direktyvos 13 straipsnio 3 dalyje, NRI gali reikalauti ūkio subjekto, pripažinto turinčiu didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, pateikti išsamų savo kainų pagrindimą, ir tam tikrais atvejais gali reikalauti, kad kainos būtų koreguojamos.

(12) Komisija, siekdama atsižvelgti į technologijų ir rinkų pokyčius, peržiūrės šią rekomendaciją ne vėliau kaip 2006 m. liepos 31 d.

(13) Laikantis pagrindų direktyvos 22 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos buvo konsultuojamasi su Ryšių komitetu,

REKOMENDUOJA:

1) Šioje rekomendacijoje vartojami šie apibrėžimai: a) „dalinė skirtoji linija“ – tai nekomutuojama linija, jungianti kliento patalpas ir kito įgaliotojo operatoriaus tinklų sujungimo tašką, kuris yra nustatyto operatoriaus tinklo mazge (ar netoli jo); dalinė skirtoji linija turėtų būti traktuojama kaip atskira didmeninių skirtųjų linijų rūšis, kurią kitas įgaliotasis operatorius gali naudoti su tikslu galutiniams vartotojams, kitiems operatoriams arba sau pačiam teikti elektroninių ryšių paslaugas, pavyzdžiui, skirtųjų linijų, prisijungimo prie komutuojamo telefono tinklo, duomenų perdavimo, plačiajuostės prieigos ir kitas elektroninių ryšių paslaugas; b) „linijos ilgis“ – tai radialinis atstumas tarp dviejų linijos galinių taškų, t. y. nuo prisijungimo taško iki kliento patalpų; c) „klientas“ – tai kito įgaliotojo operatoriaus klientas.

2) Pagal Direktyvos 2002/19/EB (prieigos direktyva) 13 straipsnio 1 dalį nustatydamos arba palikdamos kainų pagrindimo sąnaudomis įpareigojimą operatoriams, teikiantiems dalinės skirtosios linijos paslaugas, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų: a) užtikrinti, kad dalinės skirtosios linijos paslaugų kainos atspindėtų tiktai tai paslaugai suteikti reikalingas tinklo elementų bei kitų paslaugų sąnaudas, įskaitant pagrįstą grąžos normą. Dalinės skirtosios linijos paslaugos kainos struktūra gali būti sudaryta iš: vienkartinio įdiegimo mokesčio, padengiančio dalinės skirtosios linijos įrengimo sąnaudas (pavyzdžiui, specialios įrangos, linijos kondicionavimo, linijos testavimo ir žmogiškųjų išteklių sąnaudas), ir mėnesinio mokesčio, padengiančio teikiamos įrangos ir išteklių palaikymo ir naudojimo einamąsias sąnaudas; b) užtikrinti, kad būtų laikomasi visų priede išvardytų dalinių skirtųjų linijų aukščiausių kainų ribų, kurios yra apskaičiuotos vadovaujantis Komisijos darbo dokumente pateiktais kainų duomenimis ir metodika, išskyrus tuos atvejus, kai yra patikimi, nacionalinės reguliavimo institucijos patvirtinti, sąnaudų apskaitos analizės įrodymai, kad rekomenduojamų aukščiausių kainų ribų taikymas sąlygotų tokį kainų lygį, kuris nebūtų pakankamas efektyvaus operatoriaus patiriamoms sąnaudoms, įskaitant pagrįstą grąžos normą, padengti. Skaičiuojant rekomenduojamas aukščiausias kainų ribas naudota metodika, kuri aprašyta Komisijos personalo darbo dokumente (8), laikoma tinkama tam, kad įvertintų sąnaudų skirtumus tarp skirtingų nustatytų operatorių skirtingose Europos Sąjungos valstybėse narėse; c) pasinaudojant savo teisėmis pagal prieigos direktyvos 13 straipsnį reikalauti išsamiai pagrįsti siūlomus mokesčius ir prireikus reikalauti, kad šie mokesčiai būtų koreguojami.

3) Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

Priimta Briuselyje, 2005 m. kovo 29 d. Komisijos vardu Viviane REDING Komisijos narė

(1) OL L 108, 2002 4 24, p. 33.

(2) OL L 199, 1997 7 26, p. 32. Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 98/61/EB (OL L 268, 1998 10 3, p. 37).

(3) OL L 165, 1992 6 19, p. 27. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos sprendimu 98/80/EB (OL L 14, 1998 1 20, p. 27).

(4) Nuo 2003 m. liepos 24 d. šios direktyvos buvo panaikintos pagrindų direktyvos 26 straipsniu.

(5) OL L 108, 2002 4 24, p. 51.

(6) OL L 108, 2002 4 24, p. 7.

(7) C(2003) 497, OL L 114, 2003 5 8, p. 45.

(8) „Commission staff working document – Methodology, reference configuration and data of leased lines in Member States related to the Commission recommendation on the provision of leased lines in the European Union – Part 2 – Pricing aspects of wholesale leased line part circuits“ – http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/useful_information/library/commiss_serv_doc/index_en.htm