Oficialusis leidinys C 066 , 02/03/1998 p. 0025 - 0035



Komisijos pranešimas dėl apyvartos skaičiavimo pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (98/C 66/04) (tekstas svarbus EEE) I. BUHALTERINIS APYVARTOS APSKAIČIAVIMAS 1. Apyvarta, kaip verslo veiklos rodiklis 1.1. Apyvartos sąvoka 1.2. Įprasta veikla 2. "Grynoji" apyvarta 2.1. Grąžinamųjų išmokų ir mokesčių išskaičiavimas 2.2. Vidinės apyvartos išskaičiavimas 3. Apyvartos skaičiavimo taisyklių įvairioms operacijoms suderinimas 3.1. Bendroji taisyklė 3.2. Bendrovių dalies įgijimas 3.3. Skirtingu laiku sudaryti sandoriai 3.4. Grupių apyvarta 3.5. Valstybinių įmonių apyvarta II. GEOGRAFINIS APYVARTOS PASISKIRSTYMAS 1. Bendroji taisyklė 2. Apyvartos konvertavimas į ekiu. III. KREDITO IR KITOS FINANSŲ ISTAIGOS BEI DRAUDIMO ĮMONĖS 1. Apibrėžimai 2. Apyvartos skaičiavimas 1. 1. Šiuo pranešimu siekiama praplėsti Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1310/97 [2] (toliau – Susijungimų reglamentas) 1 ir 5 straipsnius ir taip išaiškinti kai kuriuos procedūros ir praktinius klausimus, kėlusius abejonių ar sunkumų. 2. Šis pranešimas pagrįstas Komisijos patirtimi, sukaupta iki šios dienos taikant Susijungimų reglamentą. Pranešime numatomais principais vėliau remsis ir juos tobulins Komisija, atsižvelgdama į savo patirtį taikyti juos individualiais atvejais. Šis pranešimas pakeičia pranešimą apie apyvartos skaičiavimą [3]. 3. Susijungimų reglamentas numato, kad Komisijos jurisdikcijos patikrinimas susideda iš dviejų dalių. Viena jo dalis reikalauja, kad sandoris vyktų pagal įmonių koncentracijos apibrėžimą, pateiktą 3 straipsnyje [4]. Kita dalis skirta apyvartos riboms, nurodytoms 1 straipsnyje ir naudojamoms sandoriams, turintiems įtakos Bendrijai ir laikomiems "Bendrijos interesų" klausimais, nustatyti. Apyvarta yra naudojama kaip visų koncentracijos pasėkoje sukauptų ekonominių išteklių rodiklis ir yra geografiškai paskirstyta, kad atspindėtų geografinį ekonominių išteklių pasiskirstymą. 1 straipsnio atitinkamai 2 ir 3 dalyse numatomos 2 apyvartos ribų grupės. 1 straipsnio 2 dalyje yra nurodomos ribos, kurias būtina patikrinti pirmiausia, nustatant Bendrijos masto sandorius. Dėl to dalyvaujančių įmonių bendros apimtys vertinamos pagal pasaulinę apyvartos ribą; Bendrijos apyvartos riba siekiama nustatyti, ar koncentracijos apimtys siekia žemiausią veiklos Bendrijoje lygį; o "Dviejų trečdalių taisyklė" naudojama išskirti vietinės reikšmės sandorius iš Bendrijos jurisdikcijos. 1 straipsnio 3 dalis turi būti taikoma tik, jeigu nesiekiama 1 straipsnio 2 dalyje nurodytų apyvartos ribų. Antrosios ribų grupės sandoriais laikomi tie, kurie yra per maži, kad būtų laikomi Bendrijos masto koncentracija, remiantis 1 straipsnio 2 dalimi, bet apie kuriuos pagal nacionalines konkurencijos taisykles reikia pranešti mažiausiai trims valstybėms narėms (vadinamasis "daugiašalis pranešimas"). Šiuo tikslu 1 straipsnio 3 dalis nustato mažesnes apyvartos ribas ir pasaulio, ir Bendrijos mastu, kurias turi pasiekti dalyvaujančios bendrovės. Koncentracija yra laikoma pasiekusi Bendrijos lygį, jeigu jos apyvarta atitinka nustatytas mažesnes ribas, o dalyvaujančios įmonės kartu ir pavieniui pasiekia žemiausią veiklos lygį mažiausiai trijose valstybėse narėse. 1 straipsnio 3 dalis taip pat numato "Dviejų trečdalių taisyklę", panašią į nustatytą 1 straipsnio 2 dalyje, pagal kurią nustatomi vietinės reikšmės sandoriai. 4. Apyvartos ribos yra nustatomos jurisdikcijai apibrėžti, o ne koncentraciją įgyvendinančių šalių vietai rinkoje arba sandorių įtakai įvertinti. Tokiu būdu nustatant apyvartos ribas yra įtraukiami su koncentracija susiję ištekliai ir visų veiklos sričių apyvarta bei joms sunaudoti ekonominiai ištekliai. Susijungimų reglamento 1 straipsnis apibrėžia apyvartos ribas, reikalingas Bendrijos masto koncentracijoms nustatyti, o 5 straipsnis nustato apyvartos skaičiavimo tvarką. 5. Tai, kad Susijungimų reglamento 1 straipsnyje apibrėžtos apyvartos ribos yra visiškai kiekybinės, nes yra pagrįstos tik apyvartos skaičiavimais, o ne rinkos dalies ar kitais kriterijais, įrodo, kad siekiama sukurti paprastą ir objektyvų mechanizmą, lengvai suprantamą susijungime dalyvaujančioms bendrovėms, siekiant nustatyti, ar jų sandoris yra Bendrijos masto ir ar būtina apie jį pranešti. 6. Susijungimų reglamento 1 straipsnio esminis tikslas yra dalyvaujančių bendrovių ekonominio pajėgumo įvertinimas pagal apyvartos duomenis, neatsižvelgiant į veiklos sritis ir į bet kokį aptariamojo sandorio poveikį joms. Kad būtų nustatyta sandorio svarba Bendrijos mastu, Susijungimų reglamentas teikia pirmenybę įvertinti bendrus ekonominius ir finansinius išteklius, sujungiamus susijungimo sandoryje. 7. Tokiomis aplinkybėmis yra visiškai aišku, kad apyvarta turi kuo tiksliau atspindėti sandoryje dalyvaujančių įmonių ekonominį pajėgumą. Būtent to yra siekiama Susijungimų reglamento 5 straipsnyje pateiktomis taisyklėmis, suformuluotomis taip, kad gauti duomenys tiksliai atspindėtų tikrąją ekonominę padėtį. 8. Komisijos 1 ir 5 straipsnių, reglamentuojančių apyvartos skaičiavimą, interpretavimas nedaro įtakos Teisingumo Teismo arba Europos Bendrijų pirmosios instancijos teismo galimoms interpretacijoms. I. BUHALTERINIS APYVARTOS APSKAIČIAVIMAS 1. Apyvarta, kaip veiklos rodiklis 1.1. Apyvartos sąvoka 9. Susijungimų reglamento 5 straipsnyje naudojama apyvartos sąvoka suprantama kaip "pinigų sumos, gautos pardavus prekes ir suteikus paslaugas". Pardavimai, kaip bendrovės veiklos atspindys, yra esminis apyvartos skaičiavimo kriterijus, ir parduodant prekes, ir teikiant paslaugas. Bendrovės finansų ataskaitose "sumos, gautos iš pardavimo" fiksuojamos "Pardavimų" straipsnyje. 10. Parduodant prekes, apyvarta nustatoma nesunkiai, tiesiog fiksuojami prekybos veiksmai, lemiantys nuosavybės teisių perdavimą. 11. Teikiant paslaugas, apyvartos skaičiavimą lemiantys faktoriai yra daug sudėtingesni, kadangi komercinis veiksmas yra ir "vertės" perdavimas. 12. Bendrai apyvartos skaičiavimo metodas teikiant paslaugas nesiskiria nuo metodo, naudojamo parduodant prekes: Komisija atsižvelgia tik į bendrą pardavimų dydį. Jeigu teikiama paslauga parduodama vartotojui paties teikėjo, dalyvaujančios įmonės apyvartą sudaro paskutinių finansinių metų bendra suteiktų paslaugų pardavimo suma. 13. Dėl paslaugų sektoriaus sudėtingumo minėtą bendrą principą gali tekti pritaikyti prie ypatingų teikiamos paslaugos sąlygų. Taigi kai kuriuose veiklos sektoriuose (pvz., turizmo ir reklamos verslo) paslaugos gali būti parduodamos per kitų teikėjų tarpininkus. Dėl paslaugų sektoriaus įvairumo gali kilti visokių situacijų. Pavyzdžiui, paslaugų bendrovės, atliekančios tarpininko vaidmenį, apyvartą gali sudaryti tik jos gauti komisiniai mokesčiai. 14. Panaši situacija yra ir kituose sektoriuose, kaip antai kredito ir finansinių paslaugų bei draudimo, kurių apyvartą skaičiuojant iškyla nemažai papildomų problemų, kurios aptariamos III dalyje. 1.2. Įprasta veikla 15. Penktojo straipsnio 1 dalyje nurodoma, kad skaičiuojant apyvartą naudojamos sumos turi atspindėti aptariamų įmonių įprastinę veiklą. 16. Atsižvelgiant į valstybės institucijų pagalbą įmonėms, bet kokios tokiu būdu gautos ir vienai iš įprastos įmonės veiklos sričių skirtos lėšos privalo būti įtrauktos skaičiuojant apyvartą, jeigu pagalba buvo tiesiogiai skirta aptariamai įmonei, yra tiesiogiai susijusi su prekių pardavimu ir paslaugų teikimu ir yra įtraukta į prekių arba paslaugų kainą [5]. Pavyzdžiui, jeigu pagalba susijusi su tam tikros prekės vartojimu, gamintojas gali parduoti brangiau negu realiai moka vartotojai. 17. Kiek tai susiję su paslaugomis, Komisija stebi įprastą įmonių veiklą, kuria jos susikuria išteklius, reikalingus paslaugoms teikti. Priimdama sprendimą Accor/Wagons-Lits byloje [6] Komisija nusprendė atsižvelgti į Bendrovės "Wagon-Lits" pelno ir nuostolio ataskaitos straipsnį "Kitos veiklos pajamos". Komisijos nuomone, šio straipsnio sudedamosios dalys, įskaitant pajamas iš automobilių nuomos, atsirado dėl bendrovės "Wagon-Lits" prekių pardavimo ir paslaugų teikimo, o tai buvo jos įprasta veikla. 2. "Grynoji" apyvarta 18. Apyvarta, į kurią reikia atsižvelgti, yra "grynoji", gaunama atėmus Reglamente nurodytus komponentus. Komisija siekia nustatyti apyvartą tokiu būdu, kuris leistų spręsti apie tikrąją įmonės ekonominę situaciją. 2.1. Grąžinamųjų išmokų ir mokesčių išskaičiavimas 19. Penktojo straipsnio 1 dalis numato "grąžinamųjų pardavimo išmokų, pridėtinės vertės mokesčio ir kitų tiesiogiai su apyvarta susijusių mokesčių išskaičiavimą". Išskaičiavimai yra susiję su verslu (grąžinamosios pardavimų išmokos) ir mokesčiais (pridėtinės vertės mokestis ir kiti tiesiogiai su apyvarta susiję mokesčiai). 20. Grąžinamosios pardavimų išmokos suprantamos kaip bet kokios įmonių per derybas su pirkėjais suteiktos grąžinamosios išmokos arba nuolaidos, turinčios tiesioginės įtakos pardavimų apimtims. 21. Kalbant apie mokesčių išskaičiavimą, Susijungimų reglamente minimas pridėtosios vertės mokestis (PVM) ir "kiti tiesiogiai su apyvarta susiję mokesčiai". PVM išskaičiavimas iš esmės nesukelia rūpesčių. "Kitų tiesiogiai su apyvarta susijusių mokesčių" sąvoka yra pakankamai aiški nuoroda į netiesioginį apmokestinimą, nes tiesiogiai siejasi su apyvarta, pavyzdžiui, mokesčiai už alkoholinius gėrimus. 2.2. Vidinės apyvartos išskaičiavimas 22. 5 straipsnio 1 dalies 1 pastraipoje teigiama, kad "bendroji dalyvaujančių įmonių apyvarta neapima prekių pardavimo ir paslaugų teikimo tarp šio straipsnio 4 dalyje minimų įmonių", t. y. įmonių, turinčių ryšių su dalyvaujančiomis įmonėmis (dažniausiai patronuojančių ir dukterinių). 23. Taip siekiama išskirti pajamas, gautas iš sandorių tarp tos pačios grupės, kad būtų kuo tiksliau nustatytas kiekvieno ūkinio vieneto ekonominis pajėgumas. Taigi Susijungimų reglamente įtrauktos sumos atspindi tik įmonių grupės viduje ir su trečiosiomis šalimis sudaromus sandorius. 3. Apyvartos skaičiavimo taisyklių įvairioms veiklos sritims suderinimas 3.1. Bendroji taisyklė 24. Pagal Susijungimų reglamento 5 straipsnio 1 dalį bendrąja apyvarta laikomos sumos, dalyvaujančių įmonių gautos per paskutinius finansinius metus pardavus prekes ir suteikus paslaugas. Pagrindinis principas numato, kad kalbant apie kiekvieną įmonę, bus atsižvelgiama į artimiausių finansinių metų iki atliekamo sandorio dienos apyvartą. 25. Ši nuostata rodo, kad, kadangi dažniausiai nėra auditorių patikrintų finansinių metų, pasibaigusių likus vienai dienai iki atliekamo sandorio, ataskaitų, tiksliausiai aptariamos bendrovės visų metų veiklos rezultatus atspindi paskutinių metų apyvartos duomenys. 26. Komisija siekia remtis tiksliausiais ir patikimiausiais iš visų prieinamų duomenų. Todėl dažniausiai ji remiasi auditorių patikrintomis ar kitomis galutinėmis ataskaitomis. Tačiau dėl labai didelių skirtumų, pastebimų tarp Bendrijos ir jai nepriklausančių valstybių apskaitos standartų Komisija gali nuspręsti perskaičiuoti tokias ataskaitas pagal apyvartą, remdamasi Bendrijos standartais. Bet kokiu atveju Komisija pasitiki bendrovės valdymo ar kitomis panašaus pobūdžio ataskaitomis tik ypatingomis aplinkybėmis (žr. sekančią pastraipą). Jeigu koncentracija įgyvendinama pirmaisiais metų mėnesiais, kai dar nėra paskutinių finansinių metų audito patvirtintų ataskaitų, Komisija pasikliauja ankstesnių finansinių metų duomenimis. Jeigu minėti du ataskaitų rinkiniai labai skiriasi, ypač turėdama praėjusiems metams prognozuojamus duomenis, Komisija gali nuspręsti atsižvelgti į minėtas prognozes. 27. Neatsižvelgiant į 26 punktą, būtina koreguoti ataskaitas pagal tai, kiek po auditorių patikrintų finansinių ataskaitų datos įsigyta ir prarasta. Tai būtina, jeigu reikia nustatyti, kokie ištekliai koncentruojami. Todėl, jeigu bendrovė bet kuriuo metu iki galutinio susitarimo pasirašymo arba viešojo pasiūlymo paskelbimo, arba kontrolinio akcijų paketo įsigijimo, lemiančio koncentraciją, kokiu nors būdu perleidžia dalį savo verslo arba jeigu toks teisių atsisakymas ar likvidavimas vykdomas kaip išankstinė sandorio sąlyga [7], aptariamosios verslo dalies apyvarta turi būti atimta iš pranešančiosios šalies bendrosios apyvartos taip, kaip parodyta jos paskutinėse auditorių patvirtintose ataskaitose. Priešingai, turto, įsigyto jau parengus paskutines auditorių patvirtintas finansų ataskaitas, apyvarta turi būti pridėta prie bendrosios bendrovės apyvartos. 28. Į kitus trumpalaikius faktorius, turinčius įtakos apyvartai, pavyzdžiui, per tam tikrą laikotarpį iki sandorio sumažėjusius produkcijos užsakymus arba sulėtėjusį gamybos procesą, ją skaičiuojant nebus atsižvelgiama. Finansų ataskaitos taip pat nebus koreguojamos. 29. Kadangi auditorių patvirtintos finansų ataskaitos dažnai nesuteikia Susijungimų reglamento reikalaujamo pobūdžio informacijos apie geografinį apyvartos pasiskirstymą, Komisija remsis patikimiausiais duomenimis, pateiktais bendrovių pagal Susijungimų reglamento 5 straipsnio 1 dalyje nurodytą taisyklę (žr. II skirsnio 1 straipsnį). 3.2. Bendrovių dalies įsigijimas 30. Susijungimų reglamento 5 straipsnio 2 dalis numato, kad, "kai koncentracija pasireiškia vienos ar daugiau įmonių padalinių įsigijimu, nepriklausomai nuo to, ar tie padaliniai yra savarankiški juridiniai vienetai, atsižvelgiama tik į pardavėjo ar pardavėjų gautą sandorio objektu esančių įsigyjamų padalinių metinę apyvartą". 31. Pagal šią nuostatą, kai pirkėjas neperka visos grupės, o tik vieną įmonę ar verslą, neatsižvelgdamas į tai, ar perkamoji dalis yra dukterinė įmonė, ar ne, skaičiuojant apyvartą įtraukiama įgyjamos dalies apyvarta. Iš tikrųjų teisiniu požiūriu pardavėjas kaip visuma (su visomis savo dukterinėms įmonėmis) yra svarbi viso sandorio šalis, nes be jo negali būti sudarytas pirkimo ir pardavimo susitarimas, tačiau kai susitarimas įvykdomas, pardavėjas netenka jokios reikšmės. Galimas sandorio poveikis visai rinkai priklausys nuo perduotų ekonominių ir finansinių išteklių, perduodamų nuosavybės teise suderinimo su pirkėjo ištekliais, o ne nuo likusios pardavėjo verslo dalies, kuri išlieka savarankiška. 3.3. Skirtingu laiku sudaryti sandoriai 32. Kartais paeiliui sudaryti sandoriai yra tų pačių šalių platesnės strategijos atskiros pakopos. Svarstant kiekvieną tokį sandorį, net jei tik nustatant taikytiną jurisdikciją, būtų ignoruojami daugelis ekonominių tikrovės faktorių. Tačiau nors kai kurie iš šių skirtingu laiku sudarytų sandorių yra įgyvendinami minėtu būdu tam, kad geriau atitiktų šalių poreikius, kitais atvejais šalys tokiu būdu gali bandyti vengti, kad joms būtų taikomas Susijungimų reglamentas. 33. Susijungimų reglamentas yra numatęs tokius sandorius 5 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje, kur nustatoma, kad "tų pačių asmenų arba įmonių per dvejų metų laikotarpį sudaromi du arba daugiau 1 pastraipoje nurodyti sandoriai yra laikomi viena ir ta pačia paskutiniojo sandorio sudarymo dieną pradėta koncentracija". 34. Praktiškai ši nuostata reiškia, kad jeigu bendrovė A nusiperka bendrovės B dukterinę įmonę, sudarančią 50 % šios bendrovės veiklos, o po metų ji nusiperka ir likusius 50 % sudarančią bendrovės B dalį, abu sandoriai bus laikomi vienu. Tarkime, kad kiekvieno iš minėtų filialų apyvarta Bendrijoje siekia tik 200 milijonų ekiu, tada apie pirmąjį sandorį nebūtų reikalaujama pranešti, išskyrus atvejus, kai sandoris atitinka 1 straipsnio 3 dalyje numatytas sąlygas. Tačiau kadangi antrasis sandoris yra sudaromas dvejų metų laikotarpyje, apie abu būtina pranešti kaip apie vieną, kai yra sudarytas antrasis. 35. Ši nuostata svarbi dėl to, kad apie per paskutinius dvejus metus sudarytus sandorius reikia pranešti tada, kai jie visi kartu pasiekia nustatytą apyvartos ribą. 3.4. Grupių apyvarta 36. Jeigu įmonė, dalyvaujanti koncentracijoje, apibrėžtame Susijungimų reglamento 1 straipsnyje [8], priklauso grupei, nustatant ar nustatytos ribos yra pasiektos, atsižvelgiama į visos grupės apyvartą. Viso to tikslas yra sužinoti, kokios apimties ekonominiai ištekliai sujungiami šiuo sandoriu. 37. Susijungimų reglamentas abstrakčiai neapibrėžia bendrovių grupės sąvokos, tačiau, ar bendrovės turi teisę tvarkyti įmonės reikalus ir naudojasi surinktais duomenimis, nustatant aiškinamasi, kurios bendrovės, turinčios tiesioginius arba netiesioginius ryšius su dalyvaujančia įmone, priklauso tai pačiai grupei. 38. Susijungimų reglamento 5 straipsnio 4 dalis numato, kad: "Nepažeidžiant šio straipsnio 2 dalies, bendroji koncentracijoje dalyvaujančios įmonės apyvarta, kaip apibrėžta 1 straipsnio 2 dalyje, yra apskaičiuojama sudedant tokias atitinkamas apyvartas: a) koncentracijoje dalyvaujančios įmonės apyvartą; b) apyvartas įmonių, kuriose koncentracijoje dalyvaujanti įmonė tiesiogiai arba netiesiogiai: - valdo daugiau kaip pusę kapitalo arba apyvartinių lėšų, arba - gali naudotis daugiau kaip puse balso teisių, arba - gali skirti daugiau kaip pusę stebėtojų tarybos, valdybos arba teisiškai įmonę atstovaujančių organų narių, arba - turi įmonės valdymo teisę; c) įmonių, turinčių b punkte išvardytas teises ar galias koncentracijoje dalyvaujančioje įmonėje, apyvartas; d) įmonių, kuriose b punkte nurodytas teises ar galias turi c punkte nurodyta įmonė, apyvartas; e) įmonių, kuriose dvi arba daugiau a–d punktuose nurodytų įmonių kartu turi b punkte nurodytas teises ar galias, apyvartas." Tai reiškia, kad tiesiogiai sandoryje dalyvaujančios įmonės (a punktas) apyvarta turi apimti jos dukterinių įmonių (b punktas), patronuojančių įmonių (c punktas), kitų jos patronuojančios įmonės dukterinių įmonių (d punktas) ir bet kokių įmonių, bendrai kontroliuojamų kitų dviejų ar daugiau grupei priklausančių bendrovių (e punktas), apyvartas. Toliau pateikiama grafinė aprašytos priklausomybės išraiška: Dalyvaujanti įmonė ir jos grupė: +++++ TIFF +++++ a: Dalyvaujanti įmonė b: Dalyvaujančios įmonės dukterinės įmonės ir jų dukterinės įmonės (b1 ir b2) c: Dalyvaujančios patronuojančios įmonės ir jų patronuojančios įmonės (c1) d: Kitos dalyvaujančios įmonės patronuojančių įmonių dukterinės įmonės e: Bendrovės, bendrai kontroliuojamos kitų dviejų ar daugiau grupei priklausančių bendrovių Pastaba: žymėjimui naudojamos raidės sutampa su 5 straipsnio 4 dalyje naudojamomis raidėmis. Toliau pateikiama keletas pastabų iš šios schemos: 1. Patikrinus kontrolės lygį pagal b punktą, bus atsižvelgta į visą dalyvaujančios dukterinės įmonės apyvartą, nepaisant patronuojančios bendrovės faktinio akcinio kapitalo pasiskirstymo. Pagal minėtą pavyzdį bus įtrauktos visų trijų dalyvaujančios įmonės (a) dukterinių bendrovių (pažymėtų b) apyvartos. 2. Jeigu kuri nors iš grupės įmonių dar kontroliuoja kitas bendroves, pastarųjų apyvarta taip pat įtraukiama į skaičiavimus. Minėtame pavyzdyje viena iš įmonės (a) dukterinių bendrovių (pavadintų b) turi savo dukterines įmones b1 ir b2. 3. Jeigu dvi ar daugiau bendrovių bendrai kontroliuoja dalyvaujančią įmonę (a) ir abiejų bendrovių susitarimas yra būtinas valdant įmonės veiklą, turi būti įtraukiamos jų visų apyvartos [9]. Minėtame pavyzdyje atsižvelgiama ne tik į abi dalyvaujančios įmonės (a) patronuojančias bendroves (c), bet ir į jų pačių patronuojančias bendroves (pavyzdyje pavadintas c1). Nors taikyti šią taisyklę dalyvaujančioms bendrosioms įmonėms Susijungimų reglamente nėra aiškiai numatyta, tai seka iš 5 straipsnio 4 dalies c punkto nuostatų, kur minint patronuojančias bendroves vartojama daugiskaita. Būtent taip Reglamento tekstą atitinkamais atvejais interpretuoja Komisija. 4. Bet koks pardavimas grupės viduje turėtų būti išskaičiuotas iš grupės apyvartos (žr. 22 punktą). 39. Susijungimų reglamente numatyta ir tokia galimybė, kai dvi ar daugiau sandoryje dalyvaujančių įmonių bendrai kontroliuoja kitą bendrovę. Remiantis 5 straipsnio 5 dalies a punktu, apyvarta, gauta bendrajai įmonei pardavus prekes arba suteikus paslaugas bet kuriai iš dalyvaujančių įmonių arba kitoms su bet kuria iš jų susijusioms 5 straipsnio 4 dalies prasme, turi būti išskaičiuota. Tokia taisykle siekiama išvengti dvigubo skaičiavimo. Dėl bendrosios įmonės apyvartos, gautos iš veiklos su trečiosiomis šalimis, 5 straipsnio 5 dalies b punkte numatoma, kad, norint pabrėžti bendrą jų kontrolę, apyvarta turi būti paskirstyta po lygiai visoms dalyvavusioms įmonėms [10]. 40. Analogiškai pagal 5 straipsnio 5 dalies b punkto principus, jeigu bendrąją įmonę sukuria dalyvaujančios įmonės ir trečiosios šalys, Komisija paprastai skiria kiekvienai iš dalyvaujančių įmonių po lygią apyvartos dalį visoms bendrąją įmonę kontroliuojančioms įmonėms. Tačiau visais šiais atvejais turi būti įrodyta bendra kontrolė. Praktika rodo, kad neįmanoma šiame pranešime aprėpti visų bendrųjų įmonių arba bendrai kontroliuojamų įmonių apyvartos skaičiavimo būdų ir galimybių. Jeigu atsiranda neaiškumų, vertinant reikia visada teikti pirmenybę bendriesiems principams, tokiems kaip dvigubo skaičiavimo vengimas ir kuo tikslesnis sandoryje dalyvaujančių įmonių ekonominio pajėgumo atskleidimas [11]. 41. Svarbu tai, kad 5 straipsnio 4 dalis yra skirta tik sudarant sandorį jau egzistuojančioms grupėms, t. y. kiekvienos sandoryje dalyvaujančios įmonės grupei, o ne koncentracijos metu atsirandančiai naujai struktūrai. Pavyzdžiui, jeigu bendrovės A ir B kartu su jų atitinkamomis dukterinėmis įmonėmis ketina susijungti, būtent bendrovės A ir B individualiai, o ne po susijungimo atsiradęs ūkio subjektas apibrėžiamos kaip dalyvaujančios įmonės, o tai reiškia, kad kiekvienos iš dviejų grupių apyvarta turėtų būti skaičiuojama atskirai. 42. Kadangi šia nuostata siekiama nustatyti bendroves, priklausančias egzistuojančioms bendrovių grupėms, kad būtų galima suskaičiuoti apyvartą, patikrinimas dėl teisių tvarkyti įmonės reikalus, aprašytas 5 straipsnio 4 dalyje [12] skiriasi nuo patikrinimo dėl kontrolės, aprašyto 3 straipsnio 3 dalyje, kuriame nagrinėjamas kontrolės teisių įgijimas tiriamuoju sandoriu. Pirmasis patikrinimas yra paprastesnis ir lengviau pagrindžiamas faktine medžiaga, o antrasis sudėtingesnis, nes neįgijus kontrolės teisių, nėra ir koncentracijos. 3.5. Valstybinių bendrovių apyvarta 43. Kadangi apyvartos skaičiavimo tikslais 5 straipsnio 4 dalyje nustatomas skirstymo į ekonomines grupes, kurioms priklauso dalyvaujančios įmonės, būdas, ją (4 dalį) reikėtų taikyti kartu su Reglamento (EEB) Nr. 4064/89 įžanginės dalies 12 pastraipa, susijusia su valstybinėmis įmonėmis. Šiame punkte teigiama, kad norint vengti diskriminacijos tarp valstybinio ir privataus sektoriaus būtina atsižvelgti į "įmones, kurios kartu sudaro savarankišką sprendimo priėmimo teisę turintį ekonominį vienetą, nepriklausomai nuo jų kapitalo nuosavybės bei nuo joms taikomų administracinės priežiūros taisyklių". Taigi vien tik tai, kad dvi bendrovės yra valstybinės, neleidžia spręsti, kad jos sudaro 5 straipsnio reglamentuojamą grupę. Priešingai, būtina išsiaiškinti, ar nėra pagrindo abi bendroves laikyti nepriklausomais ūkio subjektais. 44. Todėl, jeigu valstybinė bendrovė nepriklauso valstybės pramonės valdymo (holdingo) bendrovei, ir ji nederina veiksmų su kitomis valstybinėmis valdymo bendrovėmis, ji turi būti laikoma 5 straipsnio reglamentuojama nepriklausoma grupe, o kitų tos pačios valstybės bendrovių apyvarta neįtraukiama į jos apyvartos skaičiavimus. Tačiau jeigu valstybės narės interesai bendrai patikimi valdymo (holdingo) bendrovėms arba yra bendrai tvarkomi arba jeigu dėl kitų priežasčių išaiškėja, kad valstybinės bendrovės sudaro "ūkio subjekto, įgalioto savarankiškai priimti sprendimus, dalį", tokių bendrovių apyvarta pagal 5 straipsnio nuostatas turi priklausyti dalyvaujančių įmonių apyvartai. II. GEOGRAFINIS APYVARTOS PASISKIRSTYMAS 1. Bendroji taisyklė 45. Pagal apyvartos ribas, neįtrauktas į 1 straipsnio 2 dalies a punktą ir 1 straipsnio 3 dalies a punktą, atrenkami sandoriai, kurių apyvarta yra pakankamai didelė Bendrijos mastu ir kurie iš esmės yra tarpvalstybiniai. Kad būtų įgyvendintos šios sąlygos, apyvarta turi būti geografiškai paskirstyta. 5 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatoma, kad apyvartos vietą lemia pirkėjo buvimo vieta, sudarant sandorį: "Apyvarta Bendrijoje arba valstybėje narėje apima atitinkamai visoje Bendrijoje arba toje valstybėje narėje įmonėms arba vartotojams parduotas prekes ir suteiktas paslaugas." 46. Kalbant apie "parduotas prekes" ir "suteiktas paslaugas", neketinama pabrėžti skirtumo tarp prekių ir paslaugų, nurodant prekių pardavimo vietą, o paslaugų – teikimo vietą (ji gali nesutapti su paslaugų pardavimo vieta). Abiem atvejais apyvarta siejama su pirkėjo buvimo vieta, kur būtent buvo sudarytas sandoris tarp šalių, kur prekes arba paslaugas teikusi šalis gavo lėšų iš apyvartos, ir kur buvo konkuruojama su kitais tiekėjais [13]. 5 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nekalbama apie tai, kur prekės ir paslaugos buvo naudojamos ir apie iš pardavimo gautą naudą. Pavyzdžiui, kilnojamuoju daiktu, lengvuoju automobiliu pirkėjas gali pervažiuoti visą Europą, tačiau jis pirktas tik vienoje vietoje – tarkime, Paryžiuje, Berlyne ar Madride. Tokio pat požiūrio laikomasi ir kalbant apie paslaugas, kurių pirkimą ir pristatymą įmanoma atskirti. Pavyzdžiui, atostogų paketai, dėl kurių pardavimo kelionių agentai, kaip ir mažmeninės prekybos atstovai, konkuruoja vienoje vietoje, tačiau pačios paslaugos gali būti suteiktos daugelyje skirtingų vietų. Šiuo atveju apyvarta siejama su pirkimo, o ne pačių atostogų vieta. 47. Tokios pačios sąlygos yra taikomos ir tarptautinėms korporacijoms, kurių pirkimo strategijos laikomasi visoje Bendrijoje, o prekių ir paslaugų užsakymai skirstomi iš vienos vietos. Nors supirktos dalys naudojamos dešimtyje skirtingų gamyklų, esančių įvairiose valstybėse narėse, tai nekeičia taisyklės, kad sandoris su korporacijai nepriklausančia bendrove laikomas sudarytu vienoje valstybėje. Tolimesnis supirktų prekių paskirstymas į kitas vietas yra laikomas atitinkamos bendrovės vidaus klausimu. 48. Kai kuriuose ūkio sektoriuose iškyla specifinių geografinio apyvartos paskirstymo problemų (žr. III skirsnį). 2. Apyvartos konvertavimas į ekiu 49. Konvertuojant apyvartą į ekiu, svarbu nesuklysti pasirenkant keitimo kursą. Metinės bendrovės apyvartos duomenys turėtų būti keičiami pagal paskutinių dvylikos mėnesių keitimo kurso vidurkį. Jį gali pateikti Komisija. Auditorių patikrinti metinės apyvartos duomenys negali būti dalijami į ketvirčio, mėnesio, savaitės pardavimų duomenis, nes pastarieji yra konvertuojami individualiai pagal atitinkamus ketvirčio, mėnesio ir savaitės keitimo kursus, o duomenys, išreikšti ekiu, pridedami tik skaičiuojant galutinius metų rezultatus. 50. Jeigu bendrovė parduoda ir atsiskaito įvairiomis valiutomis, tvarka nesikeičia. Bendrosios apyvartos duomenys, pateikti auditorių patikrintose suvestinėse finansų ataskaitose bendrovės ataskaitine valiuta, konvertuojami į ekiu pagal dvylikos mėnesių keitimo kurso vidurkį. Pardavimų vietine valiuta duomenys neturi būti konvertuojami tiesiai į ekiu, kadangi šie duomenys nėra paimti iš auditorių patvirtintų suvestinių finansinių ataskaitų. III. KREDITO IR KITOS FINANSŲ ISTAIGOS BEI DRAUDIMO ĮMONĖS 1. Apibrėžimai 51. Susijungimų reglamentas pripažįsta ypatingą bankų ir draudimo bendrovių veiklos pobūdį, jame pateikiamos specialios šio ūkio sektoriaus apyvartos skaičiavimo nuostatos [14]. Nors Susijungimų reglamente nepateikiami terminų "kredito įstaigos ir kitos finansų įstaigos" 5 straipsnio 3 dalies a punkte vartojama prasme apibrėžimai, Komisija savo praktinei veiklai naudojasi Pirmojoje ir Antrojoje bankinėse direktyvose priimtais apibrėžimais: - "Kredito įstaiga yra suprantama kaip įmonė, priimanti iš žmonių indėlius ir kitokias grąžintinas lėšas ir savo sąskaita teikianti kreditus [15] . - "Finansų įstaiga yra suprantama kaip įmonė, neatliekanti kredito įstaigos funkcijų, tačiau perkanti akcijas arba užsiimanti veikla vienoje ar daugiau priedo nuo 2 iki 12 punktuose išvardytų sričių [16] . 52. Pirmiau pateiktas finansų įstaigos apibrėžimas rodo, kad valdymo (holdingo) bendrovės turi būti laikomos finansų įstaigomis, tačiau, kita vertus, įmonės, kurios reguliariai užsiima viena arba daugiau iš minėto priedo nuo 2 iki 12 punktuose išvardytų veiklos sričių, taip pat turi būti laikomos finansų įstaigomis, kaip jos suprantamos Susijungimų reglamento 5 straipsnio 3 dalies a punkte. Priede pateiktos tokios veiklos sritys: - skolinimas (be kita ko, vartotojų kreditai, hipoteka užtikrinti kreditai, faktoringas, …), - finansinis lizingas, - pinigų pervedimo paslaugos, - atsiskaitymo dokumentų (kreditinių kortelių, kelionių čekių ir vekselių) išdavimas ir tvarkymas, - garantijos ir įsipareigojimai, - prekyba savo arba klientų vardu pinigų rinkos instrumentais, valiutomis, finansiniais ateities kontraktais ir opcionais, valiutų keitimo kursų ir palūkanų normų instrumentais ir apyvartiniais vertybiniais popieriais, - dalyvavimas išleidžiant akcijas ir atitinkamų paslaugų teikimas, - patarimai įmonėms kapitalo struktūros, gamybos strategijų ir susijusiais klausimais, patarimai ir paslaugos susijungimų ir įmonių pirkimo klausimais, - piniginių operacijų maklerio paslaugos, - akcijų paketo valdymas ir konsultavimas, - vertybinių popierių saugojimas ir tvarkymas. 2. Apyvartos skaičiavimas 53. Kredito ir kitų finansinių įstaigų bei draudimo įmonių apyvartos skaičiavimo būdai yra aprašyti Susijungimų reglamento 5 straipsnio 3 dalyje. Šio skirsnio tikslas – pateikti atsakymus į papildomus su minėtų įstaigų ir įmonių apyvartos skaičiavimu susijusius klausimus, kurie iškilo per pirmuosius Reglamento taikymo metus. 2.1. Kredito ir finansų įstaigos (neskaitant finansų valdymo bendrovių) 2.1.1. Bendrosios nuostatos 54. Paprastai nekyla ypatingų sunkumų, taikant bankų pajamų kriterijus, nustatant pasaulinį kredito ir kitokių finansų įstaigų apyvartos lygį. Tam tikrų sunkumų gali kilti tik skaičiuojant apyvartą Bendrijos arba atskirų valstybių narių mastu. Tokiais atvejais geriausia remtis filialo arba skyriaus buvimo vietos kriterijumi pagal Susijungimų reglamento 5 straipsnio 3 dalies a punkto 5 papunkčio antrąją pastraipą. 2.1.2. Lizingo bendrovių apyvarta 55. Būtina skirti dvi lizingo rūšis: išperkamąją finansinę nuomą ir veiklos nuomą. Iš esmės išperkamosios finansinės nuomos sutartys sudaromos ilgesniam laikotarpiui nei veiklos nuomos sutartys, o nuosavybės teisė atitenka nuomininkui nuomos laikotarpio pabaigoje, nes nuomos sutartyje yra numatyta galimybė išsipirkti turtą. Kita vertus, veiklos nuoma nenumato nuosavybės teisių perdavimo nuomininkui nuomos laikotarpio pabaigoje, o nuomojamo turto išlaikymo, remonto ir draudimo išlaidos įskaičiuojamos į nuompinigius. Išperkamoji finansinė nuoma veikia kaip nuomotojo paskola, suteikianti galimybę nuomininkui įsigyti nuomojamą turtą. Todėl išperkamosios finansinės nuomos bendrovė yra finansų įstaiga, kaip suprantama 5 straipsnio 3 dalies a punkte, ir jos apyvarta turi būti skaičiuojama, remiantis kredito ir kitoms finansų įstaigoms taikomomis taisyklėmis. Atsižvelgiant į tai, kad veiklos nuoma negali būti interpretuojama kaip paskola, ja, kaip pagrindine veikla, užsiimančios bendrovės nelaikomos finansų įstaigomis, todėl jų apyvarta skaičiuojama, remiantis 5 straipsnio 1 dalyje pateiktomis taisyklėmis [17]. 2.2. Draudimo įmonės 2.2.1. Fiksuotos bendrosios įmokos 56. Fiksuotų bendrųjų įmokų sąvoka, taikoma vertinant draudimo įmonių apyvartą, iškėlė papildomų klausimų, nors ir Susijungimų reglamento 5 straipsnio 3 dalies b punkte yra pateiktas jos apibrėžimas. Būtina patikslinti keletą dalykų: - fiksuotos bendrosios įmokos apibrėžiamos kaip gautų įmokų suma (galinti apimti ir perdraudimo įmokas, jeigu dalyvaujanti įmonė užsiima perdraudimu). Perduotojo perdraudimo įmokos, t. y. visos sumos, dalyvaujančios įmonės sumokėtos arba mokėtinos perdraudimui užtikrinti, pagal Susijungimų reglamento apibrėžimą yra įskaičiuotos į fiksuotas bendrąsias įmokas, - žodis "įmokos" visuose junginiuose (bendrosios įmokos, grynosios įmokos, perduotojo perdraudimo įmokos ir t. t.) – tai įmokos, mokamos ir pagal per paskutinius ataskaitinius metus sudarytas naujas draudimo sutartis, ir pagal visas anksčiau sudarytas, bet galiojančias per visą aptariamąjį laikotarpį. 2.2.2. Draudimo įmonių investicijos 57. Kad sukauptų pakankamai rezervų, skirtų sumokėti, atsiradus pretenzijoms dėl nuostolių padengimo, draudimo įmonės, dar laikomos instituciniais investuotojais, paprastai turi daug turto, skirto investuoti į akcijas, vertybinius popierius, už kuriuos mokamos palūkanos, ir kitokį turtą, duodantį metines pajamas, neįskaičiuojamas į draudimo įmonių apyvartą. 58. Taikant Susijungimų reglamentą, būtina skirti grynai finansines investicijas, kai draudimo įmonės nedalyvauja valdant įmones, į kurią investuota, ir tas investicijas, kuriomis įsigyjamas akcijų paketas, suteikiantis teisę kontroliuoti įmonių, į kurias investuota, veiklą ir daryti lemiamą įtaką įsigytai dukterinei įmonei ar bendrovės filialo verslo sprendimams. Tokiomis aplinkybėmis turėtų būti taikoma Susijungimų reglamento 5 straipsnio 4 dalis, o, nustatinėjant Susijungimų reglamento numatytas ribas [18], dukterinės įmonės ar bendrovės filialo apyvarta turi būti pridedama prie visos draudimo įmonės apyvartos. 2.3. Finansų valdymo bendrovės [19] 59. Finansų valdymo bendrovė apibrėžiama kaip finansų įstaiga, todėl jos apyvarta skaičiuojama, laikantis 5 straipsnio 3 dalies a punkte numatytų kriterijų kredito ir kitokių finansų įstaigų apyvartai skaičiuoti. Tačiau kadangi pagrindinis finansų valdymo tikslas yra įsigyti ir valdyti kitų įmonių akcijų paketus, 5 straipsnio 4 dalį (kaip ir kalbant apie draudimo įmones) taip pat galima taikyti akcijų paketams, suteikiantiems valdymo bendrovei teisę daryti lemiamą įtaką įsigytai įmonei priimant verslo sprendimus. Taigi finansų valdymo bendrovės apyvarta iš esmės skaičiuojama pagal 5 straipsnio 3 dalį, tačiau kartais gali reikėti pridėti įmonių, priklausančių 5 straipsnio 4 dalies kategorijoms ("5 straipsnio 4 dalies bendrovių"), apyvartas. Praktiškai taikant skaičiavimo taisykles, pirmiausiai būtina atsižvelgti tik į finansų valdymo bendrovės (ne suvestinę) apyvartą. Po to turi būti pridedamos 5 straipsnio 4 dalies bendrovių apyvartos, nepamiršus išskaičiuoti dividendų ir kitų finansų valdymo bendrovių gaunamų pajamų. Toliau yra pateikiamas tokio skaičiavimo pavyzdys: Milijonai ekiu | | | 1. | Finansinės veiklos apyvarta (iš ne suvestinės pelno (nuostolio) ataskaitos) | 3000 | 2. | 5 straipsnio 4 dalies draudimo bendrovių apyvarta (fiksuotos bendros įmokos) | 300 | 3. | 5 straipsnio 4 dalies pramonės bendrovių apyvarta | 2000 | 4. | Išskaičiavus dividendus ir iš 5 straipsnio 4 dalies bendrovių gautas pajamas | (200) | 5. | Bendra finansų valdymo bendrovės ir jos grupės apyvarta | 5100 | 60. Taip skaičiuojant gali reikėti atsižvelgti į finansų apskaitos taisyklių, ypač susijusių su suvestinių ataskaitų rengimu, skirtumus, nes jos, nors ir suvienodintos, dar nėra visiškai vienodos visoje Bendrijoje. Nors į šiuos skirtumus turi atsižvelgti visos Susijungimų reglamente aptariamos įmonės, jie yra ypatingai svarbūs finansų valdymo bendrovėms [20]. Jų atžvilgiu būtina ypatingai kruopščiai išanalizuoti jų kontroliuojamų bendrovių skaičių, rūšis, filialams, dukterinėms ir kitoms įmonėms, kurių akcijų jos turi, taikomos kontrolės apimtį ir pobūdį. 61. Finansų valdymo įmonių apyvartos skaičiavimas pagal pirmiau aprašytas taisykles gali būti per daug sudėtingas. Todėl kruopščiai taikyti minėtus būdus praktiškai bus būtina tik tada, kai atrodys, jog jų apyvarta gali siekti Susijungimų reglamente numatomą ribą; kitais atvejais, kai akivaizdu, kad apyvarta bus maža ir nesieks Susijungimų reglamento numatomos ribos, viešai paskelbtų finansų ataskaitų pakaks jurisdikcijai apibrėžti. [1] OL L 395, 1989 12 30, p. 1; pataisytas variantas OL L 257, 1990 9 21, p. 13. [2] OL L 180, 1997 7 9, p. 1. [3] OL C 385, 1994 12 31, p. 21. [4] Žr. Pranešimą apie koncentracijos sąvoką. [5] Žr. 1991 m. lapkričio 27 d. bylą IV/M.156 – Cereol/Continentale Italiana. Šioje byloje Komisija neįtraukė Bendrijos paramos į apyvartos skaičiavimus, kadangi pagalba buvo skirta ne vienai iš susiliejime dalyvaujančių bendrovių, parduodančių gaminius, remti, bet tos bendrovės naudojamų žaliavų (grūdų) gamintojams, kurie specializuojasi malti grūdus. [6] 1992 m. balandžio 28 d. byla IV/M – Accor/Wagons-Lits. [7] Žr. bylos T-3/93 Air France prieš Komisiją, [1994] ECR II-21, Pirmosios instancijos teismo sprendimą. [8] Žr. Komisijos pranešimą apie aptariamosios bendrovės sąvoką. [9] Žr. Komisijos pranešimą dėl dalyvaujančios įmonės sąvokos (nuo 26 iki 29 punkto). [10] Pavyzdžiui, bendrovės A ir B įsteigia bendrąją įmonę C. Tuo pačiu metu šios dvi pagrindinės bendrovės bendrai kontroliuoja bendrovę D, kurioje Bendrovė A turi 60 %, o bendrovė B – 40 % kapitalo. Steigiant bendrovę C skaičiuojant bendrovių A ir B apyvartą, bendrovės D apyvarta, gauta iš sandorių su trečiosiomis šalimis, lygiomis dalimis padalijama bendrovėms A ir B. [11] Žr. 1996 m. rugpjūčio 26 d. bylą IV/M.806 – BA/TAT. [12] Žr., pavyzdžiui, 1992 m. balandžio 28 d. bylą IV/M.126 – Accor/Wagons-Lits ir 1997 m. liepos 9 d. bylą IV/M.940 – UBS/Mister Minit. [13] Jeigu pirkėjo buvimo vieta perkant prekes ar paslaugas ir vėlesnio atsiskaitymo vieta nesutampa, sandorio apyvarta siejama su pirkėjo buvimo vieta. [14] Žr. Susijungimų reglamento 5 straipsnio 3 dalį. [15] 1977 m. gruodžio 12 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 77/780/EEB dėl įstatymų, įstatymo lydimųjų aktų ir administracinių nuostatų, susijusių su kredito įstaigų veiklos pradžia ir tolimesne eiga, 1 straipsnis (OL L 322, 1977 12 17, p. 30)." [16] 1989 m. gruodžio 15 d. Antrosios Tarybos direktyvos 89/646/EEB dėl įstatymų, įstatymo lydimųjų aktų ir administracinių nuostatų, susijusių su kredito įstaigų veiklos pradžia ir tolimesne eiga, 1 straipsnio 6 dalis (OL L 386, 1989 12 30, p. 1)." [17] Žr. 1992 m. liepos 15 d. bylą IV/M.234 – GECC/Avis Lease. [18] Žr. 1990 m. lapkričio 21 d. bylą IV/M.018 – AG/AMEV. [19] Šiame punkte numatyti finansų valdymo bendrovėms taikomi principai tam tikrais atvejais gali būti taikomi ir fondų valdymo bendrovėms. [20] Žr., pavyzdžiui, 1992 m. vasario 24 d. bylą IV/M.166 – Torras/Sarrió, 1992 m. gegužės 21 d. bylą IV/M.213 – Hong Kong and Shanghai Bank/Midland, 1992 m. balandžio 14 d. bylą IV/M.192 – Banesto/Totta. --------------------------------------------------