Oficialusis leidinys L 033 , 05/02/2004 p. 0001 - 0087



Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 138/2004 2003 m. gruodžio 5 d. dėl žemės ūkio ekonominių sąskaitų Bendrijoje (tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 285 straipsnio 1 dalį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą, laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [1], kadangi: (1) Bendrosios žemės ūkio politikos stebėsenai ir vertinimui reikalinga palyginama, naujausia ir patikima informacija apie žemės ūkio ekonominę padėtį, o konkrečiau — apie žemės ūkio pajamų pokyčius. (2) Žemės ūkio sąskaitos — tai pagrindinė priemonė šalies žemės ūkio ekonominei padėčiai analizuoti, su sąlyga, kad jos yra rengiamos remiantis tais pačiais principais. Žemės ūkio sąskaitos taip labai svariai prisideda prie nacionalinių sąskaitų skaičiavimo. (3) Žemės ūkio ekonominės sąskaitos yra sudarytos remiantis pagrindinėmis 1996 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2223/96 dėl Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistemos Bendrijoje [2] sąvokomis ir taisyklėmis. (4) 1997 m. vasario 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 322/97 dėl Bendrijos statistikos [3] yra šio reglamento pamatinė sistema. (5) Kadangi valstybės narės negali deramai pasiekti siūlomų veiksmų, t. y. bendrųjų statistinių standartų, kurie leistų parengti suderintus duomenis, sukūrimo, tikslo, ir, atsižvelgiant į veiksmų mastą, juos geriau pasiektų Bendrija, remiantis Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu, Bendrija gali patvirtinti priemones. Remiantis minėtame straipsnyje išdėstytu proporcingumo principu, šis reglamentas nenumato nieko, kas nėra būtina siekiant šio tikslo. (6) Šiam reglamentui įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti patvirtintos remiantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [4]. (7) Buvo informuotas Žemės ūkio statistikos nuolatinis komitetas ir Statistikos programų komitetas, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Dalykas 1. Šiuo reglamentu nustatomos žemės ūkio ekonominės sąskaitos Bendrijoje (toliau — ŽŪES), numatant: a) ŽŪES metodiką (bendruosius standartus, apibrėžimus, klasifikatorius ir apskaitos taisykles), skirtą palyginamais pagrindais sudaryti sąskaitas Bendrijos reikmėms ir perduoti duomenis, kaip reikalaujama pagal 3 straipsnio nuostatas; b) žemės ūkio sąskaitų, sudarytų pagal ŽŪES metodiką, perdavimo terminus. 2. Šis reglamentas neįpareigoja jokios valstybės narės taikyti ŽŪES metodiką sudarant žemės ūkio sąskaitas savo pačios reikmėms. 2 straipsnis Metodika 1. ŽŪES metodika, minima 1 straipsnio 1 dalies a punkte, išdėstyta I priede. 2. ŽŪES metodika atnaujinama 4 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka. 3 straipsnis Perdavimas Komisijai 1. Valstybės narės perduoda Komisijai (Eurostatui) II priede nurodytus duomenis kiekvienoje lentelėje nurodytais terminais. 2. Pirmieji duomenys perduodami 2003 m. lapkričio mėnesį. 3. II priede pateiktas kintamųjų sąrašas ir duomenų perdavimo terminai atnaujinami 4 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka. 4 straipsnis Komiteto procedūra 1. Komisijai padeda Žemės ūkio statistikos nuolatinis komitetas. 2. Darant nuorodą į šį straipsnį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į minėto sprendimo 8 straipsnį. Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas laikotarpis — trys mėnesiai. 3. Komitetas patvirtina darbo tvarkos taisykles. 5 straipsnis Baigiamoji nuostata Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 2003 m. gruodžio 5 d. Europos Parlamento vardu Pirmininkas P. Cox Tarybos vardu Pirmininkas P. Lunardi [1] 2003 m. rugsėjo 3 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2003 m. lapkričio 17 d. Tarybos sprendimas. [2] OL L 310, 1996 11 30, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1267/2003 (OL L 180, 2003 7 18, p. 1). [3] OL L 52, 1997 2 22, p. 1. [4] OL L 184, 1999 7 17, p. 23. -------------------------------------------------- I PRIEDAS ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS SĄSKAITOS (ŽŪES) TURINYS Puslapis Pratarmė I. Bendrosios sąskaitų savybės A. Įžanga B. Pagrindinis vienetas ir žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis 1. Pagrindinis vienetas 2. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis 3. Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla C. Produkcijos vertinimas D. Sąskaitų seka 1. Sąskaitų seka, numatyta ESS 95 2. ŽŪES sąskaitų seka E. Duomenų šaltiniai ir skaičiavimo metodai sudarant ŽŪES F. Klasifikatorius 1. Bendroji dalis 2. Žemės ūkio būdingų veiklos rūšių apibrėžimas 3. Žemės ūkio būdingų vienetų apibrėžimas 4. Įvairios pastabos 5. ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies ir nacionalinių sąskaitų centrinės struktūros žemės ūkio šakos neatitikimai II. Sandoriai dėl produktų A. Bendrosios taisyklės 1. Ataskaitinis laikotarpis 2. Vienetai 3. Apskaitos laikas B. Produkcija 1. Bendrosios pastabos apie ESS 95 ir ŽŪES produkcijos sąvokas 2. Žemės ūkio veiklos produkcija: kiekiai 3. Neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos produkcija 4. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcija 5. Produkcijos vertinimas C. Tarpinis vartojimas 1. Apibrėžimas 2. Tarpinio vartojimo elementai 3. Tarpinio vartojimo vertinimas D. Pagrindinio kapitalo formavimas 1. BPKF 2. Atsargų pokyčiai 3. Gyvulių kaip "BPKF" arba "atsargų pokyčių" apskaita III. Paskirstymo sandoriai ir kiti srautai A. Apibrėžimas B. Bendrosios taisyklės 1. Ataskaitinis laikotarpis 2. Vienetai 3. Paskirstymo sandorių apskaitos laikas 4. Bendrosios pastabos dėl pridėtinės vertės C. Kompensacija darbuotojams D. Gamybos ir importo mokesčiai 1. Produktų mokesčiai 2. PVM traktavimas 3. Kiti gamybos mokesčiai E. Subsidijos 1. Subsidijos produktams 2. Kitos subsidijos gamybai F. Turto pajamos 1. Apibrėžimas 2. Palūkanos 3. Renta (žemės ir žemės gelmių išteklių) 4. Turto pajamos, priskirtos draudimo polisų savininkams (neįtraukiamos į ŽŪES) G. Kapitalo pervedimai 1. Dotacijos investicijoms 2. Kiti kapitalo pervedimai H. Pagrindinio kapitalo vartojimas IV. Žemės ūkio darbo sąnaudos V. Žemės ūkio pajamų rodikliai A. Pajamų ir balansuojančių straipsnių apibrėžimas B. Vienetų, organizuotų kaip įmonės, pajamų traktavimas C. Žemės ūkio pajamų rodiklių apibrėžimas D. Pajamų rodiklių sumavimas Europos Sąjungoje E. Pajamų rodiklių defliacija VI. ŽŪES vertinimas palyginamosiomis kainomis A. Kainų ir apimties matai B. ŽŪES sudarymo palyginamosiomis kainos principai ir metodas 1. Indekso formulės pasirinkimas 2. Baziniai metai 3. Serijų pateikimas pagal ataskaitinius metus 4. Pridėtinės vertės apskaičiavimas palyginamosiomis kainomis 5. Produktų mokesčių ir subsidijų produktams suskirstymas į apimties ir kainos sudedamąsias dalis TURINYS Patikslinus Europos sąskaitų sistemą (ESS 1995) 1995 metais [1] ir atsiradus poreikiui derintis prie ekonominės ir struktūrinės žemės ūkio raidos, buvo sukurta nauja ŽŪES taikoma pagrindinė metodika. Pagrindinės ŽŪES metodikos pakeitimai turėjo patenkinti du dažnai vienas kitam prieštaraujančius reikalavimus: visų pirma, buvo reikalingas meto Dinis nuoseklumas su ESS, kad būtų užtikrintas valstybių narių ir centrinės nacionalinių sąskaitų sistemos ŽŪES suderinimas; antra, įstatymų leidėjas turėjo užtikrinti, kad daromi pakeitimai yra pagrįsti. Šis vadovas buvo parengtas atsižvelgiant į šiuos aspektus bei į ŽŪES sudarymo sąvokas, principus ir pagrindines taisykles. Jame taip pat minimi visi derinimai su žemės ūkio srities ypatybėmis. I. BENDROSIOS SĄSKAITŲ SAVYBĖS A. ĮŽANGA 1.01. Integruotų ekonominių sąskaitų sistema turėtų pateikti sistemingą, palyginamą ir kaip įmanoma išsamesnę ekonominės veiklos apžvalgą, kurią būtų galima naudoti kaip pagrindą analizei, prognozėms ir politinėms priemonėms. Todėl daugybė įvairių ekonominių sandorių ir vienetų, kuriuos apima sistema, turi būti klasifikuojami pagal bendruosius kriterijus ir turi būti aiškiai ir paprastai išdėstyti nuoseklioje sąskaitų ir lentelių sistemoje. 1.02. Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema, kuri buvo parengta pagal Jungtinių Tautų patikslintą nacionalinių sąskaitų sistemą (NSS 93) [2], buvo sukurta atsižvelgiant į konkrečius Europos Sąjungos poreikius. Joje nustatytos sąvokos, apibrėžimai, apskaitos taisyklės ir vienodi klasifikatoriai, kuriuos turi naudoti ES valstybės narės. 1.03. Šalies ūkis — tai daugybės vienetų, atliekančių įvairiausias operacijas siekiant gamybos, finansavimo, draudimo, paskirstymo ir vartojimo, veiklos visuma. Nacionalinių sąskaitų sistemos pagrindu nagrinėjami vienetai ir jų grupės turi būti apibrėžti pagal nagrinėjamus ekonominius modelius. ESS 95 naudojami trijų rūšių vienetai, o nacionalinė ekonomika suskirstoma dviem skirtingais būdais. 1.04. Siekiant analizuoti srautus, susijusius su pajamomis, kapitalu, finansiniais sandoriais ir turtu, itin svarbu parinkti tuos vienetus, kurie atspindi ūkio subjektų (institucinių vienetų) tarpusavio sąveiką. Norint išanalizuoti gamybos procesą, nepaprastai svarbu parinkti tuos vienetus, kurie iliustruoja techninius ir ekonominius santykius (t. y. vietinius veiklos rūšies vienetus ir vienarūšės gamybos vienetus). 1.05. Todėl ekonomiką galima suskirstyti dviem skirtingais būdais: i) į institucinius sektorius arba subsektorius, kurie atitinka institucinių vienetų grupes; ii) į ekonominės veiklos rūšis, kurias sudaro vietinių veiklos rūšies vienetų grupės (ekonominės veiklos rūšis) arba vienarūšės gamybos vienetai (vienarūšė šaka). 1.06. Pagrindinis ŽŪES tikslas — analizuoti gamybos procesą ir jo metu sukurtas pirmines pajamas, todėl sąskaitos yra pagrįstos ekonominės veiklos rūšies sąvoka. 1.07. ŽŪES — tai palydovinė sąskaita, teikianti papildomos informacijos ir sąvokų, kurios suderintos su žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies savitumu. Nors jų struktūra labai panaši į nacionalinių sąskaitų struktūrą, joms sukurti reikia suformuluoti atitinkamas taisykles ir metodus. 1.08. Reikia skirti žemės ūkio gamybos sukuriamas pajamas nuo žemės ūkio valdų sukuriamų pajamų, prie kurių, be žemės ūkio veiklos pajamų, priskiriamos pajamos, gaunamos iš kitų galimų žemės ūkio valdų šaltinių (nuosavybės, socialinių pervedimų ir pan.). Šios dvi skirtingos pajamų rūšys (žemės ūkio gamybos sukurtos pajamos ir žemės ūkio valdų sukurtos pajamos) vertinamos siekiant dviejų skirtingų tikslų, todėl tam reikalingi du atskiri ekonomikos suskirstymo metodai: pirmasis metodas, skirtas ŽŪES, yra pagrįstas gamybos vienetais, kurie apibrėžiami darant nuorodą į veiklos šaką, o antrasis — pagrįstas namų ūkiais (t. y. instituciniais vienetais), kurių pagrindinis pajamų šaltinis yra savarankiška žemės ūkio veikla [3]. B. PAGRINDINIS VIENETAS IR ŽEMĖS ŪKIO EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠIS 1. Pagrindinis vienetas 1.09. Siekiant išanalizuoti gamybos proceso ir prekių bei paslaugų naudojimo sukuriamus srautus, būtina pasirinkti vienetus, pabrėžiančius techninio ir ekonominio pobūdžio santykius. Šis reikalavimas reiškia, jog paprastai instituciniai vienetai turi būti suskirstyti į mažesnius ir labiau vienarūšius vienetus, atsižvelgiant į gamybos rūšį. Priskiriant vietiniams veiklos rūšies vienetams (vietiniams VRV), tai turėtų būti svarbiausias reikalavimas, bet reikia atsižvelgti ir į praktinę veiklą (ESS 95, 2.105) [4]. 1.10. Vietinis VRV yra apibrėžiamas kaip VRV dalis, atitinkanti vietiniam vienetui. VRV sugrupuoja visas institucinio vieneto kaip gamintojo, prisidedančio prie veiklos atlikimo klasės lygiu (keturi ženklai) pagal NACE 1 red. (pamatinis ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, plg. 1.55), dalis ir atitinka vienam arba keliems institucinio vieneto veiklos padaliniams. Institucinio vieneto informacinė sistema turi leisti parodyti ar apskaičiuoti kiekvienam VRV bent jau produkcijos, tarpinio vartojimo, kompensacijos darbuotojams, likutinio pertekliaus ir užimtumo bei bendrojo pagrindinio kapitalo formavimo (BPKF) vertę (ESS 95, 2.106). 1.11. Nors vietinis VRV gali sutapti su instituciniu vienetu arba jo dalimi kaip gamintojas, jis niekada negali priklausyti dviem skirtingiems instituciniams vienetams. Kadangi praktiškai dauguma prekes ir paslaugas teikiančių institucinių vienetų tuo pat metu užsiima įvairiomis veiklos rūšimis (pagrindine veikla ir viena arba keliomis nepagrindinėmis veiklos), juos galima suskirstyti į tokį patį vietinių VRV skaičių. Tačiau vietinis VRV nesukuriamas iš pagalbinės veiklos rūšių (pirkimų, pardavimų, rinkodaros, apskaitos, transporto, sandėliavimo, priežiūros ir pan.; plg. 1.27). 1.12. Iš esmės reikėtų traukti į apskaitą tiek vietinių VRV, kiek yra nepagrindinės veiklos rūšių, tačiau gali atsitikti taip, kad statistinė (apskaitos) informacija neleis atskirti vietinio VRV nepagrindinės veiklos arba jos dalių nuo pagrindinės veiklos. Todėl vietinis VRV, be pagrindinės veiklos, gali verstis viena arba keliomis nepagrindinėmis veiklomis (ESS 95, 2.107). 1.13. Laikoma, jog veikla vyksta tada, kai sujungus tokius išteklius, kaip įrenginiai, darbo jėga, gamybos metodai, informacines sistemos ar produktai, sukuriamos specifinės prekės arba paslaugos. Veiklą apibūdina produktų (prekių ir paslaugų) sąnaudos, gamybos procesas ir pagaminta produkcija (ESS 95, 2.103). Pagrindinė vietinio veiklos rūšies vieneto (VRV) veikla yra ta veikla, kurios pridėtinė vertė viršija visos kitos to vieneto vykdomos veiklos pridėtinę vertę. Pagrindinė veikla nustatoma remiantis NACE 1 red., pirmiausia klasifikuojant pagal stambiausias kategorijas, o vėliau nustatant, kurioms mažesnėms grupėms ji priklauso (ESS 95, 3.10). 2. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis 1.14. Ekonominės veiklos rūšį galima nustatyti grupuojant visus ta pačia veiklos rūšimi užsiimančius vietinius VRV. Tai leidžia ekonomiką suskirstyti pagal ekonominės veiklos rūšis. Šių ekonominės veiklos rūšių klasifikavimas priklauso nuo tokiu būdu sugrupuotų vienetų pagrindinės veiklos. Mažiausių grupių klasifikacijoje ekonominės veiklos rūšiai priskiriami visi tos pačios NACE 1 red. klasės vietiniai VRV (keturių ženklų lygis), kurie užsiima tokia pačia NACE 1 red. apibrėžta veikla. 1.15. Nors žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis anksčiau buvo apibrėžiama kaip vienarūšės žemės ūkio gamybos vienetų grupė, vietinis VRV buvo pasirinktas kaip pagrindinis ŽŪES apibūdinimo vienetas, kad būtų galima i) ŽŪES nagrinėti pagal žemės ūkio ekonominę padėtį, t. y. visiškai atsižvelgti į tam tikrų neatskiriamų ne žemės ūkio nepagrindinių veiklų buvimą vertinant visą žemės ūkio vienetų gamybos veiklą, ir ii) nenukrypti nuo likusių nacionalinių sąskaitų. Taip pereinama nuo vienarūšės gamybos vieneto ir vienarūšės šakos sąvoka pagrįsto analitinio metodo prie vietinio VRV ir ekonominės veiklos rūšies sąvoka pagrįsto statistinio metodo. 1.16. Neatskiriama, ne žemės ūkio nepagrindinė veikla yra ta, kurios išlaidų negalima atskirti nuo žemės ūkio veiklos išlaidų, pavyzdžiui, ūkio produktų perdirbimas ūkyje, miškininkystė, medienos ruoša, turizmas. Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcija atsiranda dėl dviejų rūšių veiklos: i) žemės ūkio vienetų atliekamos žemės ūkio veiklos (pagrindinės arba nepagrindinės); ii) žemės ūkio vienetų ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos. 1.17. Žemės ūkio valda, šiuo metu žemės ūkio statistiniams tyrimams (surašymams, žemės ūkio valdų struktūros tyrimams) naudojamas vienetas, yra vietinis VRV, labiausiai tinkamas žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai (nors reikia įtraukti ir tam tikrus kitus vienetus, pavyzdžiui, vyno arba alyvų aliejaus kooperatyvus arba rangos darbus atliekančius vienetus ir pan.). Nepaisant to, reikėtų paminėti, kad jie yra specialūs VRV dėl žemės ūkio veiklos rūšių, kurios gali būti atliekamos žemės ūkio valdose, įvairovės. Griežtai taikant ESS taisyklę vienetams ir jų grupei, žemės ūkio valda turėtų būti suskirstyta į kelis atskirus vietinius VRV, jeigu toje pačioje valdoje vykdomos kelios NACE 1 red. keturių skaitmenų klasės veiklos. Žemės ūkio valdos kaip žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies vietinio VRV naudojimas nacionalinėse sąskaitose ir ŽŪES yra pagrįstas statistiniu metodu. 1.18. Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitos yra iš esmės panašios į žemės ūkio valdų sąskaitas (gamybos ir pajamų formavimo sąskaitoms). Tačiau siekiant išvengti bet kokios dviprasmybės reikėtų pastebėti, kad žemės ūkio sąskaitos nėra įmonių, kurių pagrindinė veikla yra žemės ūkis, sąskaitos: visų pirma, į jas neįtraukiamos visos šių valdų ne žemės ūkio veiklos rūšys (neįtraukiamos tos, kurias galima atskirti nuo žemės ūkio veiklos). Be to, į jas įtraukiama įmonių, kurių pagrindinė veikla nėra žemės ūkis, žemės ūkio veikla. Todėl žemės ūkio valdos kaip pagrindinio ŽŪES vieneto naudojimas nepakeičia to, kad žemės ūkio sąskaitos yra žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitos. 1.19. Kadangi ekonominės veiklos rūšį sudaro grupė vienetų, kurie užsiima tokia pačia arba panašia veikla, žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies apibrėžimas ŽŪES priklauso nuo šiai ekonominei veiklos rūšiai būdingos veiklos ir jos vienetų nustatymo. Dėl pasirinktos būdingos žemės ūkio veiklos ir vienetų gali atsirasti skirtumų tarp ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sąskaitų ir nacionalinių sąskaitų (plg. 1.93). 1.20. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis traktuojama kaip visų vietinio lygio VRV, kurie užsiima toliau išvardyta ekonomine veikla (plg. 1.60–1.66, kur pateikiamas tikslus žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies apibrėžimas), grupė: - augalininkystė; prekinė daržininkystė; sodininkystė ir daržininkystė (įskaitant vyno ir alyvų aliejaus gamybą iš vynuogių ir alyvų, išaugintų to paties vieneto), - gyvulininkystė, - augalininkystė, susijusi su gyvulininkyste, - žemės ūkio rangos darbai, - medžioklė, gaudymas spąstais ir medžiojamųjų gyvūnų veisimas bei susijusių paslaugų veikla. 1.21. Be žemės ūkio valdų žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai priklauso vienetai, sudaryti iš gamintojų, kurie gamina vyną ir alyvų aliejų, ir specializuoti vienetai, kurie teikia techniką, medžiagas ir darbo jėgą rangos darbams atlikti, grupių (pvz., kooperatyvų). 1.22. Specializuoti vienetai, kurie teikia techniką, įrenginius ir darbo jėgą rangos darbams žemės ūkio gamybos etapu atlikti (komercinės įmonės, atliekančios rangos darbus, arba žemės ūkio valdų savininkai, teikiantys rangos paslaugas), yra laikomi žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies dalimi. Griežčiau aiškinant taisykles, tie vienetai, kurie turi būti priskiriami žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai, turi atlikti darbus, kurie a) yra žemės ūkio gamybos proceso dalis, b) yra susiję su žemės ūkio produktų gamyba, c) yra paprastai atliekami žemės ūkio valdose ir d) yra visiškai atliekami specializuotų vienetų, kurie teikia techniką, medžiagas ir darbo jėgą. 1.23. Tačiau, jeigu specializuoti vienetai atlieka ne visus rangos darbus (pvz., jei savininkas nuomoja techniką, su kuria dirba jo paties darbuotojai), ši veikla turi būti traukiama į apskaitą NACE 1 red. 71 skyriuje (mašinų ir įrenginių be operatoriaus nuoma); šiuo atveju sumos, kurias savininkai sumoka pagal rangos sutartis dirbančioms įmonėms, turi būti traukiamos į apskaitą kaip "kitos prekės ir paslaugos" prie "tarpinio vartojimo" (plg. 2.108). 1.24. Kadangi ŽŪES tikslas — įvertinti, apibūdinti ir analizuoti pajamų iš žemės ūkio ekonominės veiklos (kuri ES valstybėse narėse beveik visuomet yra komercinė veikla) formavimą, buvo nuspręsta neįtraukti vienetų, kuriuose žemės ūkio veikla tėra tik laisvalaikio veikla. Priešingai, natūriniu ūkininkavimu besiverčiantys vienetai yra įtraukiami į ŽŪES. Reikėtų pastebėti, kad ŽŪES būtina traukti į apskaitą žemės ūkio valdų žemės ūkio produkciją, skirtą galutiniam vartojimui savo poreikiams. 3. Neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla 1.25. Naudojant vietinį VRV kaip pagrindinį žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies vienetą, reikia traukti į apskaitą ne žemės ūkio nepagrindinę veiklą, jeigu jos negalima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos. 1.26. Vietinių žemės ūkio VRV neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla — tai veikla, glaudžiai susijusi su žemės ūkio gamyba, kurios informacijos apie produkciją, tarpinį vartojimą, kompensaciją darbuotojams, darbo sąnaudas arba BPKF negalima atskirti nuo informacijos apie pagrindinę žemės ūkio veiklą per statistinio stebėjimo laikotarpį. 1.27. Pagrindinės šios neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos savybės yra šios: - ji turi būti skirta pardavimui arba natūriniams mainams (per apskaitos laikotarpį arba vėliau po sandėliavimo), paties gamintojo galutiniam vartojimui arba atsiskaitymui natūra (įskaitant darbuotojams mokamas kompensacijas natūra), - ji neturi būti pagalbinė veikla, t. y. įmonės atliekama papildoma veikla (pvz., pardavimas, rinkodara, sandėliavimas, transportas savo sąskaita; žr. ESS 95, 3.12 ir 3.13 bei NSS 93, 5.9–5.16) siekiant sudaryti sąlygas pagrindinei arba nepagrindinei veiklai atlikti. Dažniausia pagalbinės veiklos produkcija yra įvairių rūšių gamybinės veiklos sąnaudos, - pagal įsigalėjusią tvarką, ji negali apimti veiklos, susijusios su ne žemės ūkio produktų BPKF (tokių kaip pastatai ar technika) savo poreikiams. Laikoma, kad ši galutiniam vartojimui savo poreikiams skirta gamyba yra atskiriama veikla, kuri traukiama į apskaitą kaip identifikuojamo vietinio VRV gamyba. Panašiai turi būti traktuojamos apgyvendinimo paslaugos, suteikiamos darbuotojams kaip kompensacija natūra (jos traukiamos į apskaitą kaip kompensacija natūra pajamų formavimo sąskaitoje), - ji turi būti būdinga žemės ūkio valdoms, t. y. turi turėti didelės ekonominės svarbos daugybei valdų, - žemės ūkio "rangos darbai" nėra ne žemės ūkio veikla, kadangi tai yra žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai būdinga veikla (žemės ūkio paslaugos). 1.28. Turi būti įtraukta tik ta specialios ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos dalis, kurios negalima atskirti. Todėl konkreti ne žemės ūkio veikla bus įtraukta į žemės ūkio ekonominės veiklos rūšį, jeigu jos neįmanoma atskirti nuo vietinio VRV pagrindinės žemės ūkio veiklos, tačiau ji nebus įtraukta, jeigu ją galima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos, o pastaruoju atveju dėl nepagrindinės veiklos atsiranda ne žemės ūkio vietinis VRV. Ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos atrankos kriterijus yra ne produkto pobūdis, o veiklos rūšis [5]. Pavyzdžiui, ūkio teikiamos žemės ūkio turizmo paslaugos turi būti įtraukiamos tik tada, jeigu jų negalima atskirti nuo ūkio žemės ūkio veiklos. Taip tikriausiai nebūtų, kai tokia veikla tampa svarbi. Todėl žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies gamyboje traukti į apskaitą ne žemės ūkio produktai gali skirtis geografiniu ir laiko aspektu. 1.29. Galima išskirti dvi pagrindines neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšis: - Veikla, kuri yra žemės ūkio veiklos tąsa ir kuriai naudojami žemės ūkio produktai. Šios rūšies veiklą galima aptikti daugumoje ES valstybių narių. Šiai grupei būdinga veikla yra žemės ūkio produktų perdirbimas: Žemės ūkio produktų perdirbimas - pieno į sviestą, grietinėlę, sūrius, jogurtus ir kitus pieno produktus, - vaisių ir daržovių į vaisių sultis, maisto konservus, alkoholinius gėrimus ir kitus produktus, - vynuogių, misos ir vyno į alkoholinius produktus (pvz., putojantį vyną (šampaną) ir spiritinius gėrimus (konjaką)), - augalinės medžiagos pynimas, tekstilės gaminiai, vilna, - paštetų, žąsies kepenėlių paštetų ir kitų perdirbtų mėsos produktų gamyba, - kitų žemės ūkio produktų perdirbimas. Žemės ūkio produktų, pvz., kiaušinių ir bulvių, rūšiavimas ir pakavimas. - Veikla, susijusi su žemės ūkio valda ir jos žemės ūkio gamybos priemonėmis (įrenginiais, įrengimais, pastatais, darbo jėga). Šiai veiklai dažniausiai priskiriama: - žemės ūkio turizmas — stovyklavimas, maitinimas, viešbučiai, įvairių rūšių apgyvendinimas ir t. t., - ūkio parduotuvės — mažmeninės prekybos veikla, susijusi su produktais, kurie nebuvo sukurti valdoje. Tiesioginis neperdirbtų arba perdirbtų žemės ūkio produktų pardavimas traukiamas į apskaitą atitinkamų produktų produkcijoje, - sportas ir poilsis kaime — žemės naudojimas tokiai veiklai kaip golfas, jodinėjimas, medžioklė, žvejyba ir pan., - paslaugos tretiesiems asmenims — pvz., žemės ūkio technikos nuoma ir remontas, drėkinimo projektai, žemės ūkio patariamosios paslaugos, produktų sandėliavimas, ūkio pastatų priežiūra, su žemės ūkio produktais susijusios komercinės paslaugos, žemės ūkio produktų vežimas ir pan. Šios paslaugos yra traukiamos į apskaitą kaip nepagrindinė veikla tik tada, jeigu jos teikiamos tretiesiems asmenims. Jeigu jos teikiamos savo poreikiams, jos laikomos pagalbine veikla, kuri nėra traukiama į apskaitą sąskaitose (plg. 1.27), - kraštovaizdžio formavimo paslaugos — žolės pjovimas, gyvatvorės kirpimas, sniego valymas, žaliųjų plotų projektavimas, sodinimas ir priežiūra ir pan., - žuvininkystė, - kita veikla, kuriai naudojama žemė ir žemės ūkio gamybos priemonės. 1.30. Ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšių sąrašas (plg. 1.29) pateikiamas tik kaip pavyzdys ir netaikomas kiekvienoje šalyje. Priešingai, kiekviena šalis turi parengti savo neatskiriamų ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos rūšių sąrašą, priklausomai nuo jos žemės ūkiui būdingų savybių. Sąrašas tyri būti rengiamas bendradarbiaujant su nacionalinių sąskaitų departamentais siekiant užtikrinti, kad ŽŪES yra suderinta su žemės ūkio šakos sąskaitomis ir šiomis ne žemės ūkio veiklos sąskaitomis, parengtomis nacionalinėms sąskaitoms (t. y. siekiant užtikrinti, kad nė viena veikla nebus praleista arba traukta į apskaitą du kartus). 1.31. Ne žemės ūkio vienetų žemės ūkio nepagrindinė veikla yra labai nedidelė ir todėl dažniausia traukiama į apskaitą kaip nulinė. Iš tiesų laikoma, kad ne žemės ūkio vieneto vykdoma žemės ūkio gamyba yra visada atskiriama apskaitos duomenyse dėl specifinių produktų ir žemės ūkio gamybos priemonių savybių bei dėl ŽŪES duomenų šaltinių ir rengimo metodų (plg. I skyriaus E dalį ir II skyriaus B ir C dalis). Siekiant pagrįsti ŽŪES ekonominės veiklos rūšies sąvoka, reikia apskaičiuoti visų žemės ūkio produktų, išskyrus tuos, kurie sukuriami dėl ne žemės ūkio vietinio VRV nepagrindinės veiklos, produkciją. Kadangi pagal įsigalėjusią tvarką ji laikoma nuline, traukiama į apskaitą visa žemės ūkio produkcija (išskyrus vienetų, kuriems žemės ūkio veikla tėra tik laisvalaikio veikla, produkciją; plg. 1.24). 1.32. Į ŽŪES neįtraukiamos žemės ūkio valdų sukurtos prekės ir paslaugos, išskyrus tuos atvejus, kai jos sukuriamos dėl neatskiriamos nepagrindinės veiklos. Pavyzdžiui, jeigu vienetuose yra keli vertikaliai integruoti gamybos procesai (pvz., įmonės, kurios užsiima naminių paukščių skerdimu, fasavimu ir vakuuminiu pakavimu, bulvių ar kitų daržovių rūšiavimu, plovimu ir pradiniu pakavimu, sėklų rūšiavimu, ruošimu ir pardavimu; sandėliavimo patalpas skiriantys ir produktus parduodantys kooperatyvai ir t. t.), į žemės ūkio ekonominės veiklos rūšį įtraukiama tik ta jų veiklos dalis, kuris yra susijusi su žemės ūkio gamyba, kaip apibrėžta 1.62 ir 1.63, bei su neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindine veikla. C. PRODUKCIJOS VERTINIMAS 1.33. Remiantis ESS 95, ekonominės veiklos rūšies produkcija — tai visi per nagrinėjamą ataskaitinį laikotarpį visų ekonominės veiklos rūšies vienetų pagaminti produktai, išskyrus to paties vieneto per tą patį ataskaitinį laikotarpį pagamintas ir suvartotas prekes ir paslaugas. Žemės ūkio produkcijos vertinimas yra pagrįstas [6] šios ESS taisyklės pritaikymu, į žemės ūkio produkciją įtraukiant pačių žemės ūkio vienetų sunaudojamos produkcijos dalį (plg. 2.032–2.036). Taigi ŽŪES žemės ūkio produkcija yra visų tos ekonominės veiklos rūšies vienetų produkcijos suma (išskyrus to paties vieneto tarpiniam vartojimui skirtą produkciją), pridėjus to paties vieneto tarpiniam vartojimui skirtą produkciją, su sąlyga, kad ši produkcija susijusi su dviem skirtingomis pagrindinėmis veiklomis (pavyzdžiui, augalų produktai, skirti naudoti gyvūnų pašarams) ir ji atitinka tam tikrus kriterijus (nustatytus 2.055). 1.34. ESS taisyklė buvo pritaikyta dėl specialaus žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies pobūdžio: - žemės ūkio produkcijos kiekis, tame pačiame vienete sunaudotas kaip tarpinis vartojimas, žemės ūkyje yra didesnis nei kituose ekonomikos sektoriuose, - žemės ūkio valdoje atliekamos įvairiausios žemės ūkio veiklos, kurios yra glaudžiai susijusios tarpusavyje (viena veikla yra kitos veiklos pagrindas arba tąsa, pavyzdžiui, javų ir stambiųjų pašarų auginimas gyvūnų pašarams; artimi gamybos veiksnių, pvz., įrenginių ir technikos, naudojimo ryšiai). Dėl žemės ūkio valdos įvairovės, nekeliant abejonių dėl jos kaip vietinio VRV apibūdinimo, valda tampa labai specialiu atveju, lyginant su kitų ekonomikos dalių vietiniais VRV (plg. 1.17). Sąskaitose suskirstant ekonomiką į ekonominės veiklos rūšis iš dalies siekiama atspindėti gamybos proceso srautus: sukūrimą, transformavimą, prekybą ir ekonominės vertės perdavimą. Jeigu būtų vertinama tik valdą paliekanti produkcija, nebūtų visiškai atsižvelgiama į įvairią žemės ūkio valdoje atliekamą veiklą. 1.35. Šitaip pritaikius ESS taisyklę reikia specialiai traktuoti tam tikrus produktus, pavyzdžiui, žemės ūkio produktus, skirtus valdoje naudoti gyvūnų pašarams, vyno gamybai naudojamas vynuoges ir alyvų aliejaus gamybai naudojamas alyvas, bei žemės ūkio produktus, skirtus tarpiniam vartojimui neatskiriamai ne žemės ūkio nepagrindinei veiklai. 1.36. Specialiai traktuojama žemės ūkio valdų tarpusavio prekyba gyvais gyvūnais ir jų importas, kadangi tai yra laikoma nebaigta gamyba (plg. II skyrių). D. SĄSKAITŲ SEKA 1. Sąskaitų seka, numatyta ESS 95 1.37. ŽŪES pagrindą sudaro tarpusavyje susijusios sąskaitos. Visą ESS 95 sąskaitų seka sudaro einamosios sąskaitos, kaupiamosios sąskaitos ir balansai. Šios skirtingos sąskaitos leidžia tvarkinga sistema traukti į apskaitą sandorius ir kitus srautus, susijusius su konkrečiais ekonominio ciklo aspektais (pavyzdžiui, gamybos). Šie sandoriai svyruoja nuo pajamų formavimo, pajamų kaupimo turto pavidalu iki jų paskirstymo ir perskirstymo. Iš jų atimti balansuojantys straipsniai vėliau naudojami kaip ekonominės veiklos apskaičiavimo suvestiniai rodikliai. 1.38. Einamosios sąskaitos skirtos gamybai, pajamų formavimui, skirstymui ir perskirstymui bei panaudojimui galutiniam vartojimui; jos leidžia apskaičiuoti "santaupas", kurios yra esminė kaupimo sudedamoji dalis. Kaupiamosiose sąskaitose analizuojamos įvairios vienetų turto ir įsipareigojimų pokyčių sudedamosios dalys ir leidžia parodyti grynosios vertės pokyčius (skirtumą tarp turto ir įsipareigojimų). Balansuose parodoma turto ir įsipareigojimų būklė (atsargos) bei grynoji vertė. Balansai parodo įvairių vienetų visą turtą ir įsipareigojimus kartu su jų grynąja verte ataskaitinio laikotarpio pradžioje ir pabaigoje. Srautai, susiję su kiekvienu turto bei įsipareigojimo straipsniu ir įrašyti į kaupiamąsias sąskaitas, vėl pasirodo "balansų pokyčių" sąskaitoje (ESS 95, 8.04). 1.39. Pirmiau minėta visa sąskaitų seka taikoma tik instituciniams vienetams, sektoriams ir subsektoriams. ESS 95 daroma prielaida, kad nėra tikslinga sudaryti visą vietinio VRV ir ekonominės veiklos rūšies sąskaitų seką, kadangi tokie vienetai retai turi galimybių išlaikyti prekes arba turtą savo vardu arba gauti ir skirstyti pajamas. 2. ŽŪES sąskaitų seka 1.40. Kadangi ŽŪES yra pagrįstos ekonominės veiklos rūšies sąvoka, remiantis ESS 95 sąskaitų seka turi apsiriboti tik pirmosiomis einamųjų sąskaitų sąskaitomis: - gamybos sąskaita ir - pajamų formavimo sąskaita, kurių balansuojantys straipsniai atitinkamai yra pridėtinė vertė ir likutinis perteklius (plg. 1 ir 2 lenteles toliau). 1.41. Nepaisant to, manoma, kad, atsižvelgiant į specifines žemės ūkio savybes, turėtų būti galima parengti kitas sąskaitas, bent jau iš dalies, tiek, kiek joms galima aiškiai priskirti atitinkamus srautus. Atitinkamos sąskaitos (plg. 3 ir 4 lenteles toliau) yra šios: - verslo pajamų sąskaita (viena iš einamųjų sąskaitų) ir - kapitalo sąskaita (viena iš kaupiamųjų sąskaitų). 1.42. Yra nagrinėjama, ar nevertėtų išplėsti šios sąskaitų sekos ir įtraukti tam tikrus straipsnius (srautus) į sąskaitą "kiti turto pokyčiai", priskiriamą kaupiamosioms sąskaitoms (t. y. tam tikras eilutes į "kiti turto apimties pokyčiai" ir į perkainojimo sąskaitą), ir balansui. 1.43. Remiantis ESS 95 lentelėmis ir apskaitos struktūra, ŽŪES sąskaitų seką galima apibūdinti kaip parodyta 1–4 lentelėse. A. Einamosios sąskaitos 1 lentelė: Gamybos sąskaita Panaudojimas | Ištekliai | P.2 | Tarpinis vartojimas | 50 | P.1 | Produkcija | 100 | B.1b | Bendroji pridėtinė vertė | 50 | | | | K.1 | Pagrindinio kapitalo vartojimas | 10 | | | | B.1n | Grynoji pridėtinė vertė | 40 | | | | 2 lentelė: Pajamų formavimo sąskaita Panaudojimas | Ištekliai | D.1 | Kompensacija darbuotojams | 10 | B.1n | Grynoji pridėtinė vertė | 40 | D.29 | Kiti gamybos mokesčiai | 5 | | | | D.19 | Kitos subsidijos gamybai | –10 | | | | B.2n/B.3n | Grynasis likutinis perteklius/grynosios mišrios pajamos | 35 | | | | 3 lentelë: Verslo pajamø sàskaita | Panaudojimas | Ištekliai | D.4 | Turto pajamos | 10 | B.2n/B.3n | Grynasis likutinis perteklius/grynosios mišrios pajamos | 35 | D.41 | Palūkanos | 5 | | | | D.45 | Renta | 5 | D.4 | Turto pajamos | 1 | | | | D.41 | Palūkanos | 1 | | | | D.42 | Įmonės paskirstomosios pajamos | | | | | D.43 | Reinvestuotos pajamos iš tiesioginių užsienio investicijų | | | | | D.44 | Turto pajamos, priskirtos draudimo polisų savininkams | | | | | D.45 | Žemės ir žemės gelmių išteklių renta | | B.4n | Grynosios verslo pajamos | 26 | | | | B. Kaupiamosios sąskaitos 4 lentelë:Kapitalo sąskaita Turto pokyčiai | Įsipareigojimų ir grynosios vertės pokyčiai | B.10.1 | Grynosios vertės pokyčiai dėl taupymo ir kapitalo pervedimų | | B.8n | Grynasis taupymas | | | | | D.9 | Gautini kapitalo pervedimai | 10 | | | | D.92 | Dotacijos investicijoms | 5 | | | | D.99 | Kiti kapitalo pervedimai | 5 | | | | D.9 | Mokėtini kapitalo pervedimai | | | | | D.91 | Kapitalo mokesčiai | | | | | D.99 | Kiti kapitalo pervedimai | | P.51 | Bendrasis pagrindinio kapitalo formavimas (BPKF) | 100 | B.10.1 | Grynosios vertės pokyčiai dėl taupymo ir kapitalo pervedimų | | P.511 | Ilgalaikio materialiojo turto įsigijimai atėmus netekimus | 85 | | | | P.511a | BPKF (sodiniai) | 10 | | | | P.511b | BPKF (gyvuliai) | 15 | | | | P.511c | BPKF (technika ir įrenginiai) | 20 | | | | P.511d | BPKF (transporto įrenginiai) | 20 | | | | P.511e | BPKF (ūkio pastatai) | 20 | | | | P.511f | BPKF kituose darbuose, išskyrus žemės gerinimą (kiti pastatai, statiniai ir pan.) | | | | | P.512 | Ilgalaikio nematerialiojo turto įsigijimai atėmus netekimus (kompiuterių programinė įranga ir pan.) | 10 | | | | P.513 | Nesukurto nefinansinio turto vertės padidinimai | 5 | | | | P.513a | Pagrindinis žemės gerinimas | 4 | | | | P.513b | Žemės nuosavybės ir gamybos teisių perdavimo išlaidos | 1 | | | | K.1 | Pagrindinio kapitalo vartojimas | 10 | | | | P.52 | Atsargų pokyčiai | 5 | | | | P.53 | Vertybių įsigijimai atėmus netekimus | | | | | K.2 | Nesukurto nefinansinio turto įsigijimai atėmus netekimus | | | | | K.21 | Žemės ir kito materialiojo nesukurto turto įsigijimai atėmus netekimus | | | | | K.22 | Nematerialiojo nesukurto turto (gamybos teisių ir pan.) įsigijimai atėmus netekimus | | | | | B.9 | Grynasis skolinimas (+)/Grynasis skolinimasis (–) | | | | | 1.44. Reikėtų prisiminti, kad 3 ir 4 lentelėje kursyvu išskirti sandoriai ir atsargos yra straipsniai, kurie: - nėra svarbūs ŽŪES, kadangi yra naudojama ekonominės veiklos rūšies sąvoka, o sąskaitų seka nėra išsami. Atitinkamos eilutės: 3 lentelės "Išteklių" skilties eilutės D.42 Įmonės paskirstomosios pajamos, D.43 Reinvestuotos pajamos iš tiesioginių užsienio investicijų, D.44 Turto pajamos, priskirtos draudimo polisų savininkams, ir D.45 Renta bei 4 lentelės eilutės B.8n Grynasis taupymas, B.10.1 Grynosios vertės pokyčiai dėl taupymo ir kapitalo pervedimų ir B.9 Grynasis skolinimas(+)/Grynasis skolinimasis(–) arba - nėra traukiami į apskaitą trūkstant patikimos informacijos arba todėl, kad šiuo metu jie nėra labai įdomūs iš ŽŪES perspektyvos. Atitinkamos eilutės: 4 lentelės eilutės D.9 Gautini kapitalo pervedimai, D.91 Kapitalo mokesčiai ir D.99 Kiti kapitalo pervedimai, P.53 Vertybių įsigijimai atėmus netekimus, K.2 Nesukurto nefinansinio turto įsigijimai atėmus netekimus, K.21 Žemės ir kito materialiojo nesukurto turto įsigijimai atėmus netekimus ir K.22 Nematerialiojo nesukurto turto (gamybos teisių ir pan.) įsigijimai atėmus netekimus. Kai kurios jų (pvz. D.91, K.2, K.21 ir K.22) gali būti trauktos į apskaitą ŽŪES vėliau. 1.45. Gamybos sąskaitoje traukiami į apskaitą sandoriai, susiję su gamybos procesu. Ją sudaro skiltis "Ištekliai", kurioje traukiama į apskaitą produkcija, ir skiltis "Panaudojimas", kurioje traukiamas į apskaitą tarpinis vartojimas. Pridėtinė vertė, t. y. balansuojantis straipsnis, gali būti apskaičiuojama iki arba po pagrindinio kapitalo vartojimo (bendroji arba grynoji pridėtinė vertė). Kadangi produkcija vertinama pagrindine kaina, o tarpinis vartojimas — pirkėjų kaina, prie pridėtinės vertės priskiriamos subsidijos, atėmus produktų mokesčius. 1.46. Pajamų formavimo sąskaita yra skirta pajamų iš gamybos proceso formavimui ir jų priskyrimui prie "darbo" gamybos veiksnio ir valdžios sektoriaus (mokesčių ir subsidijų pavidalu). Likutinis perteklius, t. y. balansuojantis straipsnis, atitinka pajamas, kurias vienetai gauna naudodami savo gamybinį turtą. Neinkorporuotų įmonių namų ūkių sektoriuje atveju, šios sąskaitos balansuojančiame straipsnyje netiesiogiai yra elementas, atitinantis darbo užmokestį, tenkantį savininkui arba jo šeimos nariams, kurio negalima atskirti nuo jo kaip verslininko gaunamo pelno. Todėl jis yra vadinamas "mišriomis pajamomis" (ESS 95, 8.19). 1.47. Verslo pajamų sąskaita leidžia įvertinti pajamas, kurios yra panašios einamojo pelno iki paskirstymo ir pajamų mokesčių sąvokai, kuri yra dažnai naudojama verslo apskaitoje. 1.48. Kapitalo sąskaita leidžia nustatyti, kiek nefinansinio turto įsigijimai atėmus netekimus buvo finansuojami iš taupymo ir kapitalo pervedimų. Joje parodomas skolinimas arba skolinimasis. Žemės ūkiui neįmanoma sudaryti visos kapitalo sąskaitos, kadangi, nors kai kuriuos srautus galima aiškiai priskirti šiai ekonominės veiklos rūšiai, kitų straipsnių (pvz., grynojo taupymo, einamųjų sąskaitų sekos likučio) negalima apskaičiuoti taikant ekonominės veiklos rūšies principą. Nepaisant to, kiek įmanoma traukiant į apskaitą ekonominės veiklos rūšies nefinansinio turto vertės pokyčius (dėl įsigijimų, netekimų ir pagrindinio kapitalo vartojimo) ir ekonominės veiklos rūšies gautus kapitalo pervedimus, gaunama vertingos informacijos apie jos ekonominę ir balanso padėtį (bei informacijos apie gamybos proceso sukurtas pajamas). E. DUOMENŲ ŠALTINIAI IR SKAIČIAVIMO METODAI SUDARANT ŽŪES 1.49. Viena iš pagrindinių ŽŪES savybių yra formulės "kiekis x kaina" taikymas vertinant daugumos produktų produkciją. Šis metodas buvo pasirinktas todėl, kad labai sunku sudaryti žemės ūkio sąskaitas remiantis verslo sąskaitų reprezentatyviomis imtimis. 1.50. Augalininkystės produkciją paprastai galima įvertinti remiantis ištekliais, t. y. pagamintų (išaugintų) kiekių įvertiniais duomenimis, pagrįstais apsodintų plotų ir derliaus įvertiniais duomenimis, arba panaudojimu, t. y. žemės ūkio produktų vartotojų šakų pirkimų įvertiniais duomenimis, eksportu atėmus importą, prie kurio reikėtų pridėti tam tikrus kiekius, žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies naudojamus tarpiniam vartojimui, gamintojų atsargų pokyčiais ir naudojimą savo poreikiams (kurio didžiąją dalį sudaro galutinis vartojimas savo poreikiams). Pastarasis metodas gali būti itin tinkamas tais atvejais, kai šių žemės ūkio produktų pirkėjus galima nesunkiai identifikuoti, o kiti keturi naudojimo komponentai yra itin riboti (pavyzdžiui, produktai, kurie gali būti naudojami tik po pirminio perdirbimo, tokie kaip cukriniai runkeliai, tabakas ir pan.). Nepaisant to, būtinas fizinis balansas, kad būtų galima patikrinti duomenų nuoseklumą ir patikimumą. 1.51. Vertinant gyvūnų produkciją pagrindiniai duomenų šaltiniai yra skerdimo, gyvų gyvūnų eksporto ir importo bei bandų dydžio statistiniai duomenys. Gyvūninės kilmės produktų (daugiausia pieno) produkcija paprastai įvertinama naudojant pardavimus vartotojų šakoms (pieninėms, fasuotojams) dėl specifinio jų panaudojimo. 1.52. Išsamesnis skaičiavimo metodų apibūdinimas pateiktas II skyriuje. 1.53. Dauguma tarpinių prekių iš esmės gali būti naudojamos tik žemės ūkyje (sėklos ir sodmenys, trąšos, pesticidai ir pan.). Šiuo atveju žemės ūkio pirkimai yra pagrįsti duomenimis, susijusiais su šias tarpines prekes tiekiančių šakų pardavimais (įtraukus išorinę prekybą). 1.54. Tačiau taikant šią taisyklę neišvengiama tam tikros rizikos. Iš tikrųjų tarpinio vartojimo prekių, kurios dažniausia naudojamos žemės ūkyje, gamintojų pardavimai nebūtinai atitinka žemės ūkio sektoriaus šių prekių pirkimus, kadangi trąšos, pesticidai ir pan. gali būti perkami ir kitiems tikslams (komercinių vienetų atsargos, kitų vienetų, tokių kaip vieši parkai ir namų ūkiai, vartojimas ir t. t.). F. KLASIFIKATORIUS 1. Bendroji dalis 1.55. ŽŪES yra neatsiejama Europos sąskaitų sistemos dalis, todėl jai sudaryti naudojamas Eurostato bendrasis ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius, NACE 1 red. NACE 1 red. — tai keturių lygių veiklos rūšių nomenklatūra, kuri buvo sudaryta 1990 metais. Iš tikrųjų tai yra bendrojo Europos Bendrijų ekonominės veiklos rūšių pramonės klasifikatoriaus, arba NACE, kurį 1970 metais pirmą kartą paskelbė Eurostatas, pakeitimas. 1.56. NACE 1 red. yra išsamesnis ISIC 3 red. [7] variantas, konkrečiai pritaikytas Europos ypatumams. NACE 1 red. taip pat yra tiesiogiai susijęs su statistiniu produktų klasifikatoriumi pagal veiklos rūšis (CPA) Europos ekonominėje bendrijoje, kuris yra pagrįstas Jungtinių Tautų centriniu produktų klasifikatoriumi (CPC). 1.57. NACE 1 red. yra veiklos rūšių klasifikatorius, naudojamas ekonominės veiklos rūšims nacionalinėse sąskaitose nustatyti. Jis yra pagrįstas toliau apibūdinta keturių lygių kodavimo sistema: - pirmasis lygis, susidedantis iš pavadinimų, identifikuojamų pagal abėcėlinį vienos pozicijos kodą (sekcijos), - tarpinis lygis, susidedantis iš pavadinimų, identifikuojamų pagal abėcėlinį dviejų pozicijų kodą (posekcijai), - antrasis lygis, susidedantis iš pavadinimų, identifikuojamų pagal skaitmeninį dviejų pozicijų kodą (skyriai), - trečiasis lygis, susidedantis iš pavadinimų, identifikuojamų pagal skaitmeninį trijų pozicijų kodą (grupės), - ketvirtasis lygis, susidedantis iš pavadinimų, identifikuojamų pagal skaitmeninį keturių pozicijų kodą (klasės). 1.58. Paprastai kiekvieną ekonominių veiklos rūšių klasifikatoriaus lygį galima apibrėžti pagal jam būdingas prekes arba paslaugas. Todėl CPA yra naudojamas išsamiai apibūdinti įvairias žemės ūkio ekonomines veiklos rūšis, naudojant papildomą dviejų ženklų skirstymą, kuris leidžia išsamiau apibrėžti pavadinimus. 1.59. Ekonominės veiklos rūšis atitinka grupę vietinių VRV, užsiimančių ta pačia arba panašia ekonomine veikla. Pačiu detaliausiu klasifikacijos lygiu ekonominės veiklos rūšis apima visus vietinius VRV, priskiriamus tai pačiai NACE 1 red. klasei (keturi ženklai) ir todėl užsiimančius ta pačia, šioje nomenklatūroje apibrėžta veikla (ESS 95, 2.108). Todėl apibrėžiant žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies sritį būtina tiksliai nurodyti: - jai būdingas veiklos rūšis, - ŽŪES būdingus vienetus. 2. Žemės ūkio būdingų veiklos rūšių apibrėžimas 1.60. Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis, kaip apibūdinta ŽŪES, atitinka NACE 1 red. 01 skyrių. 1.61. ŽŪES yra nacionalinių sąskaitų palydovinė sąskaita, kurios pagrindinės sąvokos, principai ir taisyklės yra pagrįstos ESS 95. Tačiau pastaroji yra tik bendroji ekonomikos struktūra ir turi būti pritaikyta prie konkrečių žemės ūkio reikalavimų. Šie konkretūs reikalavimai iš esmės atsiranda dėl specialių ŽŪES tikslų, turimų duomenų šaltinių ir specialaus žemės ūkio vienetų bei jų ekonominės veiklos rūšių pobūdžio. Dėl specialaus palydovinių sąskaitų pobūdžio būtina sudaryti ŽŪES būdingų žemės ūkio veiklos rūšių sąrašą, kuris akivaizdžiai turi būti pagrįstas NACE 1 red. 1.62. Sudarant nacionalines sąskaitas, žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis yra apibrėžiama kaip visi vienetai, atskirai arba kartu su kita nepagrindine ekonomine veikla atliekantys veiklą, kuri klasifikuojama NACE 1 red. 01 skyriuje "Žemės ūkis, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla". 01 skyrių sudaro [8]: - 01.1 grupė: Žemės ūkio augalų auginimas; prekinė daržininkystė; sodininkystė, - 01.2 grupė: Gyvulininkystė, - 01.3 grupė: Žemės ūkio augalų ir gyvulių auginimas (mišrusis žemės ūkis), - 01.4 grupė: Žemės ūkio ir gyvulininkystės paslaugų veikla, išskyrus veterinariją, - 01.5 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir medžiojamųjų gyvūnų veisimas bei susijusių paslaugų veikla. 1.63. ŽŪES būdingų žemės ūkio veiklos rūšių sąrašas atitinka šias penkias veiklos rūšių grupes (nuo 01.1 iki 01.5), tačiau yra toliau nurodytų skirtumų: - įtraukiama vyno ir alyvų aliejaus gamyba (naudojant tik tame pačiame ūkyje išaugintas vynuoges ir alyvas), augalinių medžiagų, skirtų pynimui, Kalėdų eglučių, vaismedžių, vynmedžių ir dekoratyvinių medelynų auginimas (priskiriama 02 skyriui Miškininkystė), - neįtraukiama veikla, susijusi su sėklų auginimu iki dauginimo ir po jo bei tam tikra veikla, kuri NACE 1 red. yra laikoma žemės ūkio paslaugomis (t. y. drėkinimo sistemų eksploatacija, sodų, parkų ir sporto arenų bei pan. žaliųjų zonų planavimas, sodinimas ir priežiūra, medžių genėjimas ir gyvatvorių kirpimas; čia atsižvelgiama tik į žemės ūkio rangos darbus). 3. Žemės ūkio būdingų vienetų apibrėžimas 1.64. Turi būti įtraukti visi vienetai, kurie užsiima ŽŪES žemės ūkio ekonominei veiklos rūšiai būdinga veikla. Šie vienetai užsiima veikla, priskiriama šioms NACE 1 red. grupėms: - 01.1 grupė: Žemės ūkio augalų auginimas; prekinė daržininkystė; sodininkystė: - sėklų auginimas: tik sėklų dauginimu besiverčiantys vienetai, - vyno (alyvų aliejaus) gamyba: tik tie vienetai, kurie šią gamybą vykdo naudodami tų pačių vienetų arba gamintojų grupių (pvz., kooperatyvų) išaugintas vynuoges (alyvas) [9], - 01.2 grupė: Gyvulininkystė, - 01.3 grupė: Žemės ūkio augalų ir gyvulių auginimas (mišrusis žemės ūkis), - 01.4 grupė: Žemės ūkio ir gyvulininkystės paslaugų veikla, išskyrus veterinariją: - išskyrus vienetus, kurie užsiima žemės ūkio paslaugų veikla, išskyrus rangos darbus (t. y. vienetai, kurie eksploatuoja drėkinimo sistemas arba teikia paslaugas, susijusias su sodų, parkų ir sporto arenų bei pan. žaliųjų zonų planavimu, sodinimu ir priežiūra, medžių genėjimu ir gyvatvorių kirpimu), - 01.5 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir medžiojamųjų gyvūnų veisimas bei susijusių paslaugų veikla. 1.65. 1.64 punkte nurodytas sąrašas turėtų būti išplėstas, įtraukiant vienetus, auginančius Kalėdų eglutes, vaismedžius, vynmedžius ir dekoratyvinius medelynus, bei vienetus, auginančius augalines medžiagas, skirtas pynimui. 1.66. Iš pateikto sąrašo matyti, kad, išskyrus žemės ūkio valdas, kiti žemės ūkio būdingi vienetai yra šie: vyną ir alyvų aliejų gaminančių gamintojų grupės ir specializuoti vienetai, atliekantys žemės ūkio rangos darbus (plg. 1.20 ir 1.21). Nederėtų pamiršti, kad vienetai, kuriems žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla, nėra priskiriami žemės ūkiui būdingiems vienetams (plg. 1.24). 4. Įvairios pastabos a) 01.1 grupė: Žemės ūkio augalų auginimas; prekinė daržininkystė; sodininkystė 1.67. 01.1 grupė "Žemės ūkio augalai" — tai sisteminis suskirstymas, leidžiantis klasifikuoti visą augalininkystės veiklą ES valstybėse narėse bei derliaus nuėmimo veiklą (augalų arba laukinių vaisių). 1.68. Norint traukti į apskaitą pašarinių augalų auginimą, jis turi būti ekonominės veiklos dalimi. 1.69. Skirtingai nei NACE 1 red., kur medelynų auginimas priskiriamas miškininkystei, ši veikla yra laikoma žemės ūkio veikla tiek, kiek ji susijusi su medžių sodinukų ir vaisinių krūmų, vynmedžių ir dekoratyvinių krūmų auginimu, o miško augalų auginimas yra laikomas miškininkystės veikla, jeigu augalai yra skirti miško medžiams auginti [10]. Kalėdų eglučių auginimas taip pat laikomas žemės ūkio veikla, jeigu medžiai auginami medelynuose specialiais dekoratyviniais tikslais. Tačiau, jeigu Kalėdų eglutės atsiranda kertant arba retinant miško medžius, tai yra laikoma miško gamyba. 1.70. ŽŪES nomenklatūroje žemės ūkio sėklos yra grupuojamos pavadinimu "Sėklos", išskyrus javų (įskaitant ryžius), aliejinių augalų, baltymingų augalų ir bulvių sėklas, kurios atitinkamai priskiriamos prie atskirų javų ir aliejinių augalų rūšių, baltymingų augalų ir bulvių [11]. Iš tiesų sėklų auginimas apima kelių rūšių gamybos veiklą: tyrimus (t. y. pirmos kartos sėklų prototipų auginimas), dauginimą (kurį žemės ūkio valdos atlieka pagal sutartį) ir sertifikavimą (t. y. rūšiavimą ir pakavimą specializuotuose gamybos vienetuose). Tik sėklų dauginimas yra būdinga žemės ūkio veikla, kadangi tyrimų ir sertifikavimo veiklą atlieka mokslo ir gamybos institutai, o ši veikla nepriklauso tradicinei žemės ūkio veiklai (t. y. gamtinių išteklių naudojimui siekiant išauginti augalus ir gyvūnus). Todėl sėklų auginimas ŽŪES reiškia tik padaugintų sėklų auginimą. Tarpinis sėklų vartojimas atitinka i) pirmos kartos sėklas, įsigytas siekiant jas dauginti, ir ii) sertifikuotas sėklas, įsigytas žemės ūkio gamintojų siekiant verstis augalininkyste. 1.71. Vynuogių misos, vyno ir alyvų aliejaus gamyba: CPA vyną ir alyvų aliejų traktuoja kaip maisto produktus. NACE 1 red. vyno ir alyvų aliejaus gamyba klasifikuojama posekcijyje DA "Žemės ūkio produktų ekonominės veiklos rūšys" (15.93 klasė "Vyno gamyba iš šviežių vynuogių" ir 15.41 klasė "Nevalyto aliejaus ir riebalų gamyba"). Žemės ūkiui priskiriama tik vyninių vynuogių ir alyvų auginimas (01.13 klasė "Vaisių, uogų, riešutų, prieskoninių ir gėrimams gaminti vartojamų augalų auginimas"). Tačiau pagal NACE 1 red. priimtą tvarką, kai vynas (alyvų aliejus) yra pagamintas iš vynuogių (alyvų), išaugintų to paties gamybos vieneto, jis priskiriamas žemės ūkiui (01.13 klasė). Dėl tokios tvarkos nereikia daryti skirtumo tarp vynuoges auginančio vieneto ir vyną gaminančio vieneto. Todėl visa tos pačios žemės ūkio valdos vyno (alyvų aliejaus) gamyba iš vynuogių (alyvų) yra žemės ūkio būdingos veiklos dalis. 1.72. Vyno gamyba vienetuose, glaudžiai susijusiuose su žemės ūkio valdomis, ŽŪES taip pat traktuojama kaip žemės ūkio būdinga veikla. Prie vienetų, glaudžiai susijusių su žemės ūkio valdomis, priskiriamos gamintojų grupės (pvz., vynmedžių augintojų kooperatyvai). Šios organizacijos priskiriamos žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai dėl jų pobūdžio, kadangi jos istoriškai buvo žemės ūkio valdų "pratęsimai" (abipusiais pagrindais, susijusiąsias su gamyba ir pardavimu) ir paprastai joms priklauso. Priešingai, vyno (alyvų aliejaus) gamyba žemės ūkio produktų įmonėse nėra įtraukiama į ŽŪES (kadangi ji yra akivaizdžiai pramoninė dėl savo pobūdžio). 1.73. Vynuogių misos gamyba būdingų veiklos rūšių sąraše priskiriama prie vyno gamybos, kadangi vynuogių misą galima parduoti arba eksportuoti jos neperdirbus arba įtraukti ją į atsargas iki pardavimo arba eksporto vartojimui arba vyno gamybai per vėlesnį ataskaitinį laikotarpį. 1.74. Kadangi vynas, alyvų aliejus ir vynuogių misa (pastaroji tik tiek, kiek jos naudojama vyno fermentacijai per ataskaitinį laikotarpį) gaunama vykdant žemės ūkio gamybą ir perdirbant vynuoges bei alyvas, išaugintas tame pačiame vienete, į produkciją neturėtų būti įtraukiamos nei vynuogių misai ir vynui gaminti skirtos vynuogės, nei alyvų aliejui gaminti skirtos alyvos (t. y. pagrindiniai produktai). Jos yra laikomos vietiniu vieneto vartojimu, kuris nėra vertinamas kaip ekonominės veiklos rūšies produkcija (plg. 2.052). Vynuogių misa, kuri per ataskaitinį laikotarpį nenaudojama vyno fermentacijai, turėtų būti įtraukta į laikotarpio produkciją. Vyno fermentacijos laikotarpiu ji turėtų būti traukiama į apskaitą kaip tarpinis vartojimas (vartojimas tarp ekonominių veiklos rūšių), subalansuojantis atitinkamą atsargų sumažėjimą. Misą perdirbus gautas vynas turėtų būti traukiamas į apskaitą kaip produkcijos sudėtinė dalis. 1.75. Sodiniai (pvz., vynuogynai ir vaismedžių sodai) yra ilgalaikės gamybos priemonės, o jų įkūrimas turi būti traukiamas į apskaitą prie produkcijos. Sodinių savo poreikiams sodinimas priskiriamas prie "Ilgalaikių gamybos priemonių savo poreikiams". Jeigu sodinius pagal sutartį pasodina specializuoti padaliniai, atitinkama vertė yra laikoma "Pardavimais". b) 01.2 grupė: Gyvulininkystė 1.76. Kaip ir augalininkystės veiklos atveju (plg. 1.67), šią grupę sudaro sisteminis visų ES valstybėse narėse gaminamų gyvulinės ir gyvūninės kilmės produktų suskirstymas. 1.77. CPA perinti skirti kiaušiniai klasifikuojami kartu su kiaušiniais vienoje subkategorijoje, tačiau pagal priimtą tvarką, ŽŪES jie yra traktuojami kaip naminių paukščių gamybos pusgaminiai [12]. 1.78. Arklininkystė yra ŽŪES būdinga veikla, nepriklausomai nuo galutinės gyvūnų paskirties (veisimas, mėsos gamyba ar paslaugos). Tačiau reikėtų pastebėti, kad žirgų arklidžių ir jojimo mokyklų valdymas nėra žemės ūkio būdinga veikla (tai poilsio organizavimo, kultūrinė ir sportinė veikla: 92 skyrius) (plg. 2.210). Todėl ūkininkų pajamos, sukauptos iš tokios veiklos, neturėtų būti įtraukiamos į ŽŪES. Be to, į ŽŪES neįtraukiamas žirgų arba jojamų arklių laikymas, kuris nėra žemės ūkio gamybos proceso dalis. Panašiai traktuojami ir bulių kovoms auginami buliai. 1.79. Ekonominėse sąskaitose šalutiniai produktai [13], kurie automatiškai gaunami gaminant tam tikrus žemės ūkio produktus, nėra traukiami į apskaitą toje pačioje eilutėje kaip ir pats produktas. Jie įrašomi atskirai kiekvienos gamybos veiklos grupės pabaigoje, suskirstant juos pagal rūšis. Pavyzdžiui, augalininkystėje — šiaudai, runkelių lapai ir kopūstų lapai, žirnių ir pupų ankštys ir pan.; vyno fermentacijoje — nuosėdos ir vyno akmenys; alyvų aliejaus gamyboje – tokios atliekos kaip aliejinių augalų sėklų išspaudos; gyvūnų produkcijoje — negyvų medžiojamųjų gyvūnų odos, plaukai ir kailis, ausų siera, mėšlas ir srutos. Apskritai nė vienas iš šių produktų nėra pagrindinis gamybos tikslas, o tai paaiškina, kodėl jų statistiniai duomenys taip dažnai nepatikimi. Pačiame žemės ūkyje šie produktai dažniausia naudojami kaip gyvūnų pašarai arba dirvožemio savybes gerinančios medžiagos, tačiau kartais šie šalutiniai produktai parduodami ne žemės ūkio, o kitiems ekonomikos sektoriams, ir šiuo atveju produkcijos vertė turėtų būti traukiama į apskaitą ŽŪES. c) 01.4 grupė: Žemės ūkio ir gyvulininkystės paslaugų veikla, išskyrus veterinariją 1.80. 01.4 grupei priskiriamą veiklą galima suskirstyti į dvi kategorijas: - žemės ūkio paslaugos, teikiamos kaip rangos darbai gamybos etapu (t. y. žemės ūkio rangos darbai), - "kitos" žemės ūkio paslaugos (drėkinimo sistemų eksploatacija; sodų, parkų ir sporto arenų bei pan. žaliųjų zonų planavimas, sodinimas ir priežiūra; medžių genėjimas ir gyvatvorių kirpimas ir t. t.). 1.81. Antrosios kategorijos žemės ūkio paslaugų veikla nėra laikoma būdinga ŽŪES veikla (nors ji yra traukiama į apskaitą nacionalinių sąskaitų žemės ūkio sąskaitose) kadangi tai nėra tradicinė arba tipinė žemės ūkio veikla. Tačiau jos gali būti traukiamos į apskaitą kaip neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla (kaip tai apibrėžta ŽŪES). Taikant tradicinį metodą, pagal kurį žemės ūkis apibūdinamas kaip dirvos kultivavimas, apimami visi darbai, skirti gamtiniams ištekliams naudoti ir eksploatuoti auginant augalus ir gyvūnus, kurie naudingi žmonijai. Nepaisant jų stiprėjančios ekonominės svarbos, buvo manoma, kad atsižvelgus į paslaugas, susijusias su aplinka, būtų nepagrįstai išplėstas pirmiau apibūdintas tradicinis metodas. Žemės ūkio rangos darbai 1.82. Vykstant ekonominės specializacijos procesui, žemės ūkio valdos ir namų ūkiai seniai nustojo atlikti tam tikras funkcijas, kurias dabar atlieka vis daugiau specializuotų verslų, turinčių savo gamybos vienetus. Šis funkcijų suskirstymas daugiausia susijęs su žemės ūkio produktų perdirbimu (skerdimu ir mėsos perdirbimu, javų malimu, duonos, sviesto ir sūrio gamyba bei sėklų perdirbimu naujuose sektoriuose), o vėlesnėje pakopoje su tam tikrais prekybiniais sandoriais. Tai ypač pastebima atsižvelgiant į esminius žemės ūkį veikiančius struktūrinius pasikeitimus, dažniau naudojamą stambiąją techniką ir žemės ūkio veiklą, kuri tiesiogiai prisideda prie augalininkystės ir gyvulininkystės produktų gamybos ir kuri vis dažniau išnuomojama specializuotiems vienetams. 1.83. Iš šių veiklos rūšių paminėtinas tręšimas mėšlu ir kalkėmis, arimas, sėjimas, ravėjimas, apsauga nuo kenkėjų, augalų apsauga, šieno ruošimas, kūlimas ir avių kirpimas. 1.84. Visai šiai veiklai būdinga tai, kad ji dažniausia yra privaloma žemės ūkio produktų gamybos proceso dalis ir yra susijusi su šių produktų gamyba. 1.85. Veikla, kuri nėra tiesiogiai susijusi su žemės ūkio produktų gamyba, t. y. nevykdoma žemės ūkio gamybos etapu (transportas trečiųjų asmenų sąskaita ir pieno pristatymas į pieninę yra ne žemės ūkio veiklos, sudarančios kitos ekonominės veiklos rūšies dalį, pavyzdžiai), neturėtų būti įtraukiama į ŽŪES (nebent tai yra veikla, kurios negalima atskirti nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos; plg. 1.12). 1.86. Reikėtų prisiminti, kad šis klasifikavimas taikomas tik tiek, kiek atitinkamą veiklą atlieka tik specializuoti vienetai. Tačiau, jeigu ūkininkas samdo techniką be operatoriaus arba tik su tais operatoriais, kurie jam reikalingi, o veiklą naudodamas techniką tęsia pats ūkininkas, ši veikla priskiriama NACE 1 red. 71 skyriui. Tokia padėtis dažniausia susidaro tada, kai naudojama paprasta technika, kuriai nereikia daug remonto ir dažniausia ji samdoma piko metu, kai yra didžiausia technikos paklausa (plg. 1.23). 1.87. Žemės ūkio gamybos etapu atliekami rangos darbai susiję su brangios technikos ir įrenginių naudojimu. Tokius darbus gali atlikti: a) specializuoti rangovai, kuriems tai yra pagrindinė veikla (rangovai tikrąja prasme); b) žemės ūkio valdos Savininkų atliekami rangos darbai dažniausia yra tokie: - kalbant apie ūkininkų papildomas pajamas, pats lanksčiausias pavidalas – tai atsitiktinė pagalba kaimynams. Šiai kategorijai taip pat priskiriamas patalpų gyvuliams, daugiausia kiaulėms ir naminiams paukščiams, skyrimas, gyvulininkystė už mokestį (ypač penėjimas). Patalpos gali būti suteikiamos kitam ūkininkams priklausantiems gyvuliams arba gyvuliai gali būti pramonės įmonės, dažniausia tiekėjo (pvz., pašarinių augalų augintojo arba prekybininko) arba pirkėjo (pvz., skerdėjo), nuosavybė, - daugiau ar mažiau savarankiškas technikos fondas, kuris atitinka sisteminės kaimynų tarpusavio pagalbos formą. Didelės technikos sąnaudos ir mažas jų panaudojimo koeficientas individualioje valdoje skatina valdas, kurios turi tokios technikos, sudaryti technikos fondus, kuriais gali naudotis kitos valdos ir kurie turi reikalingų darbuotojų. Vis dažniau ūkininkai pagrindines žemės ūkio pajamas gauna iš rangos darbų, kuriuos teikia asmenims, kuriems žemės ūkis tėra tik nepagrindinė veikla ir kurie tam tikrais atvejais yra tik žemės savininkai, - žemės ūkio technikos kooperatyvai [14]. Tai yra dideli kooperatyvai, turintys apmokamus darbuotojus; jie panašūs į specializuotus rangovus; c) įmonės, kurios dalyvauja vėlesnėje gamybos pakopoje ir kurios augina vaisius arba daržoves ir pačios jas perdirba (pvz., konservų gamyklos, pagal sutartį konservuojančios žirnelius); d) įmonės, kurios dalyvauja ankstesnėje gamybos pakopoje. Prie jų priskiriami žemės ūkio technikos prekybininkai, kurie atlieka rangos darbus. Nors, žiūrint iš ŽŪES perspektyvų, kiti atvejai mažai tikėtini, yra teorinė galimybė, kad pesticidų gamintojas gali pats naudoti produktą. Tačiau, jeigu tai daroma taikant ypač šiuolaikiškus metodus, tai nebūtinai yra rangos darbai žemės ūkio gamybos etapu, jau nekalbant apie tai, kai tokių darbų reguliariai neatlieka pats ūkininkas (pvz., parazitų purškimas aviacijos priemonėmis). 1.88. Tais atvejais, kai reikia nuspręsti, ar veikla turi būti laikoma rangos darbais, (t. y. darbais, kuriuos žemės ūkio gamybos procese paprastai atliktų pačios žemės ūkio valdos), reikėtų atminti tai, kad svarbu yra ne tik šios veiklos pobūdis, bet ir konkrečios aplinkybės, kurioms esant ji atliekama, t. y. "žemės ūkio gamybos procesas". 1.89. Gyvulininkystė, kuria ūkiai verčiasi už užmokestį (žemės gyvuliams suteikimas), yra žemės ūkio rangos darbai, kadangi jie yra žemės ūkio gamybos proceso dalis. Tačiau šiai eilutei nepriskiriamas privatus jojamųjų arklių auginimas ir priežiūra, kadangi ši veikla yra ne prekių gamyba, o tikra paslauga, kaip apibrėžta ESS 95 (NACE 1 red. O sekcija). Be to, darbai, susiję su parkų, sodų, golfo aikštynų ir pakelės sodinių sodinimu ir priežiūra, neturėtų būti laikomi žemės ūkio gamybos procesu. 1.90. Nesvarbu, kokios rūšies kompensacija mokama asmenimis, atliekantiems rangos darbus. Tai nebūtinai turi būti fiksuoto dydžio atlygis (t. y. darbo užmokestis siaurąja prasme); kompensacija gali būti ir pelno pasidalijimas arba mišraus tipo (pavyzdžiui, veršelius penintis ūkininkas kaip kompensaciją paprastai gauna fiksuotą sumą už kiekvieną gyvulį ir grynojo pelno dalį). Kompensacija taip pat gali būti tam tikra produkcijos dalis. 1.91. Nepaisant to, darbus visuomet turi atlikti nepriklausomos įmonės: šiai kategorijai nepriskiriami darbai, kuriuos atlieka apmokami valdos darbuotojai. Iš valdos perspektyvos, atlygis už tokį darbą (pavyzdžiui, apmokamo kerdžiaus atliekamą darbą) yra darbo užmokesčio sąnaudos ir priskiriamos eilutei "kompensacija darbuotojams". Priešingai, įmonės, kuri melžimą atliko kitoms žemės ūkio valdoms pagal sutartį, darbai ŽŪES traukiami į apskaitą ir kaip produkcija (paslaugų pardavimas) iš rangovo perspektyvos, ir kaip tarpinis vartojimas (paslaugų pirkimas) iš žemės ūkio valdos perspektyvos. d) 01.5 grupė: Medžioklė, gaudymas spąstais ir medžiojamųjų gyvūnų veisimas bei susijusių paslaugų veikla 1.92. Šią veiklos rūšių grupę sudaro šios veiklos rūšys: i) gyvūnų medžioklė ir gaudymas spąstais maistui, kailiui arba odai, moksliniams tyrimas, zoologijos sodams arba auginimui kaip naminiai gyvulėliai; ii) kailių, roplių ar paukščių odų gamyba iš medžioklės arba gaudymo spąstais veiklos; iii) atsargų papildymas medžiojamaisiais gyvūnais; iv) paslaugos skatinti medžioklę ir gaudymą spąstais komerciniais tikslais. Reikėtų pastebėti, kad odų ir išdirbtų odų iš skerdyklų ir medžioklės, kuri yra sporto arba laisvalaikio veikla, gamyba nėra priskiriama žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies būdingai veiklai. Be to, "medžioklės" grupei nepriskiriamas medžiojamųjų gyvūnų auginimas valdose, nes tai turėtų būti traukiama į apskaitą kaip klasės "Kitų gyvų gyvūnų auginimas" dalis. 5. ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies ir nacionalinių sąskaitų centrinės struktūros žemės ūkio šakos neatitikimai 1.93. ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis, apibūdinta 1.62–1.66 punktuose, skiriasi tam tikrais atžvilgiais nuo šakos, kaip apibrėžta nacionalinėse sąskaitose. Skirtumai susiję su būdingų veiklų ir vienetų apibrėžimais. Juos galima apibendrinti taip: ŽŪES žemės ūkio ekonominės veiklos rūšis | = NS žemės ūkio šaka | | +Vyno ir alyvų aliejaus gamybos vienetai (gamintojų grupės, kooperatyvai ir t. t.) | | +Gamybos vienetai, gaminantys medžiagą pynimui | | +Gamybos vienetai, medelynuose auginantys Kalėdų eglutes, vaismedžius, vynmedžius ir dekoratyvinius medžius | | –Sėklų gamyba užsiimantys vienetai (moksliniams tyrimams arba sertifikavimui) | | –Gamybos vienetai, teikiantis susijusias žemės ūkio paslaugas, išskyrus žemės ūkio rangos darbus (t. y. drėkinimo sistemų eksploatacija; sodų, parkų ir sporto arenų bei pan. žaliųjų zonų planavimas, sodinimas ir priežiūra; medžių genėjimas ir gyvatvorių kirpimas) | | –Vienetai, kurių žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla | II. PRODUKTŲ SANDORIAI 2.001. Produktų sandoriai parodo produktų kilmę ir naudojimą. Produktai — tai prekės ir paslaugos, sukuriamos gamybai priskiriamos veiklos metu. Pagrindinės ESS 95 apibrėžtos produktų sandorių kategorijos yra: produkcija, tarpinis vartojimas, galutinio vartojimo išlaidos, faktinis galutinis vartojimas, bendrasis kapitalo formavimas, prekių ir paslaugų eksportas bei prekių ir paslaugų importas. 2.002. Kaip jau minėta 1.40 ir 1.41, tik produkcija, tarpinis vartojimas ir bendrasis kapitalo formavimas traukiamas į apskaitą ŽŪES. Gamybos sąskaitoje produkcija traukiama į apskaitą kaip ištekliai, o tarpinis vartojimas — kaip panaudojimas. Bendrasis kapitalo formavimas traukiamas į apskaitą kaip panaudojimas (turto pokytis) kapitalo sąskaitoje. A. BENDROSIOS TAISYKLĖS 1. Ataskaitinis laikotarpis 2.003. ŽŪES ataskaitinis laikotarpis yra kalendoriniai metai. 2. Vienetai a) Kiekiai 2.004. Paprastai kiekiai turėtų būti nurodomi tūkstančiais tonų (10000 hl vynuogių misai ir vynui) vienos dešimtosios tikslumu. Gyvūnams naudojamas gyvasis svoris. b) Kainos 2.005. ŽŪES kainos turėtų būti nurodomos už toną (10 hl vyno ir vynuogių misos). 2.006. ŽŪES kainos turi būti nurodomos apvalinant iki artimiausio sveiko skaičiaus arba vienos ar dviejų dešimtųjų dalių, priklausomai nuo turimų kainų duomenų statistinio patikimumo. c) Vertės 2.007. Vertės turėtų būti nurodomos nacionalinės valiutos vienetų milijonais. 3. Apskaitos laikas 2.008. ESS 95 (1.57) srautai (ypač produktų sandoriai ir paskirstymo sandoriai) traukiami į apskaitą kaupimo principu, t. y. tada, kai ekonominė vertė sukuriama, pakeičiama arba išnyksta arba kai atsiranda, pakeičiami arba atšaukiami reikalavimai ir įsipareigojimai, o ne tada, kai faktiškai atliekamas mokėjimas. a) Produkcija 2.009. Produkcija turėtų būti įvertinama ir traukiama į apskaitą jos sukūrimo metu. Todėl ji trauktina į apskaitą tada, kai yra pagaminama, o ne kai už ją sumoka pirkėjas. 2.010. ESS 95 gamyba traktuojama kaip nepertraukiamas procesas, per kurį prekės ir paslaugos paverčiamos kitomis prekėmis ir paslaugomis. Šis procesas gali vykti įvairiais laikotarpiais, priklausomai nuo produktų, o laikotarpiai gali trukti ilgiau kaip ataskaitinis laikotarpis. Todėl taip apibūdinant gamybą ir taikant kaupimo principą, produkcija traukiama į apskaitą kaip nebaigta gamyba. Todėl, remiantis ESS 95 (3.58), žemės ūkio produktų produkcija turėtų būti traukiama į apskaitą taip, lyg ji būtų nepertraukiamai gaminama per visą gamybos laikotarpį (o ne tik tada, kai nuimamas derlius arba paskerdžiami gyvūnai). Augantys augalai ir žuvų arba gyvūnų, auginamų žmonėms vartoti, atsargos turėtų būti traktuojamos kaip nebaigtos gamybos atsargos vykstant gamybos procesui ir pakeičiamos į gatavų produktų atsargas užbaigus procesą. 2.011. Produkcijos kaip nebaigtos gamybos apskaita yra pageidautina ir būtina ekonominei analizei atlikti, kai gamybos procesas trunka ilgiau nei ataskaitinis laikotarpis. Tai leidžia išlaikyti sąnaudų ir produkcijos apskaitos nuoseklumą, siekiant gauti reikšmingų duomenų apie pridėtinę vertę. Kadangi ŽŪES yra pagrįsta kalendoriniais metais, galima daryti prielaidą, kad nebaigtos gamybos apskaita taikoma tik tiems produktams, kurių gamybos procesas nebuvo baigtas kalendorinių metų pabaigoje (tačiau ir tais atvejais, kai per ataskaitinį laikotarpį labai sparčiai keičiasi bendrasis kainų lygis) [15]. 2.012. Tačiau ūkio produktų, kurių gamybos ciklas trumpesnis nei ataskaitinis laikotarpis, produkcijos nereikėtų traukti į apskaitą kaip nebaigtos gamybos. Iš tiesų produkcijos traukimas į apskaitą gatavo produkto etapu, t. y. nuėmus derlių (augalininkystės atveju), leidžia išlaikyti reikiamą produkcijos ir gamybos sąnaudų nuoseklumą. Tai taikytina daugumai žemės ūkio produkcijos, kurios gamybos ciklas trumpesnis kaip vieneri metai. Be to, nebūtina trumpo ciklo augalininkystės, kurios gamybos procesas tęsiasi ir antrais kalendoriniais metais, traukti į apskaitą kaip nebaigtos gamybos (plg. 2.172.). Šiais atvejais augantys augalai nelaikomi nebaigtos gamybos atsargomis. 2.013. Praktiškai nebaigtos gamybos apskaitos metodas taikomas tik produktams, kurių gamybos ciklas ilgas. Šie produktai — tai visų pirma gyvuliai, augaliniai produktai, tokie kaip vynas (kurio išlaikymas yra neatsiejama gamybos proceso dalis) ir sodiniai. Iš tiesų Europos Sąjungos kainų įprasta tendencija nėra labai žymi ir ji neturėtų būti laikoma pagrindu tam tikrus produktus traukti į apskaitą kaip nebaigtą gamybą (nors taip gali būti išskirtiniais atvejais, plg. 2.172). 2.014. Kai nuimamas produktų, kurių gamybos ciklas ilgas ir kurie buvo traukti į apskaitą kaip nebaigta gamyba, derlius (augalininkystė) arba jie paskerdžiami (gyvūnai), gamybos procesas užbaigiamas ir nebaigta gamyba paverčiama gatavų produktų atsargomis, kurias galima parduoti arba panaudoti kitai paskirčiai. Vykstant gamybos procesui, kiekvienais metais traukiamą į apskaitą vertę, kuri įrašoma kaip produkcija prie nebaigtos gamybos, galima gauti gatavo produkto vertę paskirstant proporcingai per kiekvieną laikotarpį patirtoms sąnaudoms (NSS 93, 6.96). 2.015. Gyvūnai: gyvulininkystės produkcijai paprastai reikalingas laikotarpis, kuris gali apimti kelis ataskaitinius laikotarpius iki proceso užbaigimo. Nuo gimimo laiko galima ir tikslinga traukti į apskaitą kiekvieną produkcijos etapą, t. y. kiekvieną atskirų gyvūnų amžiaus grupę (tačiau gamybos proceso dalies iki gimimo negalima traukti į apskaitą, kadangi jos negalima atskirti nuo paslaugų, sunaudotų auginant tėvus). 2.016. Darbinių gyvulių auginimo procesas formaliai užbaigiamas jiems gimus; nuo tada jie yra traukiami į apskaitą kaip pagrindinis turtas. Žinoma, tada gyvūnų dar negalima naudoti numatytai paskirčiai, tačiau individualūs nukrypimai yra tokie, kad bet kuris nustatyto amžiaus parinkimas visais atvejais būtų itin netinkamas. Gimimo momentas buvo pasirinktas dėl praktinių sumetimų, visų pirma kadangi tolimesnis naudojimas, kuriam jie skirti, yra nustatomas jau šiuo etapu. 2.017. Tai ne visuomet taikytina galvijams, kiaulėms, avims ir kitiems gyvuliams, kurie gali būti auginami veisimui arba skerdimui. Jeigu yra galimybė jaunus gyvulius skirstyti pagal jų būsimą panaudojimą, gyvuliai, skirti naudoti kaip gamybos veiksniai, turėtų būti traukiami į apskaitą kaip BPKF nuo pat jų gimimo (BPKF savo poreikiams, t. y. jie yra laikomi nebaigta gamyba, o jų augimas traukiamas į apskaitą kaip produkcija, plg. ESS 95, 3.112). Kitais atvejais gyvuliai įtraukiami į atsargas kaip nebaigta gamyba iki jie subręsta ir yra naudojami kaip gamybos veiksniai (pvz., kaip pieninės karvės, veisimui ar kitai gamybinei paskirčiai, pavyzdžiui vilnos gamybai). Tada jie priskiriami prie pagrindinio kapitalo. Gyvuliai, kurie buvo atskirti nuo veisimo bandų iki juos paskerdžiant, turėtų būti traukiami į apskaitą kaip atsargos, o ne pagrindinis turtas. 2.018. Viščiukų auginimas yra traktuojamas specialiai, jeigu jis apima du ataskaitinius laikotarpius. Inkubatoriuose perimi kiaušiniai laikotarpio pabaigoje yra laikomi viščiukų produkcija ir ŽŪES traukiami į apskaitą prie naminių paukščių produkcijos (kaip nebaigta gamyba) (plg. 2.048). 2.019. Vynas: produkcija turėtų būti traukiama į apskaitą kaip nebaigta gamyba, kadangi jo išlaikymas yra gamybos proceso dalis ir gali tęstis kelis ataskaitinius laikotarpius. Panašiai ir vynuogių misos, kuri nebėra žalia misa, bet ir dar ne vynas, fermentacija ataskaitinio laikotarpio pabaigoje yra traktuojama kaip ir inkubatoriuose perinami kiaušiniai, o ŽŪES traukiama į apskaitą kaip nebaigta vyno gamyba. 2.020. Sodiniuose auginamas turtas: prekės, skirtos BPKF savo poreikiams (išskyrus gyvulius), tokios kaip derlių duodantys daugiamečiai produktai, turėtų būti traukiamos į apskaitą kaip BPKF atitinkamo turto sukūrimo metu. b) Tarpinis vartojimas 2.021. Prekės ir paslaugos turėtų būti traukiamos į apskaitą tada, kai jos įtraukiamos į gamybos procesą, t. y. kai jos faktiškai suvartojamos, o ne kai nuperkamos arba perkeliamos sandėliuoti. 2.022. Konkretaus ataskaitinio laikotarpio prekių vartojimas praktiškai atitinka prekių pirkimus arba įsigijimus pridėjus pradines atsargas ir atėmus galutines atsargas laikotarpio pabaigoje [16]. 2.023. Paslaugos traukiamos į apskaitą pirkimo metu. Kadangi paslaugos negali būti sandėliuojamos, pirkimo laikas taip pat yra ir suvartojimo laikas. 2.024. Toliau išvardytos paslaugos, kurios yra šios taisyklės išimtis: - paslaugos, susijusios su prekių pirkimu, pavyzdžiui, prekybos ir transporto paslaugos, yra traukiamos į apskaitą kaip tarpinis vartojimas tuo metu, kai sunaudojamos atitinkamos prekės (plg. 2.111), - paslaugos, kurios yra laikomos nuolatinėmis, pavyzdžiui, draudimo paslaugos. Jos yra traukiamos į apskaitą ataskaitinio laikotarpio pabaigoje proporcingai už metus arba jų dalį mokėtino mokesčio daliai. Atitinkamai traukiamos į apskaitą sumos nebūtinai atitinka per tam tikrą laikotarpį sumokėtas draudimo įmokas. c) Bendrasis pagrindinio kapitalo formavimas 2.025. BPKF yra traukiamas į apskaitą ilgalaikio turto nuosavybės perdavimo vienetui, kuris jį ketina panaudoti gamybai, metu. Nepaisant to, yra dvi šio principo išimtys: pirma, finansinio lizingo būdu įsigytas turtas traukiamas į apskaitą taip, tarsi naudotojas savininku tapo tada, kai jis galėjo panaudoti prekes (plg. 2.122). Antra, BPKF savo poreikiams traukiamas į apskaitą turto sukūrimo metu (išskyrus galvijus, kiaules, avis ir kitus gyvulius, kurių būsimo naudojimo negalima aiškiai identifikuoti, kadangi gyvūnai yra priskirti atsargoms kaip nebaigta gamyba, plg. 2.017). 2.026. Atitinkamai sukuriant vaismedžių sodus ir vynuogynus (ilgalaikės gamybos priemonės savo poreikiams), jeigu ne visi būtini darbai buvo užbaigti iki ataskaitinio laikotarpio pabaigos, per ataskaitinį laikotarpį sunaudotų medžiagų ir suteiktų paslaugų vertė traukiama į apskaitą kaip BPKF laikotarpio pabaigoje. 2.027. Žemės pirkimas ir pardavimas bei susijusios sąnaudos traukiamos į apskaitą nuosavybės perdavimo metu. Tačiau grynasis žemės įsigijimas nepriskiriamas BPKF, kadangi žemė nėra sukurtas turtas. Grynasis žemės įsigijimas (ir kitas nesukurtas materialusis turtas) traukiamas į apskaitą kapitalo sąskaitoje (nefinansinio turto įsigijimų sąskaitoje). d) Atsargų pokyčiai 2.028. Atsargų pokyčiai atitinka ataskaitiniu laikotarpiu atsargas papildžiusių ir iš atsargų išimtų prekių skirtumą. 2.029. Atsargas papildančios prekės — tai vėliau gamybos procese skirtos suvartoti prekės (sąnaudų atsargos), kurios yra traukiamos į apskaitą nuosavybės perdavimo metu, arba pačios ekonominės veiklos rūšies prekės, skirtos naudoti ateityje, pvz., parduoti arba priskirti vieneto pagrindiniam kapitalui (produkcijos atsargos), kurios traukiamos į apskaitą kaip atsargos, kai yra baigiama jų gamyba. 2.030. Ekonominės veiklos rūšies nebaigtų produktų (traukiamų į apskaitą kaip nebaigta gamyba) atveju, per ataskaitinį laikotarpį sunaudotų medžiagų ir suteiktų paslaugų vertė taip pat traukiama į apskaitą kaip atsargos to laikotarpio pabaigoje (išskyrus trumpalaikio ciklo augalus, plg. 2.012; todėl per ataskaitinį laikotarpį sunaudotų medžiagų ir suteiktų paslaugų dalis bus sunaudota atitinkamai nepadidėjus atsargų vertei). 2.031. Iš atsargų išimtos prekės — tai gamybos procesui naudojamos prekės, jeigu tai sąnaudų atsargos arba, prekės, paliekančios ekonominės veiklos rūšį ir skirtos parduoti arba naudoti kitai paskirčiai, jeigu tai yra produkcijos atsargos. Pirmuoju atveju prekės atimamos iš ekonominės veiklos rūšies atsargų jų faktinio tarpinio suvartojimo gamybos procese metu; antruoju atveju jos atimamos iš atsargų pardavimo arba kitokio panaudojimo metu. B. PRODUKCIJA (plg. ESS 95, 3.07–3.58) 1. Bendrosios pastabos apie ESS 95 ir ŽŪES produkcijos sąvokas 2.032. ESS 95 sąvoka "gamyba" apibūdina procesą, o sąvoka "produkcija" — sukurtas prekes ir paslaugas; labai svarbu nepamiršti šio skirtumo. Remiantis ESS 95 (3.14), produkciją sudaro per ataskaitinį laikotarpį sukurti produktai. 2.033. Remiantis ESS 95, produkcija taip pat laikoma i) prekės ir paslaugos, kurias vienas vietinis VRV teikia kitam vietiniam VRV, kai abu vietiniai VRV priklauso tam pačiam instituciniam vienetui, ii) vietinio VRV pagamintos prekės, ataskaitinio laikotarpio, kurio metu jos buvo pagamintos, pabaigoje likusios atsargose, neatsižvelgiant į jų vėlesnį panaudojimą. Tačiau tuo pačiu ataskaitiniu laikotarpiu ir tame pačiame vietiniame VRV pagamintos ir suvartotos prekės bei paslaugos atskirai nenurodomos. Todėl sąskaitose jos neįrašomos kaip to vieneto produkcijos arba tarpinio vartojimo dalis. 2.034. ŽŪES naudojama produkcijos sąvoka, kuri yra susijusi su "visos produkcijos" sąvoka, yra pagrįsta ESS 95 pritaikymu, kadangi kai kurios tuo pačiu ataskaitiniu laikotarpiu tame pačiame žemės ūkio vienete pagamintos ir suvartotos žemės ūkio prekės ir paslaugos traukiamos į apskaitą kaip visos žemės ūkio veiklos produkcija. Kriterijai, taikomi šioms prekės ir paslaugoms identifikuoti ir priskirti prie žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcijos, yra išdėstyti 2.055. ESS 95 ir ŽŪES taikomo metodo skirtumus atitinka tie vartojimo pačiame vienete elementai, kurių vertė įtraukiama ir į produkciją, ir į tarpinį vartojimą. Todėl, nepriklausomai nuo to, kuris metodas taikomas, pridėtinė vertė išlieka tokia pati. 2.035. Kaip minėta 1.34, šis ESS taisyklės pakeitimas yra pagrįstas specialiu žemės ūkio veiklos pobūdžiu ir žemės ūkio valda (kaip vietiniu VRV). Be to, tai leidžia: - pagerinti žemės ūkio sąskaitų ekonominę analizę, ypač nustatant techninius koeficientus ir pridėtinės vertės normas (produkcijos ir tarpinio vartojimo santykį), - pagerinti ekonominės veiklos pošakių ir įvairių šalių techninių koeficientų ir pridėtinės vertės normų palyginimą. Iš tikrųjų vienete suvartojamai produkcijai dažniausia priskiriami tik keli labai specifiniai produktai (tokie kaip grūdai, baltymingų ir aliejinių augalų produktai, pašariniai augalai ir pienas gyvuliams šerti), o vartojimo pačiame vienete dydžiai labai skiriasi, priklausomai nuo ekonomikos šakos ir šalies, - padidinti gamybos, pajamų formavimo ir verslo pajamų sąskaitų nuoseklumą: įgyvendinus bendrosios žemės ūkio politikos reformą 1992 metais, buvo padidintas būtinas produktų sandorių (produkcija, tarpinis vartojimas ir pan.) ir paskirstymo sandorių (kompensacija darbuotojams, subsidijos, mokesčiai, renta, palūkanos ir pan.) nuoseklumas, kadangi šiuo metu subsidijoms (kai kurios iš jų skirtos pačioje šakoje suvartojamiems produktams) tenka svarbus vaidmuo formuojant ir plėtojant žemės ūkio pajamas. 2.036. Nors tai nėra siūloma ESS 95, ŽŪES taikoma taisyklė yra numatyta NSS (plg. NSS 93, I priedas, 15) dėl specialaus žemės ūkio pobūdžio bei Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) metodiniame vadove [17]. Galiausiai tai leidžia itin sumažinti produkcijos vertinimų skirtumą, atsirandantį dėl pagrindinio vieneto (vietinio VRV arba vienarūšės gamybos vieneto) pasirinkimo. 2. Žemės ūkio veiklos produkcija: kiekiai 2.037. Sudarant ŽŪES, produkcija yra palaipsniui suskirstoma pagal kiekius. Žemės ūkio išteklių ir panaudojimo schema +++++ TIFF +++++ 2.038. Šio laipsniško skaičiavimo pradinis taškas yra: - bendroji produkcija (1q) arba - panaudotina produkcija (3q), priklausomai nuo to, ar ataskaitiniai derliaus duomenys apima laukų, derliaus ir ūkio nuostolius, ar ne. a) Bendroji produkcija Bendroji produkcija: (1q) 2.039. Tai pradinis taškas šalims, į kurių oficialius derliaus statistinius duomenis įtraukiami nuostoliai. Remiantis ekonominės veiklos rūšies sąvoka, reikia įvertinti visus ekonominės veiklos rūšiai priskiriamų žemės ūkio vienetų žemės ūkio veiklos produktus (kaip minėta 1.62 ir 1.63). Laikantis 1.31 priimtos tvarkos (kad ne žemės ūkio vienetų nepagrindinės žemės ūkio veiklos produkcijos nėra, kadangi visa žemės ūkio veikla yra laikoma atskiriama ir todėl sudaro jų pačių vietinio žemės ūkio VRV pagrindinę veiklą), visa žemės ūkio produkcija turi būti traukiama į apskaitą, išskyrus tą, kurią pagamina vienetai, kuriems žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla (plg. 1.24). b) Nuostoliai Nuostoliai: (2q) 2.040. Šis straipsnis skirtas pasikartojantiems prekių atsargų nuostoliams (plg. 2.041), prie kurių priskiriami ūkių laukų, derliaus ir kiti nuostoliai (dėl greito produktų gedimo, klimato sąlygų, pavyzdžiui, šalnos, sausros ir pan.). Čia neturėtų būti priskiriami nuostoliai, patiriami įvairiais pardavimo etapais, t. y. vežant iš ūkio, sandėliuojant pas prekybos agentus ir perdirbant arba apdirbant perdirbimo pramonėje. Priešingai, turėtų būti įtraukiami gamintojų pardavimui pateikti produktai, kurie sugenda dar neparduoti (ypač vaisiai ir daržovės). Nuostolių rūšys 2.041. Remiantis ESS 95, gamintojai gali patirti trijų rūšių nuostolius: pasikartojančius atsargų nuostolius (ESS 95, 3.117 ir 3.118), ypatingus atsargų nuostolius (ESS 95, 6.25.e) ir nuostolius dėl stichinių nelaimių (ESS 95, 6.22 ir 6.23.b). Trijų rūšių nuostolių apskaita 2.042. Traukiant į apskaitą prekių atsargų nuostolius, reikia skirti pasikartojančius nuostolius nuo ypatingų ir stichinių nelaimių padarytų nuostolių, tačiau nuostolių apskaita taip pat priklauso nuo kiekvienos šalies produkcijos apskaičiavimo metodo ir pagrindinės statistinės medžiagos rūšies. 2.043. Jeigu produkcija apskaičiuojama remiantis pradinių ir galutinių atsargų, pardavimų ir kito galimo panaudojimo (pavyzdžiui, kaip ilgalaikių gamybos priemonių savo poreikiams) duomenimis, pasikartojantys nuostoliai jau yra atimti iš atsargų pokyčių, o juos įtraukus į apskaitą vėliau straipsnyje "nuostoliai", jie būtų skaičiuojami du kartus. Priešingai, jeigu produkcijos apskaičiavimui naudojami ne duomenys apie atsargas, o gerai pagrįsti skaičiavimai, pavyzdžiui, faktiniai duomenys apie gimimus, turėtų būti traukiami į apskaitą atitinkamo ataskaitinio laikotarpio gamybos pasikartojantys nuostoliai bei auginimui ar penėjimui importuotų arba per ankstesnius laikotarpius gimusių gyvūnų nuostoliai. 2.044. Prekių atsargų ypatingi nuostoliai ir nuostoliai dėl stichinių nelaimių turi būti traukiami į apskaitą kaupiamosiose sąskaitose, t. y. "kitų turto apimties pokyčių" sąskaitoje. Todėl į produkciją įtraukiamos visos šių nuostolių vertės. 2.045. Ilgalaikio turto nuostoliai (pasikartojantys, ypatingi arba dėl stichinių nelaimių) (pavyzdžiui, melžiamų karvių, veislinių gyvulių ir pan.) turėtų būti traukiami į apskaitą "kitų turto apimties pokyčių" sąskaitoje. Jie neturi jokio poveikio produkcijos vertei. Reikėtų pabrėžti, kad sodinius, kurie jau duoda derlių, veikiantys nuotoliai turėtų būti traukiami į apskaitą kaip "ilgalaikio kapitalo vartojimas" arba "kiti turto apimties pokyčiai", priklausomai nuo nuostolių rūšies. c) Panaudotina produkcija Panaudotina produkcija: (3q) = (1q) minus (2q) = bendroji produkcija minus nuostoliai (gamintojo etapu) 2.046. Tai pirmasis straipsnis, kurį įrašo šalys, į kurių ataskaitinius derliaus statistinius duomenis neįtraukiami nuostoliai. Tai yra disponuojama ataskaitinio laikotarpio produkcija, kuri bus parduodama, naudojama kaip gamybos priemonės, perdirbama paties gamintojo, suvartojama jo valdoje, sandėliuojama arba naudojama kaip ilgalaikės gamybos priemonės savo poreikiams. d) Pradinės atsargos Pradinės atsargos: (4q) 2.047. Jas sudaro nuosavų gatavų produktų arba pusgaminių atsargos, esančios žemės ūkio valdoje (t. y. laikomos gamintojų) ataskaitinio laikotarpio pradžioje. Todėl čia neturėtų būti įrašomos skirtingų pardavimo etapų atsargos ir intervencinės atsargos (plg. 2.201 ir toliau dėl gyvulių traktavimo). 2.048. Prie pradinių "naminių paukščių" atsargų turėtų būti priskiriami ir inkubatoriuose perinami kiaušiniai ataskaitinio laikotarpio pradžioje, kadangi jie yra laikomi naminių paukščių pusgaminiais (plg. 2.018). e) Visi turimi ištekliai Visi turimi ištekliai: (5q) = panaudotina produkcija plius pradinės atsargos (3q plius 4q) f) Vartojimas vienete Vartojimas vienete: (6q) 2.049. Vartojimo vienete eilutėje traukiami į apskaitą produktai, pagaminti žemės ūkio vienete (vietiniame VRV) ir sunaudoti tame vienete kaip to paties ataskaitinio laikotarpio gamybos proceso sąnaudos. 2.050. Visi žemės ūkio vieneto kitiems gaminantiems žemės ūkio vienetams parduoti žemės ūkio produktai (išskyrus gyvulius; plg. 2.067 ir 2.208) turi būti traukiami į apskaitą kaip pardavimai, o vėliau — kaip tarpinis vartojimas. Prie jų priskiriamos prekės, kurios apdorojamos arba perdirbamos, ir jų šalutiniai produktai (pvz., nugriebto pieno, sėlenų, išspaudų ir cukrinių runkelių masės bei viršūnių grąžinimas, o taip pat sėklų grąžinimas po apdorojimo). Vartojimo vienete klasifikavimas 2.051. Vartojimą vienete galima suskirstyti pagal atitinkamų produktų naudojimą: 2.052. Produktai, kurie tai pačiai žemės ūkio veiklai sunaudojami ekonominės veiklos rūšies ribose (t. y. tos pačios klasės veiklos NACE 1 red. keturių ženklų lygyje): - sėklos (javams, daržovėms, gėlėms ir t. t.): iš naujo panaudotos tam pačiam augalui, - vyninės vynuogės ir vynuogių misa: naudojama vynui gaminti, - alyvos: naudojamos alyvų aliejui gaminti, - pienas: naudojamas gyvuliams šerti. 2.053. Produktai, kurie skirtingai žemės ūkio veiklai sunaudojami ekonominės veiklos rūšies ribose (t. y. kitos klasės veiklos NACE 1 red. keturių ženklų lygyje). Tai daugiausia augaliniai produktai, naudojami pašarams, tačiau jiems priskiriami ir gyvūninės kilmės šalutiniai produktai, naudojami kitos veiklos gamybos procese (srutos ir mėšlas, naudojamas kaip trąšos augalininkystėje). Augaliniai produktai, naudojami gyvuliams šerti, gali būti klasifikuojami pagal įprastą jų pardavimo laipsnį (kuris įvertinamas apskritai): - paprastai parduodami pašarų produktai: javai (kviečiai, rugiai, miežiai, avižos, kukurūzai, sorgas, ryžiai ir kiti javai); baltymingi augalai; bulvės; aliejinių augalų sėklos (rapsų sėklos, saulėgrąžų sėklos, sojos pupelės ir kitų aliejinių augalų sėklos), - paprastai neparduodami pašarų produktai: - vienmečiai pašariniai augalai: šakniavaisiai (cukriniai runkeliai, pašariniai runkeliai, griežčiai, pašarinės ropės, pašarinės morkos, pašariniai kopūstai ar garbanotieji kopūstai ir kiti šakniavaisiai); pašariniai kukurūzai ir kiti žalieji pašarai (žali, džiovinti arba konservuoti), - daugiamečiai pašariniai augalai: nuolatiniai ir laikini pašariniai produktai, gauti vykdant ekonominę veiklą (žali, džiovinti arba konservuoti), - pašariniai šalutiniai produktai (šiaudai, pelai, augalų lapai ir liekanos bei kiti pašariniai šalutiniai produktai). Vartojimo vienete apibrėžimas, įtraukiamas į ekonominės veiklos rūšies produkciją 2.054. Žemės ūkio produktai, kurie yra vartojami pačiame vienete, neįtraukiami į ekonominės veiklos rūšies produkcijos vertinimą, jeigu jie neatitinka tam tikrų kriterijų. Ribojančių vartojimo vienete apskaitos kriterijų nustatymas tenkina du reikalavimus: metodinį, kadangi nukrypus nuo ESS taisyklių formaliai, reikėjo nenukrypti nuo jų dvasios (įtraukiant dvi atskiras veiklas), ir praktinį, kadangi kuriami kriterijai tyrėjo tapti tiksliu ir palyginamu pagrindu nustatant, kuris vartojimas vienete turėjo būti traukiamas į apskaitą, kad šis produkcijos vertinimo metodas būtų galimas. 2.055. Šie kriterijai yra tokie: 1. Dvi vykdomos veiklos turėtų būti priskiriamos skirtingiems NACE 1 red. keturių ženklų lygiams (01 skyrius: Žemės ūkis, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla). Todėl taikant šį kriterijų neįmanoma, pavyzdžiui, įvertinti gyvuliams šerti naudojamo pieno ir toje pačioje valdoje išaugintų ir augalams auginti naudojamų sėklų (per tą patį ataskaitinį laikotarpį). 2. Žemės ūkio produktas turėtų turėti didelės ekonominės vertės dideliam ūkininkų skaičiui. 3. Duomenys apie kainas ir kiekius turėtų būti gaunami be didelių sunkumų. Kai kurių neparduodamų produktų atveju šį kriterijų sunku patenkinti. 2.056. Laikantis atrankos kriterijų, pagal kuriuos vienete vartojami produktai įtraukiami į produkcijos vertinimą, apibrėžimo (plg. 2.055), tik augaliniai produktai, naudojami pašarams (parduodami arba ne) įtraukiami į ekonominės veiklos rūšies žemės ūkio produkciją. 2.057. Jeigu šie produktai įtraukiami į ekonominės veiklos rūšies produkciją, jie taip pat turi būti traukiami į apskaitą kaip tarpinis vartojimas, taip laikantis principo, kad yra atsižvelgiama į visus pagamintus kiekius, kurie vėliau panaudojami kitai gamybos veiklai per ataskaitinius metus (plg. 2.055). Jeigu pokytis iš produkcijos į tarpinį vartojimą trunka ilgiau kaip atitinkami ataskaitiniai metai, atitinkami produkcijos kiekiai turėtų būti įrašomi kaip nagrinėjamo produkto "galutinės atsargos" per ataskaitinius metus. 2.058. Gyvūniniai pašaliniai produktai nepriskiriami vartojimui vienete dėl praktinių sunkumų, kadangi nėra duomenų apie kiekius, o ypač kainas. g) Gamintojų perdirbimo veikla Gamintojų perdirbimo veikla: (7q) 2.059. Gamintojų perdirbimo veiklos eilutėje traukiami į apskaitą kiekiai, pagaminti tolesniam žemės ūkio gamintojų atliekamam perdirbimui (pvz., pienas, perdirbamas sviestui arba sūriui gaminti, obuoliai, perdirbami obuolių misai arba sidrui gaminti), tačiau su sąlyga, kad ši perdirbimo veikla yra atskiriama nuo pagrindinės žemės ūkio veiklos (remiantis apskaitos dokumentais, plg. 1.26). Turėtų būti traukiamos į apskaitą tik žaliavos (pvz., žalias pienas, obuoliai), o ne iš jų pagaminti perdirbti produktai (pvz., sviestas, obuolių misa ir sidras). Kitaip tariant, šioje eilutėje neatsižvelgiama į darbą, atliktą perdirbant žemės ūkio produktus. Gamintojui atlikus perdirbimą sukurti produktai nacionalinėse sąskaitose bus traukti į apskaitą "žemės ūkio" subsektoriaus produkcijoje (plg. 1.04 ir 1.05). 2.060. Jeigu ši perdirbimo veikla yra neatskiriama ne žemės ūkio veikla, šios perdirbimo veiklos produktas traukiamas į apskaitą žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkcijos vertėje (plg. 1.25). Pagrindiniai žemės ūkio produktai, šiai perdirbimo veiklai naudojami kaip tarpinis vartojimas, nėra traukiami į apskaitą nei kaip produkcija, nei kaip tarpinis vartojimas. Ši taisyklė atsiranda todėl, kad šios dvi veiklos rūšys (žemės ūkio produktų gamyba ir jų perdirbimas) negali būti išskirtos remiantis apskaitos dokumentais. Atitinkamai šių dviejų veiklos rūšių sąnaudos traukiamos į apskaitą kartu, o jų produkcija įvertinama kaip perdirbtų produktų produkcija. h) Galutinis vartojimas savo poreikiams Galutinis vartojimas savo poreikiams: (8q) 2.061. Prie jo priskiriama: i) produktai, sunaudoti ūkininkų namų ūkių, kurie juos pagamino; ii) produktai, atsirandantys žemės ūkio vienete (valdoje) ir naudojami mokėjimams natūra kaip atlygis, mokamas valdos darbininkams, arba keitimui į kitas prekes. 2.062. Žemės ūkio vieneto atskiriamu būdu perdirbti žemės ūkio produktai (t. y. sukuriant vietinį ne žemės ūkio VRV), kuriuos suvartoja ūkininkų namų ūkiai, yra įrašomi prie "Maisto produktų, gėrimo ir tabako gamybos" ekonominių veiklos rūšių (NACE 1 red. posekcijis DA) produkcijos kaip galutinis vartojimas savo poreikiams. Priešingai, žemės ūkio produktų, perdirbtų neatskiriamu būdu, vartojimas žemės ūkio valdose (t. y. neatskiriamos ne žemės ūkio perdirbimo veiklos produkcija) traukiamas į apskaitą kaip šios veiklos galutinis vartojimas savo poreikiams (plg. 2.080) ir įtraukiamas į žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies produkciją. 2.063. Priskirta savininko užimamo būsto vieneto nuomos vertė įrašoma ne čia, o prie šakos "nuosavo turto nuoma" (NACE 1 red. 70.20 klasė). Būsto nuoma yra ne žemės ūkio veikla, kuri visuomet laikoma atskiriama nuo žemės ūkio veiklos. i) Pardavimai Pardavimai: (9q) 2.064. Ši eilutė apimta žemės ūkio vienetų žemės ūkio produktų pardavimus kitiems vienetams (žemės ūkio arba kitų šakų), įskaitant pardavimus sandėliavimo ir intervenciniams centrams, išskyrus ilgalaikio turto netekimus. Ji suskirstoma į vietinius pardavimus už ekonominės veiklos rūšies ribų, vietinius pardavimus kitiems žemės ūkio vienetams ir pardavimus užsienyje. 2.065. Todėl konkretaus vieneto pardavimus atitinka apyvarta, gauta iš jo produkcijos pardavimo. Reikėtų pastebėti, kad gyvūnų, klasifikuojamų kaip ilgalaikis turtas, kurie atskiriami nuo produktyvios bandos (eksportui arba paskerdimui), pardavimai nėra traukiami į apskaitą. Gyvūnai, klasifikuojami kaip ilgalaikis turtas, kurie atskiriami nuo produktyvios bandos, perkeliami į atsargas iki jų pardavimo, tačiau šių gyvūnų pardavimai (paskerdimui arba eksportui) sąskaitose matomi kaip atsargų sumažėjimas, kuris atspindimas tik kapitalo sąskaitoje. Atitinkama produkcija jau buvo priskirta prie ilgalaikių gamybos priemonių savo poreikiams [18], o vėliau traukiama į apskaitą gamybos sąskaitoje. 2.066. Gyvuliai, kurie laikomi atsargomis: remiantis 2.064 pateiktu apibrėžimu, gyvulių, kurie laikomi atsargomis, perdavimas kitai valdai yra laikomas pardavimu. Šis pardavimas gali būti kompensuojamas išėmimu iš atsargų, jeigu ataskaitinio laikotarpio pradžioje gyvuliai traukiami į apskaitą kaip atsargos (priešingu atveju traukiami į apskaitą tik pardavimai). 2.067. Gyvulių įsigijimas yra įrašomas prie atsargų, jeigu produktai nėra perparduodami per ataskaitinį laikotarpį. Tačiau įsigyti gyvuliai negali būti traktuojami kaip tarpinis vartojimas, kadangi tarpinio vartojimo prekės iš esmės yra skirtos dingti (arba bent jau iš esmės pasikeisti) per gamybos procesą. Šie gyvūnai yra laikomi nebaigta gamyba, kadangi gyvulių auginimo procesas nėra visiškai nutraukiamas (auginimo procesas baigiamas paskerdimo metu). Todėl įsigijimai traukiami į apskaitą kaip nebaigtos gamybos atsargų papildymas ir įrašomi kaip "neigiami" pardavimai, o ne kaip tarpinis vartojimas. Jeigu prekyba vyksta tarp valdų rezidenčių, pardavimai ir atitinkami pirkimai kompensuoja vieni kitus (išskyrus nuosavybės perdavimo sąnaudas) [19]. Atsižvelgiant į tokį specialų prekybos gyvais gyvūnais tarp žemės ūkio vienetų traktavimą, "gyvulių ir gyvūninių produktų" eilutėje nėra tarpinio vartojimo [20]. 2.068. Gyvuliai, klasifikuojami kaip ilgalaikis turtas: prekyba ilgalaikio turto gyvuliais tarp žemės ūkio vienetų yra traukiama į apskaitą ne prie pirmiau apibrėžtų pardavimų, bet kaip prekyba turtu (traukiama į apskaitą kapitalo sąskaitoje kaip žemės ūkio BPKF). Jeigu prekyba vyksta tarp valdų rezidenčių, pardavimai ir atitinkami pirkimai kompensuoja vieni kitus (išskyrus perdavimo sąnaudas). 2.069. Gyvų gyvūnų (neskirtų nedelsiant paskersti) importo apskaita: kaip ir prekybos tarp valdų rezidenčių atveju, gyvuliai, traktuojami kaip atsargos (išskyrus nedelsiant skerstinus gyvulius) ir žemės ūkio vienetų importuoti per ataskaitinį laikotarpį, traukiami į apskaitą kaip nebaigtos gamybos atsargų padidėjimas ir todėl atimami iš pardavimų. Tačiau gyvuliai, klasifikuojami ir importuojami kaip ilgalaikis turtas (pavyzdžiui, veisliniai gyvūnai), neturėtų būti atimami iš pardavimų. 2.070. Nepaisant to, kadangi dažnai yra sunku tinkamai atskirti įvairias gyvūnų kategorijas remiantis turimais ES duomenų šaltiniais (gyvūnus, kurie klasifikuojami kaip ilgalaikis turtas, nuo gyvūnų, klasifikuojamų kaip atsargos), visas importas yra laikomas skirtas didinti gyvūnų atsargas, o visų importuotų gyvūnų vertė (išskyrus nedelsiant skerstinų) atimama iš pardavimų vertės. Toks apskaitos metodas užtikrina, kad išorinė prekyba gyvais gyvūnais traktuojama panašiai kaip ir tuo atveju, kai rengiant gyvulių auginimo statistinius duomenis apskaičiuojama bendroji vietinė gamyba. j) Ilgalaikės gamybos priemonės savo poreikiams Ilgalaikės gamybos priemonės savo poreikiams: (10q) 2.071. Prie jų priskiriama tik: - darbai, kuriuos atlieka žemės ūkio vienetai (pvz., darbo jėgos, technikos ir kitų gamybos priemonių naudojimas, įskaitant sodmenis) savo poreikiams skirtiems sodiniams, tokiems kaip vaismedžių sodai, vynuogynai, uogų sodiniai ir apynių laukai, pasodinti. Apskritai vaismedžių sodų, vynuogynų ir pan. sodinimo savo poreikiams darbus sudaro daugybė atskirų darbų, kurių negalima sudėti į konkrečius kiekius, - gyvūnai, išauginti žemės ūkio vienetuose ir perkelti į jų pagrindinį kapitalą (plg. 2.161). Tai yra gyvūnai, išauginti produkcijai, kurią jie teikia reguliariai (daugiausia veisliniai gyvuliai, meldžiami gyvuliai, darbiniai gyvūnai, avys ir kiti gyvūnai, auginami dėl jų vilnos; plg. 2.202). k) Galutinės atsargos Galutinės atsargos: (11q) 2.072. Tai yra gatavų produktų arba nebaigtos gamybos atsargos ekonominės veiklos rūšies valdose (t. y. turimos gamintojų) ataskaitinių metų pabaigoje. Čia neturėtų būti išvardijamos skirtingų pardavimo etapų atsargos (ypač prekiautojų ir perdirbimo įmonių turimi rezervai) ir intervencinės atsargos. 2.073. Čia taip pat turėtų būti įrašomi tie produktai, kurie laikomi tik laikinai ir vėliau sunaudojami ekonominės veiklos rūšies ribose (pvz., javai pašarams, sėklos ir sodmenys ir pan.), kadangi produktą įtraukiant į atsargas nėra žinomas galutinis jo panaudojimas. l) Visi panaudojimai Visi panaudojimai: (12q) (neįskaitant vartojimo vienete) = (7q) + (8q) + (9q) + (10q) + (11q) = gamintojų atliekamas perdirbimas plius galutinis vartojimas savo poreikiams plius pardavimai plius ilgalaikės gamybos priemonės savo poreikiams plius galutinės atsargos. 2.074. Šis įrašas yra 7q–11q skilčių suma. m) Atsargų pokytis Atsargų pokytis: (12q) = (11q) minus (4q) = atsargų papildymai (A) minus išėmimai iš atsargų (W) 2.075. Ekonominės veiklos rūšies atsargų pokytis (išskyrus atsargas įvairiais pardavimo etapais) per ataskaitinius metus yra vertinamas apskaičiuojant atsargų papildymų ir išėmimų skirtumą arba pradinių ir galutinių atsargų skirtumą. Pastaruoju atveju apskaičiuojat vertes reikia atimti kitus apimties ir turimo turto vertės padidėjimo (atėmus sumažėjimą) pokyčius (plg. 2.179 ir toliau). n) Žemės ūkio veiklos produkcija Žemės ūkio veiklos produkcija = (6q, gyvūniniai pašarai) + (7q) + (8q) + (9q) + (10q) + (12q) 2.076. Remiantis produkcijos sąvoka ir vartojimo vienete (plg. 2.049 ir toliau), žemės ūkio produktų perdirbimo (plg. 2.059 ir 2.060) ir galutinio vartojimo savo poreikiams (plg. 2.061, 2.062, 2.063) apskaitos taisyklėmis, žemės ūkio veiklos produkciją galima pavaizduoti taip: Ištekliai | Panaudojimas | Žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies žemės ūkio produkcija | Bendroji produkcija – Nuostoliai = Panaudotina produkcija | Pardavimai (visi, išskyrus prekybą gyvūnais tarp žemės ūkio valdų) | X | Atsargų (gamintojų) pokyčiai | X | Ilgalaikės gamybos priemonės (sodiniai, duodantys ilgalaikį derlių, produktyvūs gyvūnai) savo poreikiams | X | Galutinis vartojimas (žemės ūkio produktų) savo poreikiams | X | Gamintojų atliekamas perdirbimas (žemės ūkio produktų, atskiriama veikla) | X | Vartojimas vienete: — tai pačiai veiklai: (sėklos, pienas gyvuliams šerti, vyninės vynuogės, alyvos alyvų aliejui, perinti skirti kiaušiniai) | | — skirtingai veiklai:augaliniai produktai, naudojami pašarams (javai, aliejinių augalų sėklos, pašariniai augalai, parduodami arba ne, ir pan.) | X | gyvūniniai šalutiniai produktai, naudojami augalininkystei (srutos, mėšlas) | | 2.077. Lyginant su ankstesne "galutinės produkcijos" sąvoka, kuria buvo pagrįsta ŽŪES, į naująją žemės ūkio veiklos produkcijos vertinimo sąvoką įtraukta prekyba žemės ūkio prekėmis ir paslaugomis tarp žemės ūkio vienetų ir gyvulių pašarų produktų (parduodamų arba ne) vartojimas vienete. 3. Neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos produkcija 2.078. Išskiriamos dvi "neatskiriamos ne žemės ūkio nepagrindinės veiklos" rūšys (plg. 1.29): - "žemės ūkio produktų perdirbimas": šiai grupei priskiriama veikla, kuria pratęsiama žemės ūkio veikla ir kuriai naudojami žemės ūkio produktai. Žemės ūkio produktų perdirbimas yra tipinė šios pirmosios grupės veikla, - "kita neatskiriama ne žemės ūkio nepagrindinė veikla": šiai grupei priskiriama veikla, kuriai naudojama žemės ūkio valda ir jos žemės ūkio gamybos priemonės. Ji ne tokia vienoda kaip pirma grupė. 2.079. Apskritai šioms veiklos rūšims priskiriami įvairūs produktai (prekės ir paslaugos), kurių kiekiai negali būti