2 PRIEDAS

Už teisingumą, vartotojų reikalus ir lyčių lygybę atsakingai Komisijos narei Věrai Jourovái

Jūsų Ekscelencija,

Džiaugiuosi konstruktyviomis Japonijos ir Europos Komisijos diskusijomis, kurių tikslas – sukurti Japonijos ir ES tarpusavio asmens duomenų perdavimo sistemą.

Europos Komisijos Japonijos Vyriausybei nusiųstu prašymu pateikiu pridedamą dokumentą, kuriame apžvelgiama Japonijos Vyriausybės prieigos prie informacijos teisinė sistema.

Šiame dokumente pateikiama informacija apie įvairias Japonijos ministerijas bei agentūras (Ministrų kabineto sekretoriatą, Nacionalinę policijos agentūrą, Asmeninės informacijos apsaugos komisiją, Vidaus reikalų ir ryšių ministeriją, Teisingumo ministeriją, Viešojo saugumo žvalgybos agentūrą, Gynybos ministeriją) ir nurodomos atitinkamos šių ministerijų ir agentūrų kompetencijos sritys. Toliau pateikiamas susijusių ministerijų bei agentūrų sąrašas ir atitinkami parašai.

Asmeninės informacijos apsaugos komisija priima visus su šiuo dokumentu susijusius klausimus ir užtikrins, kad visos atitinkamos ministerijos ir agentūros pateiktų į juos atsakymus.

Tikiuosi, kad šis dokumentas bus naudingas priimant sprendimus Europos Komisijoje. ·

Labai vertinu Jūsų iki šiol įneštą didžiulį indėlį.

Pagarbiai

Yoko Kamikawa

Teisingumo ministras

Šį dokumentą parengė Teisingumo ministerija ir atitinkamos ministerijos bei agentūros.

Koichi Hamano

Ministrų kabineto sekretoriato patarėjas

Schunichi Kuryu

Nacionalinės policijos agentūros generalinis komisaras

Mari Sonoda

Asmeninės informacijos apsaugos komisijos generalinė sekretorė

Mitsuru Yasuda

Vidaus reikalų ir ryšių ministro pavaduotojas

Seimei Nakagawa

Viešojo saugumo žvalgybos agentūra

Kenichi Takahashi

Gynybos administracinių reikalų viceministras

2018 m. rugsėjo 14 d.

Japonijos valdžios institucijų renkama ir naudojama asmeninė informacija baudžiamosios teisėsaugos ir nacionalinio saugumo tikslais

Šiame dokumente apžvelgiama Japonijos valdžios institucijų asmeninės (elektroninės) informacijos rinkimo ir naudojimo baudžiamosios teisėsaugos ir nacionalinio saugumo tikslais teisinė sistema (toliau – vyriausybės prieiga), visų pirma, kiek tai susiję su galiojančiu teisiniu pagrindu, taikomomis sąlygomis (apribojimais) ir apsaugos priemonėmis, įskaitant nepriklausomą priežiūrą ir individualių teisių gynimo galimybes. Šis pareiškimas skiriamas Europos Komisijai, siekiant parodyti įsipareigojimą ir užtikrinti, kad vyriausybė turės prieigą prie asmeninės informacijos, perduotos iš ES Japonijai, tik tiek, kiek tai yra būtina ir proporcinga; be to, bus vykdoma nepriklausoma priežiūra, o bet kokio galimo pagrindinės teisės į privatumą ir duomenų apsaugą pažeidimo atveju atitinkami asmenys galės pasinaudoti teisių gynimo priemonėmis. Šiuo pareiškimu taip pat sukuriamas naujasis Asmeninės informacijos apsaugos komisijos (AIAK) administruojamas teisių gynimo mechanizmas, skirtas ES piliečių skundams dėl vyriausybės prieigos prie asmens duomenų, perduotų iš ES Japonijai, nagrinėti.

I. Bendrieji teisės principai, susiję su vyriausybės prieiga

Vyriausybės prieiga, kaip valdžios funkcijų vykdymas, turi būti įgyvendinama visapusiškai laikantis teisės aktų (teisėtumo principas). Japonijoje asmeninė informacija tiek privačiame, tiek viešajame sektoriuje yra saugoma taikant daugiasluoksnį mechanizmą.

A. Konstitucinė sistema ir teisėtumo principas

Konstitucijos 13 straipsnyje ir teismų praktikoje teisė į privatumą pripažįstama kaip konstitucinė teisė. Šiuo atžvilgiu Aukščiausiasis Teismas nusprendė, kad suprantama, kodėl asmenys nenori, kad kiti asmenys sužinotų jų asmeninę informaciją be pateisinamos priežasties, ir kad šis lūkestis turėtų būti apsaugotas (1). Kitos apsaugos priemonės įtvirtintos Konstitucijos 21 straipsnio 2 dalyje, kurioje užtikrinama, kad būtų paisoma ryšių slaptumo, ir Konstitucijos 35 straipsnyje, kuriame draudžiama atlikti kratą ir poėmius be teismo orderio, o tai reiškia, kad asmeninės informacijos rinkimas, įskaitant galimybę su ja susipažinti, privalomais būdais visada turi būti grindžiamas teismo orderiu. Toks orderis gali būti išduotas tik jau įvykdyto nusikaltimo tyrimu tikslu. Todėl Japonijos teisinėje sistemoje draudžiama rinkti informaciją privalomomis priemonėmis (ne baudžiamojo tyrimo, o) nacionalinio saugumo tikslais.

Be to, laikantis teisėtumo principo, privalomas informacijos rinkimas turi būti leidžiamas konkrečiais teisės aktais. Neprivalomo arba savanoriško informacijos rinkimo atveju informacija yra gaunama iš lengvai prieinamo šaltinio arba pateikiama savanoriškai, t. y. informacijos turinčio fizinio arba juridinio asmens negalima reikalauti atskleisti informacijos. Tačiau tai leidžiama tik tiek, kiek valdžios institucija yra kompetentinga atlikti tyrimą, atsižvelgiant į tai, kad kiekviena valdžios institucija gali veikti tik pagal teisės aktuose jai nustatytą administracinę jurisdikciją (nepriklausomai nuo to, ar dėl jos vykdomos veiklos pažeidžiamos asmens teisės ir laisvės). Šis principas taikomas valdžios institucijų gebėjimui rinkti asmeninę informaciją.

B. Konkrečios asmeninės informacijos apsaugos taisyklės

Asmeninės informacijos apsaugos įstatymu (AIAĮ) ir Administravimo organų turimos asmeninės informacijos apsaugos įstatymu (AOTAIAĮ), kurie yra grindžiami Konstitucijos nuostatomis ir kuriuose šios nuostatos yra išsamiau išdėstytos, užtikrinama teisė į asmeninę informaciją privačiajame ir viešajame sektoriuose.

AIAĮ 7 straipsnyje nustatyta, kad AIAK nustato „Pagrindinę politiką dėl asmeninės informacijos apsaugos“ (Pagrindinė politika). Japonijos Ministrų kabineto, kuris yra Japonijos centrinės valdžios organas (susidedantis iš Ministro Pirmininko ir Vyriausybės ministrų), priimtoje Pagrindinėje politikoje nustatyta asmeninės informacijos apsaugos Japonijoje kryptis. Tokiu būdu AIAK, kaip nepriklausoma priežiūros institucija, veikia kaip Japonijos asmeninės informacijos apsaugos sistemos „valdymo centras“.

Kai administraciniai organai renka asmeninę informaciją ir nepriklausomai nuo to, ar jie tai daro privalomomis priemonėmis, ar ne, jie iš esmės (2) turi laikytis AOTAIAĮ reikalavimų. AOTAIAĮ yra bendrasis teisės aktas, taikomas „administravimo organams“„apdorojant saugomą asmeninę informaciją“ (3) (kaip apibrėžta AOTAIAĮ 2 straipsnio 1 dalyje). Todėl jis taip pat apima duomenų apdorojimą baudžiamosios teisėsaugos ir nacionalinio saugumo srityse. Kalbant apie valdžios institucijas, galinčias pasinaudoti vyriausybės prieigos teise, visos institucijos, išskyrus prefektūros policiją, yra nacionalinės valdžios institucijos, kurioms taikoma „administravimo organų“ apibrėžtis. Prefektūros policijos atliekamą asmeninės informacijos tvarkymą reglamentuoja prefektūrų nutarimai (4), kuriuose nustatyti AOTAIAĮ lygiaverčiai asmeninės informacijos apsaugos principai, teisės ir prievolės.

II. Vyriausybės teisė susipažinti su informacija baudžiamosios teisėsaugos tikslais

A) Teisiniai pagrindai ir apribojimai

1) Asmeninės informacijos rinkimas privalomomis priemonėmis

a) Teisiniai pagrindai

Pagal Konstitucijos 35 straipsnį visų asmenų teisė saugiai jaustis savo namuose, dėl savo dokumentų ir daiktų, kai patenkama į patalpas, atliekamos kratos ir poėmiai, negali būti pažeidžiama, nebent dėl „tinkamos priežasties“ išduodamas teismo orderis, kuriame konkrečiai aprašoma vieta, kurioje turi būti vykdoma krata, ir paimtini daiktai. Todėl vykdydamos nusikalstamos veikos tyrimus valdžios institucijos gali privalomai rinkti elektroninę informaciją tik gavusios orderį. Tai taikoma ir renkant elektroninius įrašus, kuriuose yra (asmeninės) informacijos, ir perimant informaciją tikruoju laiku (vadinamasis pokalbių klausymasis). Vienintelė šios taisyklės išimtis (kuri vis dėlto nėra svarbi kalbant apie elektroninį asmeninės informacijos perdavimą iš užsienio) yra numatyta Baudžiamojo proceso kodekso (5) 220 straipsnio 1 dalyje, kuria remiantis prokuroras, prokuroro padėjėjas ar kriminalinės policijos pareigūnas gali, sulaikydamas įtariamąjį arba akivaizdžiai nusikalstamą veiką padariusį asmenį, jei būtina, atlikti kratą ir poėmį „sulaikymo vietoje“.

Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad privalomos tyrimo priemonės „negali būti taikomos, išskyrus tada, jei šiame kodekse yra nustatytos specialios nuostatos“. Privalomam elektroninės informacijos rinkimui šiuo atžvilgiu svarbūs teisiniai pagrindai yra Baudžiamojo proceso kodekso 218 straipsnio 1 dalis (pagal kurią prokuroras, prokuroro padėjėjas ar kriminalinės policijos pareigūnas gali, jei būtina atliekant nusikalstamos veikos tyrimą, atlikti kratą, poėmį ar patikrą pagal teisėjo išduotą orderį) ir Baudžiamojo proceso kodekso 222-2 straipsnis (pagal kurį privalomos elektroninių ryšių perėmimo priemonės be kurios nors iš šalių sutikimo taikomos remiantis kitais įstatymais). Pastaroji nuostata susijusi su Įstatymu dėl pokalbių klausymosi atliekant nusikalstamos veikos tyrimą (Pokalbių klausymosi įstatymas), kurio 3 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos, kuriomis pokalbių, susijusių su tam tikrais sunkiais nusikaltimais, gali būti klausomasi teisėjui išdavus orderį dėl pokalbių klausymosi (6).

Kalbant apie policiją, tyrimų atlikimo įgaliojimus visais atvejais turi prefektūrų policija, o Nacionalinė policijos agentūra (NPA) nusikalstamos veikos tyrimų pagal Baudžiamojo proceso kodeksą nevykdo.

b) Apribojimai

Privalomas elektroninės informacijos rinkimas ribojamas Konstitucija ir įgaliojimo teisės aktais, aiškinamais pagal teismų praktiką, kurioje konkrečiai numatyti kriterijai, pagal kuriuos teismai išduoda orderius. Be to, AOTAIAĮ nustatyti tam tikri apribojimai, taikytini tiek renkant, tiek tvarkant informaciją (prefektūrų policijos atveju vietos potvarkiuose iš esmės atkartojami tie patys kriterijai).

1) Konstitucijoje ir įgaliojimo teisės aktuose numatyti apribojimai

Pagal Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsnio 1 dalį privalomos priemonės negali būti taikomos, išskyrus tada, jei tame kodekse yra nustatytos specialios nuostatos. Baudžiamojo proceso kodekso 218 straipsnio 1 dalyje atitinkamai nustatyta, kad poėmiai ir pan. gali būti atliekami pagal teisėjo išduotą orderį tik „jei būtina atliekant nusikalstamos veikos tyrimą“. Nors teisės aktuose nėra tiksliau apibrėžti kriterijai, kuriais remiantis galima nustatyti reikalingumą, Aukščiausiasis Teismas (7) nurodė, kad orderį išduodantis teisėjas turėtų atlikti bendrą vertinimą, visų pirma atsižvelgdamas į šias aplinkybes:

a) nusikalstamos veikos sunkumą ir jos padarymo būdą;

b) daiktų, kurie paimami kaip įrodymai, vertę ir reikšmę;

c) tikimybę, kad daiktai, kuriuos ketinama paimti, gali būti paslėpti ar sunaikinti;

d) poėmio neigiamų pasekmių mastą;

e) kitas susijusias sąlygas.

Apribojimus taip pat numato Konstitucijos 35 straipsnyje nustatytas reikalavimas įrodyti „tinkamą priežastį“. Pagal „tinkamos priežasties“ kriterijų orderiai gali būti išduodami tik jei: [1] tai būtina atliekant nusikalstamos veikos tyrimą (žr. minėtą 1969 m. kovo 18 d. Aukščiausiojo Teismo sprendimą (1968 (Shi) Nr. 100), [2] manoma, kad įtariamasis (kaltinamasis) padarė nusikalstamą veiką (Baudžiamojo proceso taisyklių 156 straipsnio 1 dalis) (8), o [3] orderis dėl tyrimo, susijusio su asmens, kuris nėra įtariamasis, kūnu, daiktais, gyvenamąja vieta ar bet kokia kita vieta, turėtų būti išduodamas tik jei pagrįstai manoma, kad daiktai, kurie turėtų būti paimti, iš tiesų egzistuoja (Baudžiamojo proceso kodekso 102 straipsnio 2 dalis). Jei teisėjas mano, kad tyrimo institucijų pateiktuose dokumentiniuose įrodymuose nepakankamai priežasčių nusikaltimui įtarti, teisėjas prašymą išduoti orderį atmeta. Šiuo atžvilgiu reikėtų paminėti, kad Įstatyme dėl baudimo už organizuotus nusikaltimus ir pajamų iš nusikaltimų kontrolės nurodyta, kad „parengiamieji veiksmai“ planuojamam nusikaltimui įvykdyti (pvz., pinigų paruošimas rengiantis teroristiniam nusikaltimui) patys savaime yra nusikaltimas ir dėl jų gali būti vykdomas privalomas tyrimas, pagrįstas orderiu.

Galiausiai, jei orderio prašoma dėl tyrimo, susijusio su asmens, kuris nėra įtariamasis arba kaltinamasis, kūnu, daiktais, gyvenamąja vieta ar bet kokia kita vieta, jis išduodamas tik jei pagrįstai manoma, kad daiktai, kurie turėtų būti paimti, iš tiesų egzistuoja (Baudžiamojo proceso kodekso 102 straipsnio 2 dalis ir 222 straipsnio 1 dalis).

Kalbant konkrečiai apie pokalbių perėmimą atliekant nusikalstamos veikos tyrimus pagal Pokalbių klausymosi įstatymą, juos perimti galima tik laikantis griežtų to įstatymo 3 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų. Pagal tą nuostatą norint perimti pokalbius visada reikia iš anksto išduoto teismo orderio, o jis gali būti išduodamas tik tam tikromis aplinkybėmis (9).

2) AOTAIAĮ numatyti apribojimai

Asmeninės informacijos rinkimui (10) ir tolesniam tvarkymui (visų pirma saugojimui, valdymui ir naudojimui), kuriuos vykdo administravimo organai, visų pirma taikomi šie AOTAIAĮ nustatyti apribojimai:

a) pagal AOTAIAĮ 3 straipsnio 1 dalį administravimo organai asmeninę informaciją gali saugoti tik tada, kai ją saugoti būtina siekiant įgyvendinti užduotis, įstatymais ir taisyklėmis paskirtas jų kompetencijai. Paimdami informaciją saugojimui jie taip pat privalo nurodyti (kiek įmanoma) asmeninės informacijos naudojimo tikslą. Pagal AOTAIAĮ 3 straipsnio 2 ir 3 dalis administravimo organai nesaugo asmeninės informacijos, nebūtinos nurodytajam tikslui pasiekti, ir nekeičia naudojimo tikslo taip, kad būtų viršijama tai, kas, kaip pagrįstai manoma, tinkamai svarbu pirminiam tikslui;

b) AOTAIAĮ 5 straipsnyje nustatyta, kad administravimo organo vadovas siekia, kad saugoma asmeninė informacija būtų tiksli ir atnaujinta tiek, kiek tai būtina naudojimo tikslui pasiekti;

c) AOTAIAĮ 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad administravimo organo vadovas imasi priemonių, būtinų asmeninės informacijos atskleidimo, praradimo ar sugadinimo prevencijai, taip pat tinkamam saugomos asmeninės informacijos tvarkymui užtikrinti;

d) pagal AOTAIAĮ 7 straipsnį darbuotojai (įskaitant buvusius) be pateisinamos priežasties negali atskleisti gautos asmeninės informacijos kitam asmeniui ar naudoti tokią informaciją neteisėtu tikslu;

e) be to, AOTAIAĮ 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad administravimo organo vadovas, jei įstatymuose ir taisyklėse nenustatyta kitaip, nenaudoja saugomos asmeninės informacijos ar nepateikia jos kitam asmeniui kitiems tikslams nei nurodytieji. 8 straipsnio 2 dalyje yra nurodytos konkrečiomis aplinkybėmis taikomos šios taisyklės išimtys, tačiau jos taikomos tik tada, jei nėra tikėtina, kad dėl tokio išimtinio atskleidimo bus „nepagrįstai“ pažeistos duomenų subjekto ar trečiosios šalies teisės ir interesai;

f) pagal AOTAIAĮ 9 straipsnį, jei saugoma asmeninė informacija pateikiama kitam asmeniui, administravimo organo vadovas, jei būtina, apriboja jos naudojimo tikslą ar metodą, arba nustato kitus būtinus apribojimus; jis taip pat gali reikalauti, kad informaciją gaunantis asmuo imtųsi priemonių, būtinų jos atskleidimo prevencijai ir tinkamam tvarkymui užtikrinti;

g) AOTAIAĮ 48 straipsnyje nustatyta, kad administravimo organo vadovas siekia tinkamai ir greitai nagrinėti visus skundus, susijusius su asmeninės informacijos tvarkymu.

2) Asmeninės informacijos rinkimas pagal savanoriško bendradarbiavimo prašymus (savanoriški tyrimai)

a) Teisinis pagrindas

Asmeninė informacija renkama ne tik privalomomis priemonėmis: ji taip pat gali būti gaunama iš laisvai prieinamo šaltinio arba pateikiama savanoriškai, pvz., tokios informacijos turinčių verslo subjektų.

Kalbant apie pastarąjį atvejį, Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsnio 2 dalimi prokuratūrai ir kriminalinei policijai suteikiami įgaliojimai teikti „rašytinius paklausimus tyrimo klausimais“ (vadinamąsias tyrimo suvestines). Pagal Baudžiamojo proceso kodeksą asmenys, kuriems pateikti tie paklausimai, turi atitinkamai atsiskaityti tyrimo institucijoms. Tačiau nėra numatyta būdų juos priversti tai padaryti, jei paklausimus gavusios viešosios tarnybos arba viešosios ir (arba) privačiosios organizacijos atsisako vykdyti prašymą. Jei jos neatsiskaito dėl pateikto paklausimo, baudžiamosios ar kitokios sankcijos negali būti taikomos. Jei tyrimo institucijos mano, kad prašoma informacija yra būtina, jos turės ją gauti atlikdamos kratą ir poėmį pagal teismo orderį.

Atsižvelgiant į tai, kad asmenys vis geriau supranta savo privatumo teises ir su tokiais prašymais susijusį darbo krūvį, verslo subjektai, atsakydami į tokius prašymus, elgiasi vis atsargiau (11). Spręsdami, ar bendradarbiauti, verslo subjektai visų pirma atsižvelgia į prašomos informacijos pobūdį, savo santykį su asmeniu, kurio informacijos prašoma, reputacijai kylančią riziką, bylinėjimosi riziką ir pan.

b) Apribojimai

Kaip ir privalomas elektroninės informacijos rinkimas, savanoriški tyrimai taip pat ribojami Konstitucija, aiškinama pagal teismų praktiką, ir įgaliojimo teisės aktais. Be to, tam tikrais atvejais verslo subjektams teisiškai neleidžiama atskleisti informaciją. Galiausiai, AOTAIAĮ numatyti tam tikri apribojimai, taikytini tiek renkant, tiek tvarkant informaciją (prefektūrų policijos atveju vietos potvarkiuose iš esmės atkartojami tie patys kriterijai).

1) Konstitucijoje ir įgaliojimo teisės aktuose numatyti apribojimai

Atsižvelgdamas į Konstitucijos 13 straipsnio tikslą, Aukščiausiasis Teismas savo dvejuose sprendimuose (1969 m. gruodžio 24 d. (1965 (A) Nr. 1187) ir 2008 m. balandžio 15 d. (2007 (A) Nr. 839)) nustatė tyrimo institucijų vykdomų savanoriškų tyrimų apribojimus. Šie du sprendimai buvo susiję su bylomis, kuriose asmeninė informacija (atvaizdai) buvo renkama fotografuojant arba filmuojant, tačiau padarytos išvados svarbios ir savanoriškiems (neprivalomiems) tyrimams, kurios vykdant apskritai pažeidžiamas asmens privatumas. Todėl jie taikomi ir jų turi būti laikomasi, kai asmeninė informacija renkama vykdant savanoriškus tyrimus, atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes.

Pagal minėtus sprendimus savanoriško tyrimo teisėtumas priklauso nuo to, ar tenkinami trys kriterijai:

— „nusikaltimo įtarimas“ (t. y. turi būti įvertinta, ar įvykdytas nusikaltimas),

— „tyrimo būtinumas“ (t. y. turi būti įvertinta, ar prašymu neviršijama tai, kas būtina tyrimo tikslams pasiekti) ir

— „metodų tinkamumas“ (t. y. turi būti įvertinta, ar savanoriškas tyrimas yra „tinkamas“ ar pagrįstas, kad būtų galima pasiekti tyrimo tikslą) (12).

Apskritai, atsižvelgiant į visus tris minėtus kriterijus, savanoriško tyrimo teisėtumas vertinamas pagal tai, ar jį galima laikyti pagrįstu remiantis visuotinai pripažintomis taisyklėmis.

Be to, reikalavimas, kad tyrimas būtų „būtinas“, tiesiogiai susijęs su Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsniu ir patvirtintas Nacionalinės policijos agentūros (NPA) suformuluotuose nurodymuose prefektūrų policijai dėl „tyrimo suvestinių“ naudojimo. 1999 m. gruodžio 7 d. NPA pranešime nustatyti tam tikri procesiniai apribojimai, įskaitant reikalavimą naudoti „tyrimo suvestines“ tik jei jos būtinos tyrimo tikslams. Be to, Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsnio 1 dalis taikoma tik nusikalstamos veikos tyrimams ir todėl gali būti taikoma tik tais atvejais, jei konkrečiai įtariamas jau įvykdytas nusikaltimas. Atitinkamai šis teisinis pagrindas negali būti taikomas renkant ir naudojant asmeninę informaciją, jei joks teisės pažeidimas dar nėra įvykęs.

2) Apribojimai, susiję su tam tikrais verslo subjektais

Tam tikrose srityse taikoma papildomų apribojimų, pagrįstų kituose įstatymuose nustatyta apsauga.

Visų pirma, asmeninę informaciją tvarkančios tyrimo institucijos ir telekomunikacijų operatoriai privalo laikytis ryšių slaptumo, užtikrinamo Konstitucijos 21 straipsnio 2 dalimi (13). Be to, ši telekomunikacijų operatorių pareiga taip pat nustatyta Telekomunikacijų verslo įstatyme (14) 4 straipsnyje. Pagal Vidaus reikalų ir ryšių ministerijos (toliau – VRRM) Gaires dėl asmeninės informacijos apsaugos telekomunikacijų versle, pagrįstas Konstitucija ir Telekomunikacijų verslo įstatymu, tais atvejais, kai kyla rizika ryšių slaptumui, telekomunikacijų operatoriai negali atskleisti asmeninės informacijos, susijusios su ryšiais, palaikomais su trečiosiomis šalimis, nebent jie yra gavę asmens sutikimą arba gali remtis viena iš „pateisinamų priežasčių“ nesilaikyti Baudžiamojo kodekso. Pastarosios yra susijusios su „pateisinamais veiksmais“ (Baudžiamojo kodekso 35 straipsnis), „savigyna“ (Baudžiamojo kodekso 36 straipsnis) ir „tiesioginės grėsmės išvengimu“ (Baudžiamojo kodekso 37 straipsnis). „Pateisinami veiksmai“ pagal Baudžiamąjį kodeksą yra tik tie telekomunikacijų operatoriaus veiksmai, kuriais jis laikosi privalomų valstybės priemonių, t. y. savanoriški tyrimai į šią kategoriją nepatenka. Todėl, jei tyrimo institucijoms prašo asmeninės informacijos pagal „tyrimo suvestinę“ (Baudžiamojo proceso kodekso 197 straipsnio 2 dalis), telekomunikacijų operatoriui draudžiama atskleisti duomenis.

Antra, verslo subjektai privalo atmesti savanoriško bendradarbiavimo prašymus, jei jiems teisiškai draudžiama atskleisti asmeninę informaciją. Pavyzdžiui, jei verslo subjektas privalo laikytis informacijos konfidencialumo reikalavimų, kaip antai pagal Baudžiamojo kodekso 134 straipsnį (15).

3) AOTAIAĮ grindžiami apribojimai

Kalbant apie asmeninės informacijos rinkimą ir tolesnį tvarkymą, kuriuos vykdo administravimo organai, AOTAIAĮ yra numatyti II.A.1) b) (2) punkte paaiškinti apribojimai. Lygiaverčiai apribojimai numatyti prefektūrų policijai taikytinuose prefektūrų potvarkiuose.

B) Priežiūra

1) Teisminė priežiūra

Asmeninės informacijos rinkimas privalomomis priemonėmis turi būti pagrįstas orderiu (16) ir, atitinkamai, iš anksto išnagrinėtas teisėjo. Jei tyrimas atliktas neteisėtai, toliau nagrinėdamas baudžiamąją bylą teisėjas gali atmesti taip gautus įrodymus. Asmuo gali reikalauti, kad tokie įrodymai būtų atmesti nagrinėjant jo baudžiamąją bylą, teigdamas, kad tyrimas buvo neteisėtas.

2) AOTAIAĮ grindžiama priežiūra

Japonijoje kiekvienos ministerijos ministrui ar agentūros vadovui yra suteikti AOTAIAĮ pagrįsti priežiūros ir vykdymo užtikinimo įgaliojimai, o Vidaus reikalų ir ryšių ministras gali tirti, kaip visos kitos ministerijos užtikrina AOTAIAĮ vykdymą.

Jei Vidaus reikalų ir ryšių ministras, remdamasis, pvz., tyrimu dėl AOTAIAĮ vykdymo užtikrinimo statuso (17), nagrinėjamais skundais ar vienam iš ministerijai pavadžių išsamios informacijos centrų skirtais paklausimais, nusprendžia, kad tai būtina AOTAIAĮ tikslui pasiekti, jis gali reikalauti, kad administravimo organo vadovas pateiktų dokumentų ir paaiškinimų, susijusių su tuo, kaip tas konkretus administravimo organas tvarko asmeninę informaciją pagal AOTAIAĮ 50 straipsnį. Ministras gali teikti administravimo organo vadovui skirtas nuomones dėl asmeninės informacijos apdorojimo tame organe, jei mano, kad tai būtina minėto įstatymo tikslui pasiekti. Jei įtariama, kad minėtas įstatymas pažeidžiamas arba įgyvendinamas netinkamai, ministras taip pat gali, pvz., prašyti peržiūrėti priemones, imdamasis veiksmų pagal to įstatymo 50 ir 51 straipsnius. Tai padeda užtikrinti, kad AOTAIAĮ būtų taikomas vienodai ir jo būtų laikomasi.

3) Viešojo saugumo komisijų užtikrinama policijos priežiūra

Kalbant apie policijos administravimą, NPA yra prižiūrima Nacionalinės viešojo saugumo komisijos, o prefektūrų policiją prižiūri viena iš kiekvienoje prefektūroje įsteigtų viešojo saugumo komisijų. Kiekviena iš šių priežiūros įstaigų užtikrina, kad policija būtų administruojama demokratiškai ir politiniu atžvilgiu neutraliai.

Nacionalinė viešojo saugumo komisija yra atsakinga už klausimus, priskirtus jos jurisdikcijai pagal Policijos įstatymą ir kitus įstatymus. Pavyzdžiui, ji atsakinga už NPA generalinio komisaro ir vietos vyresniųjų policijos pareigūnų paskyrimą, taip pat už išsamios politikos, kurioje nurodomos pagrindinės gairės ar priemonės, susijusios su NPA administravimu, nustatymą.

Prefektūrų viešojo saugumo komisijas sudaro remiantis Policijos įstatymu atitinkamos prefektūros gyventojams atstovaujantys nariai ir šios komisijos administruoja konkrečios prefektūros policiją, veikdamos kaip nepriklausomų tarybų sistema. Narius paskiria prefektūros valdytojas su prefektūros sutikimu, kaip numatyta Policijos įstatymo 39 straipsnyje. Jie skiriami trejų metų kadencijai ir ne savo noru gali būti atleisti tik dėl konkrečių įstatymuose nustatytų priežasčių (pvz., jei negali vykdyti pareigų, pažeidžia pareigas, dėl netinkamo elgesio ir pan.), taip užtikrinant jų nepriklausomumą (žr. Policijos įstatymo 40 ir 41 straipsnius). Be to, siekiant užtikrinti jų politinį neutralumą, Policijos įstatymo 42 straipsniu komisijos nariui draudžiama tuo pat metu būti teisėkūros institucijos nariu, politinės partijos ar bet kokios kitos politinės institucijos vykdomuoju nariu arba aktyviai dalyvauti politiniuose judėjimuose. Kiekviena komisija priklauso atitinkamos prefektūros valdytojo jurisdikcijai, tačiau tai nereiškia, kad valdytojas turi įgaliojimų nurodyti jai, kaip vykdyti funkcijas.

Pagal Policijos įstatymo 38 straipsnio 3 dalį kartu su 2 straipsniu ir 36 straipsnio 2 dalimi prefektūrų viešojo saugumo komisijos yra atsakingos už „asmens teisių ir laisvės apsaugą“. Tuo tikslu joms teikiamos prefektūros policijos vadovų ataskaitos, susijusios su veikla jų jurisdikcijoje, taip pat per reguliariai (tris ar keturis kartus per mėnesį) rengiamus posėdžius. Komisijos teikia gairių šiais klausimais, nustatydamos išsamią politiką.

Be to, prefektūrų viešojo saugumo komisijos, vykdydamos priežiūros funkcijas, gali teikti prefektūrų policijai nurodymų dėl konkrečių atskirų atvejų, jei mano, kad tai būtina atsižvelgiant į prefektūrų policijos veiklos patikrą ar dėl jos darbuotojų netinkamo elgesio. Komisijos taip pat gali, jei mano, kad tai būtina, nurodyti paskirtam komisijos nariui peržiūrėti, kaip įgyvendinamas konkretus nurodymas (Policijos įstatymo 43-2 straipsnis).

4) Parlamento vykdoma priežiūra

Parlamentas gali atlikti tyrimus dėl valdžios institucijų veiklos ir tuo tikslu reikalauti pateikti dokumentus ir liudytojų parodymus (Konstitucijos 62 straipsnis). Tokiomis aplinkybėmis Parlamento kompetentingas komitetas gali nagrinėti, ar policija tinkamai renka informaciją.

Šie įgaliojimai išsamiau nurodyti Parlamento įstatyme. Pagal jo 104 straipsnį Parlamentas gali reikalauti, kad Ministrų kabinetas ir viešosios agentūros pateiktų tyrimui atlikti būtinas ataskaitas ir įrašus. Be to, pagal Parlamento įstatymo 74 straipsnį Parlamento nariai gali teikti „rašytinius paklausimus“. Šiuos paklausimus turi patvirtinti Parlamento rūmų pirmininkas ir paprastai Ministrų kabinetas turi į juos atsakyti raštu per septynias dienas (jei per šį laikotarpį atsakyti neįmanoma, turi būti pateiktos priežastys ir nustatytas naujas terminas, kaip numatyta Parlamento įstatymo 75 straipsnyje). Anksčiau Parlamentas taip pat yra pateikęs rašytinių paklausimų dėl to, kaip administracija tvarko asmeninę informaciją (18).

C) Individualios teisių gynimo priemonės

Pagal Japonijos Konstitucijos 32 straipsnį visi asmenys turi teisę kreiptis į teismus. Be to, Konstitucijos 17 straipsniu garantuojama kiekvieno asmens teisė iškelti valstybei ar viešajam subjektui bylą dėl žalos atlyginimo (kaip nustatyta įstatymais), jei asmuo dėl neteisėtų valstybės pareigūno veiksmų patyrė žalos.

1) Teisminių teisių gynimo priemonės privalomo informacijos rinkimo pagal orderį atveju (Baudžiamojo proceso kodekso 430 straipsnis)

Pagal Baudžiamojo proceso kodekso 430 straipsnio 2 dalį asmuo, nepatenkintas priemonėmis, kurių policijos pareigūnas ėmėsi dėl daiktų poėmio (taip pat kai tai apima asmeninę informaciją) pagal orderį, gali kompetentingam teismui pateikti prašymą (vadinamąjį „kvaziskundą“), kad tos priemonės būtų „atšauktos arba pakeistos“.

Asmuo gali pateikti tokį skundą nelaukdamas, kol byla bus baigta nagrinėti. Nusprendęs, kad poėmis nebuvo būtinas arba kad yra kitų priežasčių manyti, kad jis buvo neteisėtas, teismas gali nurodyti atšaukti arba pakeisti tas priemones.

2) Teisminių teisių gynimo priemonės pagal Civilinio proceso kodeksą ir Valstybės žalos atlyginimo įstatymą

Jei asmuo mano, kad buvo pažeista jo teisė į privatumą, nustatyta Konstitucijos 13 straipsnyje, jis gali pareikšti civilinį ieškinį reikalaudamas, kad atliekant nusikalstamos veikos tyrimą surinkta asmeninė informacija būtų ištrinta.

Be to, asmuo gali pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo pagal Valstybės žalos atlyginimo įstatymą kartu su atitinkamais Civilinio kodekso straipsniais, jei jis mano, kad buvo pažeista jo teisė į privatumą ir dėl jo asmeninės informacijos rinkimo ar sekimo jis patyrė žalos (19). Kadangi žala, kurią reikalaujama atlyginti, neapsiriboja žala nuosavybei (Civilinio kodekso 710 straipsnis), ji taip pat gali apimti „moralinę kančią“. Atlyginimo už tokią neturtinę žalą sumą įvertina teisėjas, remdamasis „laisvu vertinimu, atsižvelgiant į įvairius kiekvienos bylos veiksnius“ (20).

Pagal Valstybinės žalos atlyginimo įstatymo 1 straipsnio 1 dalį kompensacija gali būti skiriama, jei i) valstybės pareigūnas, vykdantis viešosios valdžios funkcijas valstybės arba veikdamas viešojo subjekto vardu, ii) atlikdamas savo pareigas iii) tyčia arba dėl aplaidumo iv) neteisėtai v) padarė žalos kitam asmeniui.

Asmuo turi pareikšti ieškinį pagal Civilinio proceso kodeksą. Pagal taikytinas taisykles asmuo gali pareikšti ieškinį teismui, kurio jurisdikcijoje padarytas deliktas.

3) Individualios teisių gynimo priemonės policijos vykdomo neteisėto / netinkamo tyrimo atveju: skundai prefektūrų viešojo saugumo komisijoms (Policijos įstatymo 79 straipsnis)

Pagal Policijos įstatymo 79 straipsnį (21) ir kaip plačiau paaiškinta NPA vadovo nurodymuose prefektūrų policijai ir prefektūrų viešojo saugumo komisijoms (22), asmenys gali teikti rašytinį skundą (23) kompetentingai prefektūros viešojo saugumo komisijai dėl policijos pareigūno neteisėto ar netinkamo elgesio vykdant pareigas; šios pareigos taip pat gali būti susijusios su asmeninės informacijos rinkimu ir naudojimu.\ Komisija sąžiningai išnagrinėja tokius skundus vadovaudamasi įstatymais bei vietos potvarkiais ir apie tyrimo rezultatus raštu informuoja skundą pateikusį asmenį.

Remdamasi savo priežiūros įgaliojimais pagal Policijos įstatymo 38 straipsnio 3 dalį, prefektūros viešojo saugumo komisija nurodo prefektūros policijai ištirti faktus ir imtis reikiamų priemonių, atsižvelgiant į to tyrimo rezultatą, ir pranešti apie rezultatus komisijai. Komisija taip pat gali pateikti nurodymų dėl skundo nagrinėjimo, jei mano, kad tai būtina, pavyzdžiui, jei mano, kad policijos atlikto tyrimo nepakanka. Šis įgyvendinimo būdas apibūdintas NPA pranešime prefektūrų policijos vadovams.

Pranešant skundą pateikusiam asmeniui apie tyrimo rezultatą taip pat atsižvelgiama į policijos tyrimo ataskaitas ir priemones, kurių imtasi Komisijos nurodymu.

4) Individualios teisių gynimo priemonės pagal AOTAIAĮ ir Baudžiamojo proceso kodeksą

a) AOTAIAĮ

Pagal AOTAIAĮ 48 straipsnį administravimo organai privalo stengtis tinkamai ir greitai išnagrinėti bet kokius skundus dėl asmeninės informacijos tvarkymo. VRRM, vadovaudamasi AOTAIAĮ 47 straipsnio 2 dalimi, kaip priemonę asmenims teikti suvestinę informaciją (pvz., apie pagal AOTAIAĮ turimas teises į informacijos atskleidimą, ištaisymą ir jos naudojimo sustabdymą) ir kaip kontaktinį punktą klausimams teikti kiekvienoje prefektūroje įsteigė po Informacijos atskleidimo ir asmeninės informacijos apsaugos išsamios informacijos centrą. Paklausimus gali teikti ir nerezidentai. Pavyzdžiui, 2017 m. finansiniais metais (2017 m. balandžio mėn. – 2018 m. kovo mėn.) išsamios informacijos centrai išnagrinėjo iš viso 5186 paklausimus.

AOTAIAĮ 12 ir 27 straipsniais asmenims suteikiama teisė prašyti atskleisti ir ištaisyti saugomą asmeninę informaciją. Be to, pagal AOTAIAĮ 36 straipsnį asmenys gali prašyti sustabdyti jų saugomos asmeninės informacijos naudojimą arba ją ištrinti, jei administravimo organas ją gavo neteisėtai arba saugo ar naudoja pažeisdamas teisės aktus.

Tačiau kiek tai susiję su asmenine informacija, surinkta (pagal teismo orderį arba tyrimo suvestinę) ir saugoma nusikalstamos veikos tyrimo tikslais (24), tokia informacija paprastai priskiriama kategorijai „asmeninė informacija, užfiksuota su teismo procesais ir paimtais daiktais susijusiuose dokumentuose“. Todėl pagal Baudžiamojo proceso kodekso 53-2 straipsnį (25) tokia asmeninė informacija nepatenka į AOTAIAĮ 4 skyriuje nustatytą asmens teisių taikymo sritį. Vietoj to tokios asmeninės informacijos tvarkymui ir asmens teisei su ja susipažinti ir ištaisyti yra taikomos specialios taisyklės pagal Baudžiamojo proceso kodeksą ir Įstatymą dėl galutinės baudžiamosios bylos medžiagos (žr. toliau) (26). Ši išimtis yra pagrįsta įvairiais veiksniais, kaip antai atitinkamų asmenų privatumo apsauga, tyrimų slaptumas ir deramas baudžiamųjų bylų nagrinėjimas. Vis dėlto, AOTAIAĮ 2 skyriaus nuostatos, kuriomis reglamentuojami tokios informacijos tvarkymo principai, tebėra taikytinos.

b) Baudžiamojo proceso kodeksas

Pagal Baudžiamojo proceso kodeksą galimybė susipažinti su asmenine informacija, surinkta nusikalstamos veikos tyrimo tikslais, priklauso tiek nuo proceso etapo, tiek nuo asmens vaidmens tyrime (t. y. nuo to, ar jis yra įtariamasis, kaltinamasis, nukentėjusysis ir pan.).

Kaip išimtis Baudžiamojo proceso kodekso 47 straipsnyje nustatytai taisyklei, kad dokumentai, susiję su teismo procesu, negali būti viešinami, kol neprasideda teismo procesas (nes tai gali pažeisti atitinkamų asmenų garbę ir (arba) privatumą ir trukdyti tyrimui / teismo procesui), nukentėjusiesiems iš principo leidžiama susipažinti su tokia informacija, jei tai laikoma pagrįsta atsižvelgiant į Baudžiamojo proceso kodekso 47 straipsnio nuostatų tikslą (27).

Kalbant apie įtariamuosius, jie apie tai, kad yra susiję su nusikalstamos veikos tyrimu, paprastai sužino, kai yra apklausiami kriminalinės policijos arba prokuroro. Jeigu vėliau prokuroras nusprendžia nepradėti persekiojimo, jis apie tai nedelsdamas praneša įtariamajam, jei šis to paprašo (Baudžiamojo proceso kodekso 259 straipsnis).

Be to, pradėjęs persekiojimą, prokuroras kaltinamajam ar jo advokatui suteikia galimybę iš anksto susipažinti su įrodymais, kol jie dar nepateikti nagrinėti teismui (Baudžiamojo proceso kodekso 299 straipsnis). Tai kaltinamajam leidžia patikrinti savo asmeninę informaciją, kuri buvo surinkta per nusikalstamos veikos tyrimą.

Galiausiai, įtariamojo, kaltinamojo ar bet kurio kito asmens (pvz., nukentėjusiojo) asmeninės informacijos, surinktos vykdant nusikalstamos veikos tyrimą, apsauga yra užtikrinama taikant konfidencialumo prievolę (Nacionalinio viešojo administravimo įstatymo 100 straipsnis) ir sankcijomis, kurios gresia konfidencialios informacijos, tvarkomos vykdant viešojo administravimo pareigas, nutekinimo atveju (Nacionalinio viešojo administravimo įstatymo 109 straipsnio xii punktas).

5) Individualios teisių gynimo priemonės valdžios institucijų vykdomo neteisėto / netinkamo tyrimo atveju: apskundimas AIAK

Pagal AIAĮ 6 straipsnį Vyriausybė, bendradarbiaudama su trečiųjų šalių vyriausybėmis, privalo imtis reikiamų veiksmų, kad, skatinant bendradarbiavimą su tarptautinėmis organizacijomis ir kitomis tarptautinėmis sistemomis, būtų sukurta tarptautinius standartus atitinkanti asmeninės informacijos sistema. Remiantis šia nuostata, Pagrindine politika dėl asmeninės informacijos apsaugos (priimta Ministrų kabineto sprendimu) AIAK, kaip institucijai, kompetentingai administruoti visą AIAĮ, suteikiami įgaliojimai imtis reikiamų veiksmų, kad būtų pašalinti Japonijos ir atitinkamos užsienio valstybės sistemų ir operacijų skirtumai siekiant užtikrinti, kad iš tokios valstybės gauta asmeninė informacija būtų tvarkoma tinkamai.

Be to, kaip numatyta AIAĮ 61 straipsnio i ir ii punktuose, AIAK pavesta formuoti ir skatinti pagrindinę politiką, taip pat tarpininkauti nagrinėjant skundus, pateiktus prieš verslo subjektus. Galiausiai administravimo organai turi glaudžiai bendrauti ir bendradarbiauti (AIAĮ 80 straipsnis).

Pagal šias nuostatas AIAK asmenų pateiktus skundus nagrinės taip:

a) asmuo, įtariantis, kad iš ES perduotus jo duomenis rinko arba naudojo valdžios institucijos Japonijoje, įskaitant institucijas, atsakingas už šio pareiškimo II ir III skyriuose nurodytą veiklą, pažeisdamos taikomas taisykles, įskaitant taisykles, kurioms taikomas šis pareiškimas, gali pateikti skundą AIAK (asmeniškai arba per savo DAI);

b) AIAK nagrinėja skundą, be kita ko, naudodamasi savo įgaliojimais pagal AIAĮ 6 straipsnį, 61 straipsnio ii punktą ir 80 straipsnį, ir apie skundą praneša kompetentingoms valdžios institucijoms, įskaitant atitinkamas priežiūros institucijas. Pagal AIAĮ 80 straipsnį šios institucijos privalo bendradarbiauti su AIAK ir, be kita ko, teikti reikalingą informaciją ir susijusius dokumentus, kad AIAK galėtų įvertinti, ar renkant asmeninę informaciją arba vėliau ją naudojant buvo laikomasi taikomų taisyklių. Atlikdama vertinimą AIAK bendradarbiauja su VRRM;

c) jei vertinimo metu nustatoma, kad buvo pažeistos taikomos taisyklės, atitinkamos valdžios institucijos, bendradarbiaudamos su AIAK, taip pat yra įpareigotos pašalinti pažeidimą. Neteisėto asmeninės informacijos rinkimo pagal taikomas taisykles atveju tai apima ir surinktos asmeninės informacijos ištrynimą. Taikomų taisyklių pažeidimo atveju AIAK, prieš baigdama vertinimą, taip pat patikrins, ar pažeidimas buvo visiškai ištaisytas;

d) AIAK, atlikusi vertinimą, per pagrįstą laikotarpį turi pranešti asmeniui jo rezultatus, įskaitant bet kokius taisomuosius veiksmus, kurių buvo imtasi (jei taikoma). AIAK taip pat privalo informuoti asmenį apie galimybę prašyti, kad rezultatą patvirtintų kompetentinga valdžios institucija, ir nurodyti instituciją, kuriai reikia pateikti tokį prašymą. Išsami informacija apie vertinimo rezultatą gali būti ribojama, jei yra pagrįstų priežasčių manyti, kad perdavus tokią informaciją gali kilti pavojus vykstančiam tyrimui. Kai skundas yra susijęs su asmeninės informacijos rinkimu arba naudojimu baudžiamosios teisėsaugos srityje, jei vertinimo metu paaiškėtų, kad buvo pradėta byla, susijusi su asmens asmenine informacija, ir dėl šios bylos yra priimtas sprendimas, AIAK informuos asmenį, kad pagal Baudžiamojo proceso kodekso 53 straipsnį ir Įstatymo dėl galutinės baudžiamosios bylos medžiagos 4 straipsnį galima susipažinti su bylos medžiaga. Jei vertinimo metu nustatoma, kad asmuo yra įtariamasis baudžiamojoje byloje, AIAK informuos asmenį apie šią aplinkybę ir apie galimybę pateikti prašymą pagal Baudžiamojo proceso kodekso 259 straipsnį;

e) jeigu procedūros rezultatas asmens vis tiek netenkina, jis gali kreiptis į AIAK, kuri turi asmenį informuoti apie įvairias galimybes kreiptis dėl teisių gynimo ir išsamias tokio kreipimosi procedūras pagal Japonijos įstatymus ir taisykles. AIAK teiks asmeniui paramą, įskaitant konsultavimą ir pagalbą, toliau kreipiantis į atitinkamą administravimo arba teisminę instituciją.

III. Vyriausybės galimybė susipažinti su informacija nacionalinio saugumo tikslais

A. Asmeninės informacijos rinkimo teisiniai pagrindai ir apribojimai

1) Atitinkamos ministerijos / agentūros vykdomo informacijos rinkimo teisiniai pagrindai

Kaip minėta pirmiau, administravimo organai asmeninę informaciją nacionalinio saugumo tikslais privalo rinkti neperžengdami savo administracinės kompetencijos.

Japonijoje nėra įstatymo, kuriuo būtų leidžiama vien tik nacionalinio saugumo tikslais privalomomis priemonėmis rinkti asmeninę informaciją. Pagal Konstitucijos 35 straipsnį priverstinai asmeninę informaciją galima rinkti tik remiantis teismo orderiu, išduotu atliekant nusikalstamos veikos tyrimą. Taigi toks orderis gali būti išduotas tik nusikalstamos veikos tyrimo tikslais. Tai reiškia, kad pagal Japonijos teisinę sistemą informacijos rinkimas ir (arba) naudojimas privalomomis priemonėmis nacionalinio saugumo tikslais neleidžiamas. Vietoj to, nacionalinio saugumo srityje atitinkamos ministerijos ar agentūros informaciją gali gauti tik iš laisvai prieinamų šaltinių arba tik verslo subjektų ar asmenų savanoriškai atskleidžiamą informaciją. Verslo subjektai, gavę savanoriško bendradarbiavimo prašymą, nėra teisiškai įpareigoti teikti tokią informaciją ir, jei atsisako bendradarbiauti, nepatiria neigiamų pasekmių.

Už nacionalinį saugumą atsakingos kelios skirtingos ministerijos ir agentūros.

1) Ministrų kabineto sekretoriatas

Ministrų kabineto sekretoriatas renka informaciją ir atlieka tyrimus, susijusius su svarbiomis Ministrų kabineto politikos sritimis (28), kaip nurodyta Ministrų kabineto įstatymo 12-2 straipsnyje (29). Tačiau Ministrų kabineto sekretoriatas neturi įgaliojimų rinkti asmeninę informaciją tiesiogiai iš verslo subjektų. Jis renka, tvarko, analizuoja ir vertina informaciją, kurią gauna iš atvirai prieinamų šaltinių, kitų valdžios institucijų ir pan.

2) NPA / prefektūros policija

Kiekvienoje prefektūroje prefektūros policijai suteikti įgaliojimai neperžengiant savo kompetencijos pagal Policijos įstatymo 2 straipsnį rinkti informaciją. Gali būti atvejų, kai informaciją pagal savo kompetenciją, kaip nustatyta Policijos įstatyme, tiesiogiai renka NPA. Visų pirma tai pasakytina apie NPA Saugumo biuro bei Užsienio reikalų ir žvalgybos departamento veiklą. Pagal Policijos įstatymo 24 straipsnį Saugumo biuras yra atsakingas už klausimus, susijusius su saugumo policija (30), o Užsienio reikalų ir žvalgybos departamentas – už klausimus, susijusius su užsieniečiais ir Japonijos piliečiais, vykdančiais veiklą užsienio šalyse.

3) Viešojo saugumo žvalgybos agentūra (VSŽA)

Ardomosios veiklos prevencijos įstatymo (AVPĮ) ir Įstatymo dėl organizacijų, kurios nesirinktinai vykdė masinių žudynių veiksmus, kontrolės (ĮOK) taikymas daugiausia pavestas Viešojo saugumo žvalgybos agentūrai (VSŽA). Tai Teisingumo ministerijos agentūra.

AVPĮ ir ĮOK nustatyta, kad administracinės nuostatos (t. y. priemonės, kuriomis nustatomas tokių organizacijų veiklos ribojimas, jų likvidavimas ir kt.) gali būti priimtos, laikantis griežtų sąlygų, siekiant kovoti su organizacijomis, kurios vykdo tam tikras sunkias veikas („teroristinę ardomąją veiklą“ arba „nesirinktinai vykdomas masines žudynes“), taip pažeisdamos Konstitucijoje įtvirtintą „viešąjį saugumą“ arba „pagrindinę visuomenės sistemą“. „Teroristinė ardomoji veikla“ patenka į AVPĮ taikymo sritį (žr. 4 straipsnį, taikomą tokiai veiklai kaip sukilimo, užsienio agresijos raginimas, politinė žmogžudystė ir kt.), o ĮOK taikomas „nesirinktinai vykdytiems masinių žudynių veiksmams“ (žr. ĮOK 4 straipsnį). AVPĮ arba ĮOK nuostatos gali būti taikomos tik tiksliai nustatytoms organizacijoms, keliančioms konkrečias vidaus ar išorės grėsmes viešajam saugumui.

Taigi AVPĮ ir ĮOK įtvirtinami tyrimo teisiniai įgaliojimai. Pagrindiniai VSŽA (VSŽO) pareigūnų tyrimo įgaliojimai yra nustatyti AVPĮ 27 straipsnyje ir ĮOK 29 straipsnyje. VSŽA tyrimai pagal šias nuostatas atliekami tik tiek, kiek yra būtini siekiant įgyvendinti minėtas organizacijų kontrolės nuostatas (pvz., anksčiau vykdyti tyrimai dėl radikalių kairiųjų grupių, sektos Aum Shinrikyo ir tam tikros vidaus grupės, glaudžiai susijusios su Šiaurės Korėja). Tačiau šie tyrimai negali būti grindžiami privalomomis priemonėmis, todėl asmeninės informacijos turinti organizacija negali būti priversta ją teikti.

VSŽA savanoriškai atskleistos informacijos rinkimui ir naudojimui taikomos įstatymais nustatytos atitinkamos apsaugos priemonės ir apribojimai, kaip antai, be kita ko, Konstitucija garantuojamas ryšių slaptumas ir asmeninės informacijos tvarkymo taisyklės pagal AOTAIAĮ.

4) Gynybos ministerija (GM)

Kalbant apie Gynybos ministerijos (GM) vykdomą informacijos rinkimą, GM, remdamasi GM įsteigimo įstatymo 3 ir 4 straipsniais, renka tik tą informaciją, kurios reikia į jos administracinę kompetenciją patenkantiems reikalams, įskaitant dėl gynybos ir apsaugos klausimų, veiksmų, kurių imasi Savigynos pajėgos, taip pat dėl Žemės, jūrų ir oro savigynos pajėgų dislokavimo. GM informaciją šiais tikslais gali rinkti tik savanoriškai bendradarbiaujant ir iš laisvai prieinamų šaltinių. Ji nerenka informacijos apie gyventojus.

2) Apribojimai ir apsaugos priemonės

a) Teisės aktų nustatyti apribojimai

1) AOTAIAĮ grindžiami bendrieji apribojimai

AOTAIAĮ yra bendrasis teisės aktas, taikomas administravimo organams renkant ir tvarkant asmeninę informaciją bet kurioje tokių organų veiklos srityje. Todėl II.A.1) b) 2) skirsnyje aprašyti apribojimai ir apsaugos priemonės taip pat taikomi asmeninės informacijos saugojimui, laikymui, naudojimui ir t. t. nacionalinio saugumo srityje.

2) Policijai (NPA ir prefektūrų policijai) taikomi specifiniai apribojimai

Kaip buvo nurodyta skirsnyje, skirtame informacijos rinkimui teisėsaugos tikslais, policija gali rinkti informaciją tik pagal savo kompetenciją ir tai darydama ji gali, vadovaudamasi Policijos įstatymo 2 straipsnio 2 dalimi, veikti griežtai „tik tiek, kiek būtina“ jos pareigoms vykdyti, ir „nešališkai, objektyviai ir sąžiningai“. Be to, ji privalo „niekada nepiktnaudžiauti savo įgaliojimais taip, kad būtų pažeidžiamos asmens teisės ir laisvės, užtikrinamos Japonijos Konstitucijoje“.

3) VSŽA taikomi specifiniai apribojimai

AVPĮ 3 straipsnyje ir ĮOK 3 straipsnyje nustatyta, kad tyrimai pagal šiuos teisės aktus gali būti atliekami tik tokiu mastu, koks reikalingas tikslui pasiekti, ir jų negalima vykdyti siekiant nepagrįstai riboti pagrindines žmogaus teises. Be to, pagal AVPĮ 45 straipsnį ir ĮOK 42 straipsnį, jeigu VSŽA pareigūnas piktnaudžiauja savo įgaliojimais, tai yra nusikaltimas, už kurį taikomos griežtesnės baudžiamosios sankcijos nei už bendro pobūdžio įgaliojimų pažeidimą kitose viešojo sektoriaus srityse.

4) MM taikomi specifiniai apribojimai

Kalbant apie GM vykdomą informacijos rinkimą / organizavimą, kaip nurodyta GM įsteigimo įstatymo 4 straipsnyje, ši ministerija renka tik tą informaciją, kurios „reikia“ jos pareigoms vykdyti šiose srityse: 1) gynybos ir apsaugos klausimų, 2) veiksmų, kurių imasi Savigynos pajėgos, 3) Žemės, jūrų ir oro savigynos pajėgų organizavimo, personalo skaičiaus, struktūros, įrangos ir dislokavimo.

b) Kiti apribojimai

Kaip paaiškinta II.A.2) b) 1) skirsnyje dėl nusikalstamos veikos tyrimų, remiantis Aukščiausiojo Teismo praktika, kad, siekiant patenkinti verslo subjekto prašymą savanoriškai bendradarbiauti, toks prašymas turi būti būtinas tiriant įtariamą nusikaltimą ir turi būti pagrįstas, kad būtų pasiektas tyrimo tikslas.

Nors tyrimo institucijų nacionalinio saugumo srityje atliekamų tyrimų teisinis pagrindas ir tikslas skiriasi nuo tyrimo institucijų teisėsaugos srityje atliekamų tyrimų teisinio pagrindo ir tikslo, pagrindiniai „reikalingumo atliekant tyrimą“ ir „būdo tinkamumo“ principai panašiai taikomi nacionalinio saugumo srityje ir jų turi būti laikomasi tinkamai atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes.

Minėtais apribojimais užtikrinama, kad informacija būtų renkama ir apdorojama tik tiek, kiek tai būtina konkrečioms kompetentingos valdžios institucijos pareigoms atlikti ir remiantis konkrečiomis grėsmėmis. Tai neapima masinio ir nesirinktinai atliekamo duomenų rinkimo ar prieigos prie asmeninės informacijos nacionalinio saugumo tikslais.

B. Priežiūra

1) AOTAIAĮ grindžiama priežiūra

Kaip paaiškinta II.B.2) skirsnyje, Japonijos viešajame sektoriuje kiekvienos ministerijos ministrui ar agentūros vadovui yra suteikti įgaliojimai savo ministerijoje ar agentūroje vykdyti atitikties AOTAIAĮ priežiūrą ir užtikrinti vykdymą. Be to, Vidaus reikalų ir ryšių ministras gali atlikti Įstatymo vykdymo užtikrinimo padėties tyrimą, reikalauti, kad kiekvienas ministras pateiktų dokumentų ir paaiškinimų pagal Įstatymo 49 ir 50 straipsnius, ir teikti kiekvienam ministrui skirtas nuomones pagal Įstatymo 51 straipsnį. Pavyzdžiui, jis gali prašyti peržiūrėti priemones imantis veiksmų pagal Įstatymo 50 ir 51 straipsnius.

2) Viešojo saugumo komisijų užtikrinama policijos priežiūra

Kaip paaiškinta skirsnyje „II. Informacijos rinkimas baudžiamosios teisėsaugos tikslais“, nepriklausomos prefektūrų viešojo saugumo komisijos vykdo prefektūrų policijos veiklos priežiūrą.

Nacionalinės policijos agentūros (NPA) priežiūros funkcijas vykdo Nacionalinė viešojo saugumo komisija. Pagal Policijos įstatymo 5 straipsnį Komisija yra atsakinga visų pirma už „asmens teisių ir laisvės apsaugą“. Šiuo tikslu ji visų pirma turi nustatyti išsamią politiką, kurioje nurodomos visų Policijos įstatymo 5 straipsnio 4 dalyje nurodytų klausimų administravimo taisyklės, taip pat išdėstytos kitos pagrindinės gairės ar priemonės, kuriomis turėtų būti vadovaujamasi vykdant minėtą veiklą. Nacionalinės viešojo saugumo komisijos (NVSK) nepriklausomumas yra toks pat kaip prefektūrų viešojo saugumo komisijų (PVSK).

3) Generalinio inspektoriaus teisinės atitikties biuro vykdoma GM priežiūra

Generalinio inspektoriaus teisinės atitikties biuras (GIB) yra nepriklausomas biuras Gynybos ministerijoje (GM), kurio tiesioginę priežiūrą vykdo Gynybos ministras pagal GM steigimo įstatymo 29 straipsnį. GIB gali tikrinti, kaip GM pareigūnai laikosi įstatymų ir taisyklių. Šie patikrinimai vadinami „gynybos patikrinimais“.

GIB atlieka patikrinimus kaip nepriklausoma tarnyba, kad būtų užtikrinta teisinė atitiktis visoje ministerijoje, įskaitant Savigynos pajėgas (SP). Jis savo pareigas vykdo nepriklausomai nuo GM veiklos departamentų. Atlikęs patikrinimą, GIB nustatytus faktus, kartu su būtinomis taisomosiomis priemonėmis, nedelsdamas praneša tiesiogiai gynybos ministrui. Remdamasis GIB ataskaita, gynybos ministras gali priimti įsakymus įgyvendinti priemones padėčiai ištaisyti. Viceministro pavaduotojui pavesta įgyvendinti šias priemones ir pranešti gynybos ministrui, kaip jos įgyvendinamos.

Atliekant gynybos patikrinimus nustatyti faktai šiuo metu savanoriškai kaip skaidrumo priemonė skelbiami GM interneto svetainėje (nors teisiškai to daryti neprivaloma).

Yra trys saugumo patikrinimų kategorijos:

(i) periodiškai atliekami reguliarūs saugumo patikrinimai (31);

(ii) saugumo patikrinimai, kurių tikslas – patikrinti, ar veiksmingai imtasi taisomųjų priemonių, ir

(iii) specialieji gynybos patikrinimai, gynybos ministro pavedimu atliekami dėl konkrečių klausimų.

Atlikdamas šiuos patikrinimus generalinis inspektorius gali prašyti, kad susijusi tarnyba pateiktų ataskaitas, prašyti pateikti dokumentus, patekti į patalpas, kad galėtų atlikti patikrinimus vietoje, prašyti viceministro pavaduotojo paaiškinimų ir t. t. Atsižvelgiant į GIB tikrinimo užduočių pobūdį, šiam biurui vadovauja labai aukšto rango teisės specialistai (buvęs vyriausiasis prokuroras).

4) VSŽA vykdoma priežiūra

VSŽA atlieka reguliarius ir specialiuosius patikrinimus, per kuriuos tikrina savo atskirų biurų ir tarnybų (Viešojo saugumo žvalgybos biuro, viešojo saugumo žvalgybos tarnybų, kitų pavaldžiųjų tarnybų ir kt.) veiklą. Atliekant reguliarius patikrinimus generalinio direktoriaus pavaduotojas ir (arba) direktorius paskiriamas (-i) inspektoriumi (-iais). Per tokius patikrinimus taip pat tikrinama, kaip tvarkoma asmeninė informacija.

5) Parlamento vykdoma priežiūra

Kalbant apie informacijos rinkimą teisėsaugos tikslais, Parlamentas per savo kompetentingą komitetą gali tirti informacijos rinkimo veiklos nacionalinio saugumo srityje teisėtumą. Parlamento tyrimo įgaliojimai grindžiami Konstitucijos 62 straipsniu ir Parlamento įstatymo 74 ir 104 straipsniais.

C. Individualios teisių gynimo priemonės

Individualiomis teisių gynimo priemonėmis galima naudotis taip pat kaip baudžiamosios teisėsaugos srityje. Tai taip pat apima naująjį AIAK administruojamą ir prižiūrimą teisių gynimo mechanizmą, skirtą ES piliečių skundams nagrinėti ir spręsti. Šis klausimas plačiau aptariamas II.C skirsnyje.

Be to, konkrečių individualių teisių gynimo būdų esama nacionalinio saugumo srityje.

Administravimo organų nacionalinio saugumo tikslais renkamai asmeninei informacijai taikomos AOTAIAĮ 4 skyriaus nuostatos. Tai apima asmens teisę prašyti atskleisti (12 straipsnis) ir ištaisyti (be kita ko, papildyti arba ištrinti) (27 straipsnis) saugomą asmeninę informaciją, taip pat teisę prašyti sustabdyti asmeninės informacijos naudojimą tuo atveju, kai administravimo organas atitinkamą informaciją gavo neteisėtai (36 straipsnis). Tačiau nacionalinio saugumo srityje naudojimuisi tokiomis teisėmis taikomi tam tikri apribojimai: prašymai atskleisti, ištaisyti informaciją arba sustabdyti jos naudojimą nebus tenkinami, kai jie yra susiję su „informacija, dėl kurios administravimo organo vadovas turi pagrįstų priežasčių manyti, kad atskleidus šią informaciją greičiausiai bus pakenkta nacionaliniam saugumui, bus padaryta žala tarpusavio pasitikėjimu grįstiems santykiams su kita šalimi ar tarptautine organizacija arba derybose su užsienio valstybe ar tarptautine organizacija bus atsidurta nepalankioje padėtyje“ (14 straipsnio iv punktas). Taigi, ši išimtis taikoma ne visam su nacionaliniu saugumu susijusiam savanoriškam informacijos rinkimui, nes ją taikant visada būtina konkrečiai įvertinti su informacijos atskleidimu susijusią riziką.

Be to, jeigu asmens prašymas atmetamas remiantis tuo, kad susijusi informacija yra laikoma neatskleistina pagal 14 straipsnio iv punktą, asmuo gali pateikti administracinį skundą, kad toks sprendimas būtų peržiūrėtas, teigdamas, pavyzdžiui, kad konkrečiu atveju netenkinamos 14 straipsnio iv punkte nustatytos sąlygos. Tokiu atveju atitinkamo administravimo organo vadovas, prieš priimdamas sprendimą, turi pasitarti su Informacijos atskleidimo ir asmeninės informacijos apsaugos peržiūros taryba. Taryba skundą peržiūrės laikydamasi nepriklausomumo principo. Taryba yra labai specializuotas ir nepriklausomas organas, o jos narius, kurie yra labai kompetentingi, skiria Ministras pirmininkas su abiejų Parlamento rūmų sutikimu (32). Tarybai suteikti dideli tyrimo įgaliojimai, įskaitant galimybę prašyti dokumentų ir atskleisi atitinkamą asmeninę informaciją, rengti uždarus posėdžius ir taikyti Vaughn indekso procedūrą (33). Tuomet Taryba raštu parengia ataskaitą ir pateikia ją susijusiam asmeniui (34). Ataskaitoje pateikti nustatyti faktai skelbiami viešai. Nors formaliai ataskaita nėra teisiškai privaloma, atitinkami administravimo organai laikosi beveik visų ataskaitų (35).

Galiausiai, pagal Administracinių bylų nagrinėjimo įstatymo 3 straipsnio 3 dalį asmuo gali kreiptis į teismą, kad būtų panaikintas administravimo organo priimtas sprendimas neatskleisti asmeninės informacijos.

IV. Periodinė peržiūra

Atliekant periodinę peržiūrą pagal sprendimą dėl tinkamumo AIAK ir Europos Komisija keisis informacija apie duomenų tvarkymą sprendime dėl tinkamumo nurodytomis sąlygomis, įskaitant šiame pareiškime nustatytas sąlygas.

(1) 2003 m. rugsėjo 12 d. Aukščiausiojo Teismo sprendimas (2002 (Ju) Nr.1656).

(2) Dėl išimčių, susijusių su AOTAIAĮ 4 skyriumi, žr. 16 p.

(3) AOTAIAĮ 2 straipsnio 5 dalyje saugoma asmeninė informacija – asmeninė informacija, kurią administravimo organo darbuotojas parengė arba gavo vykdydamas savo pareigas, ir kurią minėtas administravimo organas saugo savo darbuotojų organizacinėms reikmėms.

(4) Kiekviena prefektūra turi savo „prefektūros nutarimą“, taikomą prefektūros policijos vykdomai asmeninės informacijos apsaugai. Šių prefektūrų nutarimų vertimo į anglų kalbą nėra.

(5) Baudžiamojo proceso kodekso 220 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tais atvejais, kai prokuroras, prokuroro padėjėjas ar kriminalinės policijos pareigūnas sulaiko įtariamąjį, jei būtina, jis gali imtis šių priemonių: a) ieškodamas įtariamojo patekti į kito asmens ir pan. gyvenamąją vietą; b) sulaikymo vietoje atlikti kratas, poėmius ar patikras.

(6) Konkrečiau, remiantis šia nuostata, „bet kuriais iš toliau nurodytoms kategorijoms priskiriamų atvejų, jei padėtis pakankamai rimta, kad būtų galima įtarti, kad vyks pokalbiai, susiję su veikos vykdymu, pasirengimu, sąmokslu dėl tolesnių veiksmų, pvz., įrodymų slėpimo ir pan., nurodymais ir kita informacija apie nusikalstamą veiką, apibūdintą kiekvienoje iš minėtų kategorijų (toliau – „susijusios nusikalstamos veikos“ pagal antrą ir trečią kategorijas), taip pat vyks pokalbiai dėl dalykų, susijusių su minėta nusikalstama veika (toliau šioje dalyje – „su nusikalstama veika susiję pokalbiai“), ir tais atvejais, kai itin sudėtinga kokiais nors kitais būdais atpažinti nusikaltėlį arba išsiaiškinti nusikaltimo įvykdymo aplinkybes arba detales, prokuroras arba kriminalinės policijos pareigūnas gali klausytis su nusikalstama veika susijusių pokalbių pagal orderį dėl pokalbių klausymosi, teisėjo išduotą dėl tam tikros susisiekimo priemonės, nurodomos telefonu numeriu ir kitais numeriais arba kodais, pagal kuriuos galima nustatyti telefono pokalbio šaltinį arba paskirtį, naudojamos įtariamojo remiantis sutartimi su telekomunikacijų operatoriais ir pan. (išskyrus tuos, kuriuos galima laikyti nekeliančiais įtarimų dėl su nusikalstama veika susijusių pokalbių), arba priemonių, dėl kurių yra priežasčių įtarti, kad jos bus naudojamos su nusikalstama veika susijusiems pokalbiams, – tokiais atvejais galima klausytis ta priemone vykdomų su nusikalstama veika susijusių pokalbių.“

(7) 1969 m. kovo 18 d. sprendimas (1968 (Shi) Nr. 100).

(8) Baudžiamojo proceso taisyklių 156 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Pateikdamas ankstesnio straipsnio 1 dalyje nurodytą prašymą to prašymo teikėjas nurodo, kuo remiantis manoma, kad įtariamasis arba kaltinamasis įvykdė nusikalstamą veiką.“

(9) Žr. 6 išnašą.

(10) AOTAIAĮ 3 straipsnio 1 ir 2 dalimis ribojamas asmeninės informacijos saugojimo ir, atitinkamai, jos rinkimo mastas.

(11) Taip pat žr. 1999 m. gruodžio 7 d. Nacionalinės policijos agentūros pranešimą (toliau 9 psl.), kuriame nurodomas tas pats argumentas.

(12) Vertinant „metodų tinkamumą“ gali būti vertinamas nusikaltimo sunkumas ir skuba.

(13) Konstitucijos 21 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Draudžiama taikyti cenzūrą ir pažeisti bet kokių ryšių priemonių slaptumą“.

(14) Telekomunikacijų verslo įstatymo 4 straipsnyje nurodyta, kad: „1) draudžiama pažeisti telekomunikacijų operatoriaus tvarkomų ryšių slaptumą; 2) bet koks asmuo, užsiimantis telekomunikacijų verslu, eidamas savo pareigas privalo saugoti paslaptis, kurias sužinojo dėl telekomunikacijų operatoriaus tvarkomos informacijos. Ši pareiga taikoma ir nustojus eiti atitinkamas pareigas.“

(15) Baudžiamojo kodekso 134 straipsnyje nurodyta, kad: „1) jei gydytojas, vaistininkas, vaistinių preparatų platintojas, akušeris, teisinis atstovas, gynėjas, valstybinis notaras ar bet koks asmuo, anksčiau ėjęs tokias profesines pareigas, be pateisinamų priežasčių atskleidžia kito asmens konfidencialią informaciją, kurią jis sužinojo eidamas tas profesines pareigas, jis baudžiamas laisvės atėmimu atliekant darbus iki 6 mėnesių arba ne didesne kaip 100 000 JPY bauda; 2) minėta nuostata taikoma ir tais atvejais, jei religines pareigas einantis ar ėjęs asmuo be pateisinamų priežasčių atskleidžia kito asmens konfidencialią informaciją, kurią jis sužinojo tos religinės veiklos eigoje“.

(16) Plačiau apie šios taisyklės išimtį 5 išnašoje.

(17) Siekiant užtikrinti skaidrumą ir palengvinti VRRM vykdomą priežiūrą, reikalaujama, kad administravimo organo vadovas, remdamasis AOTAIAĮ 11 straipsniu, registruotų visus AOTAIAĮ 10 straipsnio 1 dalyje nurodytus duomenis, kaip antai bylą saugančio administravimo organo pavadinimą, bylos naudojimo tikslą, asmeninės informacijos rinkimo metodą ir pan. (vadinamasis „asmeninės informacijos bylų registras“). Vis dėlto asmeninės informacijos byloms, kurioms taikoma AOTAIAĮ 10 straipsnio 2 dalis, kaip antai parengtoms ar gautoms vykdant nusikalstamos veikos tyrimą ar susijusioms su nacionaliniam saugumui svarbiais klausimais, prievolė pranešti apie jas VRRM ir įtraukti jas į viešą registrą netaikoma. Tačiau pagal Viešųjų registrų ir archyvų tvarkymo įstatymo 7 straipsnį administravimo organo vadovas bet kuriuo atveju privalo registruoti administracinių dokumentų klasifikavimo duomenis, pavadinimą, saugojimo laikotarpį ir vietą (administracinių dokumentų bylų tvarkymo registras). Abiejų šių registrų rodyklių informacija skelbiama internete ir pagal ją asmenys gali patikrinti, kokios asmeninės informacijos yra byloje ir kuris administravimo organas tą informaciją saugo.

(18) Žr., pvz., 2009 m. kovo 27 d. Patarėjų rūmų rašytinį paklausimą Nr. 92 dėl informacijos, surinktos vykdant nusikalstamosios veikos tyrimus, tvarkymo, įskaitant policijos ir prokuratūrų konfidencialumo prievolių pažeidimus.

(19) Tokio ieškinio pavyzdys – byla dėl Gynybos agentūros sąrašo (2006 m. gegužės 11 d. Niigatos apylinkės teismo sprendimas (2002(Wa) Nr. 514)). Ši byla buvo susijusi su tuo, kad Gynybos agentūros pareigūnas parengė, tvarkė ir platino asmenų, Gynybos agentūrai pateikusių prašymus atskleisti administracinius dokumentus, sąrašą. Tame sąraše buvo ieškovo asmeninės informacijos aprašai. Teigdamas, kad buvo pažeista jo teisė į privatumą, teisė žinoti ir pan., ieškovas pareikalavo, kad atsakovas atlygintų žalą pagal Valstybės žalos atlyginimo įstatymo 1 straipsnio 1 dalį. Teismas iš dalies patenkino šį reikalavimą ir skyrė ieškovui dalinę kompensaciją.

(20) 1910 m. balandžio 5 d. Aukščiausiojo Teismo sprendimas (1910(O) Nr. 71).

(21) Policijos įstatymo 79 straipsnis (ištrauka):

1. Asmuo, norintis apskųsti prefektūrų policijos darbuotojų pareigų vykdymą, gali pateikti rašytinį skundą prefektūros viešojo saugumo komisijai Nacionalinės viešojo saugumo komisijos potvarkyje nurodyta tvarka.

2. Ankstesnėje dalyje numatytą skundą gavusi prefektūros viešojo saugumo komisija sąžiningai jį išnagrinėja, vadovaudamasi įstatymais bei vietos potvarkiais, ir apie rezultatą raštu informuoja skundą pateikusį asmenį, išskyrus šiuos atvejus: 1) galima pripažinti, kad skundas pateiktas siekiant sutrukdyti prefektūrų policijai teisėtai vykdyti pareigas; 2) skundo pateikusio asmens dabartinė gyvenamoji vieta nežinoma; 3) galima pripažinti, kad skundas pateiktas kartu su kitais asmenimis ir tiems asmenims jau pranešta apie bendro skundo rezultatą.

(22) 2001 m. balandžio 13 d. NPA pranešimas apie tinkamą skundų dėl policijos pareigūnų pareigų vykdymo tvarkymą ir jo 1 priedėlis „Policijos įstatymo 79 straipsnio aiškinimo ir įgyvendinimo taisyklės“.

(23) Pagal NPA pranešimą (žr. ankstesnę išnašą) asmenims, kuriems sudėtinga suformuluoti skundą raštu, suteikiama pagalba. Tai aiškiai apima užsieniečius.

(24) Kita vertus, gali būti dokumentų, kurie nepriskiriami su teismo procesais susijusių dokumentų kategorijai, nes jie patys nėra pagal orderį gauta informacija arba rašytiniai paklausimai tyrimo klausimais, bet yra sukurti tokių dokumentų pagrindu. Taip yra tuomet, kai privačiai informacijai netaikoma AOTAIAĮ 45 straipsnio 1 dalis ir todėl tokia informacija nelaikoma nepatenkančia į AOTAIAĮ 4 skyriaus taikymo sritį.

(25) Baudžiamojo proceso kodekso 53-2 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad AOTAIAĮ IV skyriaus nuostatos netaikomos asmeninei informacijai, užfiksuotai su teismo procesais ir paimtais daiktais susijusiuose dokumentuose.

(26) Pagal Baudžiamojo proceso kodeksą ir Įstatymą dėl galutinės baudžiamosios bylos medžiagos teisė susipažinti su paimtais daiktais, taip pat susipažinti su dokumentais / asmenine informacija, susijusiais su baudžiamaisiais teismo procesais, ir ją ištaisyti suteikiama taikant unikalią ir atskirą taisyklių sistemą, kuria siekiama apsaugoti atitinkamų asmenų privatumą, tyrimų slaptumą, deramą baudžiamųjų bylų nagrinėjimą ir kt.

(27) Kalbant konkrečiau, susipažinti su informacija, susijusia su objektyviais įrodymais, nukentėjusiesiems iš principo leidžiama, jei tai su baudžiamuoju persekiojimu nesusiję duomenys bylose, kuriose dalyvauja nukentėjusysis, kaip nurodyta Baudžiamojo proceso kodekso 316-33 straipsnyje, siekiant užtikrinti didesnę nukentėjusiųjų apsaugą.

(28) Šią veiklą vykdo Kabineto žvalgybos ir tyrimų biuras pagal Įsakymo dėl Ministrų kabineto sekretoriato organizavimo 4 straipsnį.

(29) Tai apima „žvalgybos informacijos rinkimą ir tyrimus, susijusius su svarbiomis Ministrų kabineto politikos sritimis“.

(30) Saugumo policija yra atsakinga už su visuomenės saugumu ir šalies interesais susijusią nusikaltimų kontrolės veiklą. Tai apima nusikaltimų kontrolę ir informacijos apie neteisėtus veiksmus, susijusius su kraštutinių kairiųjų grupių, dešiniųjų grupių ir žalinga prieš Japoniją nukreipta veikla, rinkimą.

(31) Patikrinimo, susijusios su šiame pareiškime aptariamais klausimais, pavyzdys galėtų būti 2016 m. reguliarus gynybos patikrinimas dėl informuotumo apie teisinę atitiktį didinimo ir pasirengimo teisinei atitikčiai, nes vienas iš svarbiausių šio patikrinimo objektų buvo asmeninės informacijos apsauga. Kalbant konkrečiau, atliekant tyrimą siekta išsiaiškinti, kaip tvarkoma, laikoma ir pan. asmeninė informacija. Savo ataskaitoje GIB nustatė keletą netinkamų asmeninės informacijos tvarkymo aspektų, kurie turėtų būti ištaisyti, pavyzdžiui, tai, kad duomenys nėra apsaugoti slaptažodžiu. Ataskaitą galima rasti GM svetainėje.

(32) Žr. Informacijos atskleidimo ir asmeninės informacijos apsaugos peržiūros tarybos įsteigimo įstatymo 4 straipsnį.

(33) Žr. Informacijos atskleidimo ir asmeninės informacijos apsaugos peržiūros tarybos įsteigimo įstatymo 9 straipsnį.

(34) Žr. Informacijos atskleidimo ir asmeninės informacijos apsaugos peržiūros tarybos įsteigimo įstatymo 16 straipsnį.

(35) Per pastaruosius trejetą metų nėra buvę precedento, kai atitinkamas administravimo organas priima sprendimą, kuris skirtųsi nuo Tarybos išvadų. Anksčiau tokių atvejų yra buvę, bet labai mažai: tik du atvejai iš 2 000 nuo 2005 m. (t. y. nuo tada, kai įsigaliojo AOTAIAĮ). Kai administravimo organas priima sprendimą, kuris skiriasi nuo Tarybos išvadų, pagal Administracinių skundų peržiūros įstatymo 50 straipsnio 1 dalies 4 punktą su pakeitimais, taikomais pakeitus AOTAIAĮ 42 straipsnio 2 punktą, jis privalo aiškiai nurodyti priežastis.