PRIEDAS

1. ĮŽANGA

Direktyva 2010/31/ES (toliau – PEN direktyva) skatinamas pastatų, taip pat techninių pastato sistemų energinio naudingumo didinimas. Visų pirma Direktyvoje paaiškina, kokioms sistemoms reikalavimai taikytini, ir pateiktos konkrečios nuostatos, siekiant užtikrinti, kad minėtos sistemos būtų projektuojamos, įrengiamos ir jų parametrai bei nuostačiai parenkami taip, kad būtų optimizuotas jų naudingumas. Direktyvoje nustatytas reikalavimas tikrinti sistemas, turinčias labai didelį poveikį energiniam naudingumui, kad būtų užtikrinta nuolatinė sistemų efektyvumo stebėsena. Kaip galima tikrinimo alternatyva, direktyvoje numatyta elektroninė stebėsena bei kontrolė.

Direktyvoje 2012/27/ES (toliau – EVE direktyva) išdėstytos nuostatos dėl pastatų renovacijos ir investicijų į nacionalinio pastatų fondo renovaciją telkimo ilgalaikių strategijų.

PEN direktyva ir EVE direktyva buvo iš dalies pakeistos 2018 m. liepos 9 d. įsigaliojusia Direktyva (ES) 2018/844, kuria sugriežtintos minėtos nuostatos ir papildytas sistemų, kurių naudingumas turi būti optimizuotas, tipų sąrašą. Be to, padidinta elektroninės stebėsenos, automatizavimo ir kontrolės svarba, nustatyti papildomi reikalavimai dėl elektra varomų transporto priemonių įkrovimo infrastruktūros diegimo pastatų automobilių stovėjimo aikštelėse.

Išplėtus techninių pastato sistemų apibrėžtį į ją įtraukiant daugiau sistemų, taip pat dėl bendros pastatų ir energijos sistemų raidos atsirado poreikis atnaujinti PEN direktyvoje nustatytą pastatų energinio naudingumo apskaičiavimo sistemą. Tai reiškia, jog reikia padidinti energinio naudingumo apskaičiavimo ir energinio naudingumo sertifikavimo skaidrumą, visų pirma susijusį su pirminės energijos koeficientų apskaičiavimu.

Šios rekomendacijos tikslas – padėti užtikrinti visišką Sąjungos energetikos teisės aktų įgyvendinimą ir vykdymo užtikrinimą. Rekomendacija padedama suprasti ir į nacionalinę teisę perkelti PEN direktyvą, būtent jos nuostatas dėl techninių pastato sistemų ir jų tikrinimo, įskaitant: reikalavimus dėl automatinio reguliavimo įtaisų bei pastatų automatizavimo ir kontrolės sistemų įrengimo (PEN direktyvos 8, 14 ir 15 straipsniai), elektra varomų transporto priemonių įkrovimo infrastruktūros (PEN direktyvos 8 straipsnis) ir pirminės energijos koeficientų apskaičiavimo (PEN direktyvos I priedas).

Šiame priede pateiktose gairėse išdėstytas Komisijos tarnybų požiūris. Juo nėra keičiamas Direktyvos poveikis ir nedaromas poveikis Teisingumo Teismo pateiktam PEN direktyvos 2, 8, 14 ir 15 straipsnių bei I priedo privalomam išaiškinimui..

2. PASTATŲ TECHNINĖS SISTEMOS IR JŲ TIKRINIMAS, ĮSKAITANT REIKALAVIMUS DĖL AUTOMATINIO REGULIAVIMO ĮTAISŲ IR PASTATŲ AUTOMATIZAVIMO IR KONTROLĖS SISTEMŲ ĮDIEGIMO

2.1. Tikslas – užtikrinti optimalų techninių pastato sistemų naudingumą, padėti vykdyti energijos ir pastatų vidaus aplinkos valdymą

PEN direktyvoje išdėstytos nuostatos dėl techninių pastato sistemų ir sistemų energinio naudingumo įvertinimo bei dokumentavimo reikalavimų, kuriais siekiama dviejų tikslų. Pirma, sistemų energinio naudingumo įvertinimu ir dokumentavimu siekiama užtikrinti, kad techninės pastato sistemos būtų tinkamai suprojektuotos, įrengtos ir eksploatuojamos, optimizuojant jų faktinį energinį naudingumą. Antra, siekiama užtikrinti, kad bet kokios priemonės, galinčios turėti poveikį techninės pastato sistemos naudingumui, būtų stebimos ir dokumentuojamos. Tai svarbu, nes tokia informacija yra naudinga savininkui, taip pat padeda įvertinti viso pastato naudingumą (pavyzdžiui, atliekant energinio naudingumo sertifikavimą).

PEN direktyvos pakeitimais išplėsta reguliarių techninių pastato sistemų patikrinimų taikymo sritis. Šiais patikrinimais siekiama įvertinti sistemų energinį naudingumą. Per patikrinimus turėtų būti nustatomi sunkumai ar problemos, pateikiami galimi sprendimo būdai ar pagerinimo priemonės, protokole įrašomi patikrinimo rezultatai, kad jais būtų galima pasinaudoti ateityje.

PEN direktyvoje pateikti automatinio reguliavimo įtaisų, galinčių reguliuoti temperatūrą pastato viduje, įrengimo reikalavimai energijos vartojimo valdymui pagerinti ir išlaidoms sumažinti. Be to, įtvirtintas reikalavimas įdiegti pastato automatizavimo ir kontrolės sistemas (PAKS) visuose (esamuose ar naujuose) negyvenamuosiuose pastatuose, kurių šildymo, vėdinimo ir oro kondicionavimo sistemų vardinė atiduodamoji galia viršija nustatytą ribą. To reikalaujama, nes PAKS leidžia sutaupyti daug energijos, pagerinti patalpų vidaus aplinkos valdymą, taigi yra naudingos pastatų, ypač didelių negyvenamųjų pastatų, savininkams ir naudotojams.

2.2. Nuostatų dėl techninių pastato sistemų ir jų tikrinimo, automatinio reguliavimo įtaisų ir PAKS taikymo sritis

Šiame skyriuje primenama šių nuostatų taikymo sritis bei turinys, kai tinkama, nurodomi Direktyva (ES) 2018/844 padaryti pakeitimai.

2.2.1. Techninės pastato sistemos: sistemų reikalavimai, bendro energinio įvertinimas ir dokumentavimas (PEN direktyvos 2 straipsnis, 8 straipsnio 1 ir 9 dalys)

Iki pakeitimo: iki pakeitimo PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje buvo reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų techninių pastato sistemų bendro naudingumo, jų tinkamo įrengimo ir tinkamų jų parametrų bei nuostačių parinkimo ir jų kontrolės sistemos reikalavimus. Šis įpareigojimas buvo taikomas esamuose pastatuose įrengtoms techninėms pastato sistemoms, ir valstybės narės galėjo jį taikyti ir naujuose pastatuose įrengtoms techninėms pastato sistemoms. Be to, prieš pakeitimą PEN direktyvos 2 straipsnio 3 punkte techninė pastato sistema buvo apibrėžta kaip „pastato ar pastato vieneto techninė šildymo, vėsinimo, vėdinimo, karšto vandens, apšvietimo įranga arba šių funkcijų kombinacijai užtikrinti skirta įranga“.

Po pakeitimo: pakeitus PEN direktyvos 8 straipsnį, dėl techninių pastato sistemų pažymėtina:

a) 8 straipsnio 1 dalies nuostatos dėl techninių pastato sistemų reikalavimų iš esmės nepakito (išskyrus tai, kad panaikinta antra pastraipa, kurioje išvardytos sistemos, kurioms turėjo būti taikomi reikalavimai);

b) pakeitimu atnaujinta ir praplėsta termino „techninės pastato sistemos“ apibrėžtis (2 straipsnio 3 punktas);

c) pakeitimu išdėstytos naujos nuostatos dėl techninių pastato sistemų bendro energinio naudingumo (8 straipsnio 9 dalis).

2.2.2. Techninės pastato sistemos: tikrinimas (PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniai)

Iki pakeitimo:

PEN direktyvos 14 straipsniu buvo nustatyti šildymo sistemų, kurių vardinė atiduodamoji galia yra didesnė nei 20 kW, tikrinimo reikalavimai. Valstybės narės turėjo nustatyti tikrinimo dažnumą, atsižvelgdamos į sistemos tipą, vardinę atiduodamąją galią, tikrinimo išlaidas ir numatomą sutaupyti energijos kiekį. Šildymo sistemos, kurių vardinė atiduodamoji galia didesnė už 100 kW, turėjo būti tikrinamos bent kartą per dvejus metus. Valstybės narės galėjo leisti rečiau tikrinti sistemas, kuriose įrengta elektroninė stebėsenos ir kontrolės sistema. Pagal 14 straipsnio 4 dalį vietoj tikrinimų valstybės narės galėjo imtis priemonių užtikrinti, kad naudotojams būtų suteiktos konsultacijos dėl šildymo katilų pakeitimo, kitų šildymo sistemos keitimų bei alternatyvių sprendimų katilų naudingumo koeficientui ir tinkamam jų dydžiui (galiai) įvertinti. Bendras rezultatas taikant šį būdą turėjo prilygti rezultatui, kurio buvo tikimasi atliekant tikrinimus.

PEN direktyvos 15 straipsniu buvo nustatyti oro kondicionavimo sistemų, kurių vardinė atiduodamoji galia yra didesnė nei 12 kW, tikrinimo reikalavimai. Valstybės narės turėjo nustatyti tikrinimų dažnumą, atsižvelgdamos į sistemos tipą, vardinę atiduodamąją galią, tikrinimo sąnaudas ir numatomą sutaupyti energijos kiekį. Valstybės narės galėjo leisti rečiau tikrinti sistemas, kuriose įrengta elektroninė stebėsenos ir kontrolės sistema. Pagal 15 straipsnio 4 dalį vietoj tikrinimų valstybės narės galėjo imtis priemonių užtikrinti, kad naudotojams būtų suteiktos konsultacijos dėl oro kondicionavimo sistemų pakeitimo, kitų susijusių oro kondicionavimo sistemos keitimų, įskaitant tikrinimus sistemos efektyvumui ir tinkamam dydžiui (galiai) įvertinti. Bendras rezultatas taikant šį būdą turėjo prilygti rezultatui, kurio buvo tikimasi atliekant tikrinimus.

Po pakeitimo:

Direktyvos (ES) 2018/844 1 straipsnio 7 dalimi pakeistos PEN direktyvos 14 ir 15 straipsnių nuostatos dėl tikrinimų.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnį šildymo sistemų ir kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų, kurių vardinė atiduodamoji galia yra ne didesnė kaip 70 kW, tikrinimas nebėra būtinas. Pagal minėtą straipsnį šildymo sistemos ir kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos, kurių vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 70 kW, vis dar turi būti periodiškai tikrinamos. PEN direktyvoje nustatytos išimtys: a) sistemoms, kurioms taikytini sutartiniai susitarimai dėl energijos vartojimo efektyvumo (ar pan.), kaip nustatyta 14 straipsnio 2 dalyje; b) sistemoms, kurias valdo komunalinė įmonė arba tinklo operatorius, kaip nustatyta 14 straipsnio 2 dalyje; c) negyvenamųjų pastatų, kuriuose įrengtos automatinės ir kontrolės sistemos, sistemoms, kaip nustatyta 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse; d) gyvenamųjų pastatų sistemoms su specialiomis stebėsenos ir kontrolės funkcijomis, kaip numatyta 14 straipsnio 5 ir 6 dalyse.

Pagal PEN direktyvos 15 straipsnį oro kondicionavimo sistemų ir kombinuotųjų oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų, kurių vardinė atiduodamoji galia yra ne didesnė kaip 70 kW, tikrinimas nebėra būtinas. Pagal minėtą straipsnį oro kondicionavimo sistemos bei kombinuotosios oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemos, kurių vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 70 kW, vis dar turi būti reguliariai tikrinamos. PEN direktyvoje nustatytos išimtys: a) sistemoms, kurioms taikytini sutartiniai susitarimai dėl energijos vartojimo efektyvumo (ar pan.), kaip nustatyta 15 straipsnio 2 dalyje; b) sistemoms, kurias valdo komunalinė įmonė arba tinklo operatorius, kaip nustatyta 15 straipsnio 2 dalyje; c) negyvenamųjų pastatų, kuriuose įrengtos automatinės ir kontrolės sistemos, sistemoms, kaip nustatyta 15 straipsnio 4 ir 6 dalyse; d) gyvenamųjų pastatų sistemoms su specialiomis stebėsenos ir kontrolės funkcijomis, kaip numatyta 15 straipsnio 5 ir 6 dalyse.

2.2.3. Reikalavimai dėl automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis)

Iki pakeitimo: Netaikytina (šios nuostatos atsirado po pakeitimo)

Po pakeitimo: Direktyvos (ES) 2018/844 1 straipsniu nustatyti nauji reikalavimai dėl automatinio reguliavimo įtaisų ir pastato automatizavimo ir kontrolės sistemų įrengimo nustatytas sąlygas atitinkančiuose pastatuose. Konkrečiai pagal PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo reikalauti, kad automatinio reguliavimo įtaisai būtų įrengti visuose naujuose pastatuose, o esamuose pastatuose – keičiant šilumos generatorius, jei tai įmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu.

2.2.4. Pastato automatizavimo ir kontrolės sistemų įrengimo reikalavimai (PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

Iki pakeitimo: Netaikytina (šios nuostatos atsirado po pakeitimo)

Po pakeitimo: Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnio 4 dalį valstybės narės privalo reikalauti, kad visuose negyvenamuosiuose pastatuose, kurių šildymo sistemų, oro kondicionavimo sistemų, kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų ir kombinuotųjų oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW, būtų įrengtos pastatų automatizavimo ir kontrolės sistemos. Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnio 4 dalį tai būtina padaryti iki 2025 m. gruodžio 31 d., jei tai įmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu (žr. 2.3.4 skirsnyje pateiktas išsamesnes gaires dėl reikalavimų įvykdymo įmanomumo).

2.3. Nuostatų dėl techninių pastato sistemų ir jų tikrinimų, automatinio reguliavimo įtaisų ir PAKS išaiškinimas

2.3.1. Techninių pastato sistemų reikalavimai, techninių pastato sistemų bendro energinio naudingumo vertinimas ir dokumentavimas (PEN direktyvos 2 straipsnis, 8 straipsnio 1 ir 9 dalys)

2.3.1.1. Termino „techninė pastato sistema“ apibrėžties praplėtimas (PEN direktyvos 2 straipsnio 3 punktas)

PEN direktyvos 8 straipsnio 1 ir 9 dalyse nustatyti įpareigojimai taikytini 2 straipsnio 3 punkte apibrėžtoms techninėms pastato sistemoms. Remiantis šia apibrėžtimi, techninė pastato sistema – „pastato ar pastato vieneto patalpų šildymo, patalpų vėsinimo, vėdinimo, buitinio karšto vandens, įmontuoto apšvietimo, pastato automatizavimo ir kontrolės, elektros energijos gamybos vietoje arba šių funkcijų deriniui skirta techninė įranga, įskaitant tas sistemas, kurioms naudojama atsinaujinančių išteklių energija“.

Techninė pastato sistema jau buvo apibrėžta PEN direktyvoje prieš paskutinį pakeitimą. PEN direktyvoje apibrėžtis buvo atnaujinta: pavartojant kitokią formuluotę kai kurioms sistemoms pavadinti, siekiant patikslinti jų taikymo sritį; į apibrėžtį įtraukiant daugiau sistemų („pastato automatizavimo ir kontrolės <...> techninė įranga“ ir „elektros energijos gamybos vietoje <...> techninė įranga“).

Toliau pateiktoje lentelėje apibendrinti PEN direktyva padaryti apibrėžties pakeitimai.

1 lentelė

Termino „techninė pastato sistema“ apibrėžties pakeitimai, padaryti PEN direktyva

Iki pakeitimo Po pakeitimo Pakeitimo pobūdis šildymas patalpų šildymas taikymo srities patikslinimas vėsinimas patalpų vėsinimas taikymo srities patikslinimas vėdinimas vėdinimas nepakeista karštas vanduo buitinis karštas vanduo taikymo srities patikslinimas apšvietimas įmontuotas apšvietimas taikymo srities patikslinimas (1) nebuvo pastato automatizavimas ir kontrolė nauja techninė pastato sistema nebuvo elektros energijos gamyba vietoje nauja techninė pastato sistema

PEN direktyvoje vartojama elektros energijos gamybos vietoje sąvoka aiškintina atsižvelgiant į Elektros energijos direktyvos (2) dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria reglamentuojamas elektros energijos gamybos įrenginius valdančių elektros energijos vartotojų statusas, teisės bei pareigos, 15 straipsnį ir toje direktyvoje apibrėžtą aktyviojo vartotojo sąvoką.

2.3.1.2. Naujos techninės pastato sistemos PEN direktyvoje (PEN direktyvos 2 straipsnio 3 ir 3a punktai)

Techninių pastato sistemų apibrėžtis papildyta pastato automatizavimo ir kontrolės technine įranga ir elektros energijos gamybos vietoje technine įranga.

a) Terminas „pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos“ apibrėžtas PEN direktyvos 2 straipsnio 3a punkte: „pastato automatizavimo ir kontrolės sistema – sistema, kuri apima visus produktus, programinę įrangą ir inžinerijos paslaugas, galinčius padėti užtikrinti energijos vartojimo požiūriu efektyvų, ekonominį ir saugų techninių pastato sistemų veikimą taikant automatines kontrolės priemones ir palengvinant tų techninių pastato sistemų valdymą rankiniu būdu“.

b) Elektros energijos gamybos vietoje sistemos yra elektros energijai gaminti skirtos sistemos, įrengtos pastato viduje ar uždaroje pastato teritorijoje ir tam tikru lygmeniu integruotos į pastatą ir jo elektros įrangą (3). Tokios sistemų visų pirma gali būti fotovoltinės plokštės (pavyzdžiui, ant stogų montuojamos fotovoltinės plokštės), labai mažos galios kogeneracijos įrenginiai ir mažos vėjo turbinos.

2.3.1.3. Naudingos apibrėžtys: „šildymo sistema“ ir „oro kondicionavimo sistema“ (PEN direktyvos 2 straipsnio 15a ir 15 punktai)

Be techninės pastato sistemos apibrėžties, PEN direktyvos 2 straipsnyje pateiktos šildymo sistemos ir oro kondicionavimo sistemos apibrėžtys (4):

a) „šildymo sistema– sudėtinių dalių, reikalingų patalpos orui ruošti, kad būtų didinama jo temperatūra, derinys“ (5);

b) „oro kondicionavimo sistema– sudėtinių dalių, reikalingų patalpos orui ruošti, kad jo temperatūra galėtų būti kontroliuojama ar mažinama, visuma“ (6).

2.3.1.4. Kada šie įpareigojimai taikomi? (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 ir 9 dalys)

PEN direktyvos 8 straipsnio 1 ir 9 dalių nuostatos dėl techninių pastato sistemų taikomos, kai įrengiama, pakeičiama ar atnaujinama techninė pastato sistema.

Atkreiptinas dėmesys, kad būtinos šių įpareigojimų taikymo sąlygos susijusios tik su pačiomis techninėmis pastatų sistemomis, o ne su atitinkamo pastato ar pastato vieneto tipu. Atsižvelgiant į techninės pastato sistemos apibrėžtį, akivaizdu, kad techninę pastato sistemą sudaro įranga pastate ar pastato vienete, t. y. techninėms pastato sistemoms skirtos nuostatos taikytinos atitinkamuose pastatuose ar pastatų vienetuose nepriklausomai nuo jų tipo ar savybių.

Tačiau nuostatas dėl sistemų reikalavimų nustatymo privaloma taikyti tik esamuose pastatuose įrengtoms techninėms pastato sistemoms. Pačios valstybės narės turi nuspręsti, ar minėtą įpareigojimą taikyti ir naujuose pastatuose įrengiamoms techninėms pastato sistemoms.

2.3.1.5. Terminų reikšmė (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 ir 9 dalys)

Naujosiose nuostatose dėl sistemų energinio naudingumo dokumentavimo (PEN direktyvos 8 straipsnio 9 dalis) vartojami tie patys terminai, kaip ir nuostatose dėl sistemų reikalavimų nustatymo: „bendras energinis naudingumas“, „įrengimas“, „pakeitimas“ ir „atnaujinimas“. Jų reikšmė naujosiose nuostatose išlieka nepakitusi. Todėl minėtos sąvokos turėtų būti perkeltos į nacionalinę teisę tokiu pat būdu kaip ir nuostatos dėl sistemų reikalavimų nustatymo.

Nuostatose dėl sistemų energinio naudingumo dokumentavimo taip pat vartojamas terminas „pakeista dalis“, reiškiantis konkrečią sistemos dalį (t. y. komponentą), kuriai turi poveikį sistemos atnaujinimas. Tai turi reikšmės tik atnaujinant sistemą, o ne ją įrengiant ar keičiant.

2.3.2. Šildymo, oro kondicionavimo, kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo bei kombinuotųjų oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų tikrinimas (PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniai)

2.3.2.1. PEN direktyvos nuostatų dėl tikrinimo (14 ir 15 straipsnių) pokyčiai

Pagrindiniai PEN direktyva padaryti tikrinimo reikalavimų pakeitimai yra šie: 1) pakeistos ribos, kai turi būti atliekamas tikrinimas; 2) numatytas kombinuotųjų šildymo (oro kondicionavimo) ir vėdinimo sistemų vėdinimo sistemų tikrinimas; 3) didesnis dėmesys įprastinėms eksploatavimo sąlygoms; 4) didesnė pastato automatizavimo ir kontrolės sistemų (PAKS) ir elektroninės stebėsenos ir kontrolės sistemų svarba.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį ir 15 straipsnio 3 dalį vietoj tikrinimų valstybės narės gali imtis alternatyvių priemonių, kad naudotojams būtų suteiktos konsultacijos. PEN nuostatos dėl alternatyvių priemonių yra panašios į tas, kurios buvo išdėstytos PEN direktyvoje prieš paskutinį pakeitimą.

Tačiau alternatyvias priemones pasirinkusios valstybės narės privalo užtikrinti, kad jų poveikis būtų lygiavertis pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalį ir 15 straipsnio 1 dalį atliekamų tikrinimų poveikiui (tai taikytina tokiems elementams kaip naujos ribos, kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos, išimtys ir kt.).

PEN direktyvos 15 straipsnio nuostatos yra beveik identiškos 14 straipsnio nuostatoms. Jos skiriasi tik tuo, kad 14 straipsnis taikytinas šildymo sistemoms, o 15 straipsnis – oro kondicionavimo sistemoms. Todėl valstybės narės rekomendacijas dėl šildymo sistemų tikrinimo pagal 14 straipsnį turėtų taikyti oro kondicionavimo sistemų tikrinimui pagal 15 straipsnį (ar savo alternatyvioms priemonėms, jei taikytina). Tai reiškia, kad nuorodos į šildymo sistemas taikytinos ir oro kondicionavimo sistemoms, o nuorodos į šilumos generatorius ar šildymo katilus taikytinos ir vėsumos gamybos įrenginiams ar vėsintuvams. Vengiant perteklinio nuostatų aiškinimo, tolesniuose skirsniuose daugiausia kalbama apie šildymo sistemų tikrinimą pagal 14 straipsnį. 15 straipsnyje numatytos oro kondicionavimo sistemos atskirai minimos tik ten, kur būtina.

2.3.2.2. Vardinė atiduodamoji galia (PEN direktyvos 2 straipsnio 17 punktas, 14 ir 15 straipsniai)

Vardinė atiduodamoji galia apibrėžta PEN direktyvos 2 straipsnio 17 punkte.

Šildymo arba oro kondicionavimo sistemos vardinė atiduodamoji galia – sistemos gamintojo nurodyta didžiausia galia (kW) eksploatavimo metu (7):

a) šildymo sistemos – vardinė šiluminė galia;

b) oro kondicionavimo sistemos – vardinė vėsinimo galia.

Kai taikytina, vardinės atiduodamosios galios riba taikoma kiekvienai sistemai (šildymo, oro kondicionavimo, kombinuotajai šildymo ir vėdinimo ir kombinuotajai oro kondicionavimo ir vėdinimo) atskirai.

Kombinuotųjų sistemų vardinė atiduodamoji galia turėtų atspindėti sistemų derinio pajėgumą, kaip paaiškinta 2.3.2.3 ir 2.3.2.4 skirsniuose.

Paprastai sistemą sudaro keletas kartu veikiančių įrenginių. Tokiu atveju vardinė atiduodamoji galia yra lygi atskirų įrenginių vardinės atiduodamosios galios verčių sumai.

2.3.2.3. Šildymo ir kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos (PEN direktyvos 14 straipsnis)

Paskutiniu PEN direktyvos pakeitimu išplėsta tikrinimo taikymo sritis, į ją įtraukiant kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų vėdinimo dalį.

Tose valstybėse, kuriose jau taikoma tikrinimo tvarka, pačios šildymo sistemos aprėptis jau turėjo būti apibrėžta perkeliant nuostatas į nacionalinę teisę. Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalį į ją turi būti įtrauktos visos prieinamos dalys, kaip antai šilumos generatorius, kontrolės sistema ir cirkuliaciniai siurbliai.

PEN direktyvoje taip pat reikalaujama tikrinti kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų vėdinimo įrenginius. Kadangi tai naujas reikalavimas, valstybės narės turėtų apibrėžti, kokio tipo sistemos dabar bus laikomos kombinuotosiomis šildymo ir vėdinimo sistemomis.

Kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos turi būti suprantamos kaip apimančios toliau nurodytas kategorijas.

a) 1 tipas: prie šildymo sistemos prijungtos vėdinimo sistemos. Tai sistemos, kurių vėdinimo sistemą sudaro vienas ar keli oro kondicionieriai (OK), kurie tiekia apdorotą orą į šildomą patalpą (-as) ir yra sujungti su vienu ar keletu šilumos generatorių, kad galėtų panaudoti jų šilumą orui apdoroti. Tokios sistemos pavyzdžiai: šildymo katilas + OK + galiniai įtaisai (ventiliatoriai / ventiliatoriniai konvektoriai / radiatoriai) arba šilumos katilas + kintamo oro tūrio sistema;

b) 2 tipas: su šildymo sistema derinamos vėdinimo sistemos. Tai sistemos, kuriose vienas ar keletas oro kondicionierių tiekia apdorotą orą į šildomą patalpą (-as). Vėdinimo sistema sujungta su nepriklausomu šilumos šaltiniu (specialiu šilumos katilu ar šilumos siurbliu) arba naudoja vidaus šilumos šaltinį (pavyzdžiui, elektrinį rezistorių (varžą). Patalpą daugiausia šildo kitą šilumos šaltinį naudojanti sistema. Nors šildymo ir vėdinimo sistemų šilumos šaltiniai yra skirtingi, jų veikimas integruotas ir suderintas (pavyzdžiui, grafikai, srauto temperatūra ar debitas). Tokios sistemos pavyzdžiai: ant stogo montuojami įrenginiai (kintamas aušalo tūris ar kintamas aušalo srautas) + OK;

c) 3 tipas: nuo šildymo sistemos nepriklausomos vėdinimo sistemos. Tai sistemos, kuriose vėdinimo sistema visiškai nepriklauso nuo šildymo sistemos šilumos šaltinio ar veikimo. Tokios sistemos pavyzdžiai: oro ištraukimo sistemos, oro tiekimo ir ištraukimo sistemos (be pirminio pašildymo).

1 tipo sistemos laikytinos kombinuotosiomis šildymo ir vėdinimo sistemomis. Tai reiškia, kad joms taikytini PEN direktyvos reikalavimai (tai lengviau nustatyti remiantis Direktyvos (ES) 2018/844 35 konstatuojamąja dalimi). Kad ir kokia būtų vėdinimo sistemoje suvartojamos šilumos dalis, tiekiant šilumą pastate visapusiškai naudojama ir šildymo, ir vėdinimo sistema. Tokio tipo sistemoje būtinas kruopštus vėdinimo ir šildymo integravimas, siekiant kuo veiksmingiau užtikrinti tinkamą vidaus aplinką, ypač tipinėmis ar vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis. Tokių sistemų tikrinimas yra gera proga nustatyti, kaip būtų galima taupyti energiją mažesnėmis sąnaudomis (nedidelėmis pastangomis).

2 tipo sistemos taip pat turėtų būti laikomos kombinuotosiomis šildymo ir vėdinimo sistemomis. Taip visų pirma yra dėl poreikio tinkamai integruoti šildymo ir vėdinimo sistemų veikimą. Kaip ir 1 tipo sistemų, jų tikrinimas yra gera proga nustatyti, kaip būtų galima taupyti energiją mažesnėmis įgyvendinimo sąnaudomis.

3 tipo sistemos neturėtų būti laikomos kombinuotosiomis šildymo ir vėdinimo sistemomis. Įgyvendinant PEN direktyvą šildymo sistema ir vėdinimo sistema turėtų būti laikomos individualiomis ir atskiromis sistemomis.

Paprastai 1 ir 2 tipų sistemos yra būdingesnės negyvenamiesiems pastatams (tokiems kaip biurai, prekybos centrai ir pan.), o 3 tipo sistemos įprastesnės gyvenamuosiuose pastatuose.

Kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos vardinė atiduodamoji galia turėtų būti lygi atskirų sistemoje įrengtų šilumos generatorių vardinės atiduodamosios galios verčių sumai (8).

Sistemos vardinės atiduodamosios galios apskaičiavimas priklauso nuo sistemos tipo. 1 ir 3 tipo sistemose lemiamas veiksnys yra šilumos generatoriaus galia. 2 tipo sistemose šilumos generatoriaus galia sumuojama su atskiro ventiliacijos sistemos šilumos generatoriaus (elektrinio šildytuvo, saulės šilumos energijos plokščių ir t. t.) galia. Taip yra dėl to, kad abiejų elementų šiluminė galia naudojama šilumos nuostoliams kondicionuojamoje patalpoje kompensuoti.

PEN direktyvoje nenurodytas sistemos oro tvarkymo ir apdorojimo elementų (ortakių, slopintuvų ar oro filtrų) tikrinimo mastas. Tačiau būtų gerai, kad nepriklausomas ekspertas vis tiek atliktų bent dalinį jų patikrinimą, atsižvelgdamas į sistemos prieinamumą ir energijos sutaupymo galimybes. Praktiškai kombinuotoje šildymo ir vėdinimo sistemoje atskiros sistemos dalys gali būti išdėstytos vienoje vietoje ar netoli viena kitos. Kadangi tikrintojas fiziškai apsilanko pastate, darbo krūvis ir išlaidos labai nepadidėja, o energijos sutaupymo galimybės – nemažos.

2.3.2.4. Kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos ir kombinuotosios oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemos (PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniai)

Vėdinimo sistema paprastai būna sujungta ir su šildymo, ir su oro kondicionavimo sistema.

Valstybėse narėse, nusprendusiose vykdyti ir šildymo, ir oro kondicionavimo sistemų tikrinimą, gali nutikti taip, kad vėdinimas bus tikrinamas dukart (kartą – tikrinant šildymo sistemą ir dar kartą – tikrinant oro kondicionavimo sistemą). Tokio dvigubo tikrinimo reikėtų vengti, kad tai netaptų didele našta pastatams ir naudotojams.

Pageidautina, kad kombinuotoji šildymo ir vėdinimo sistema ir kombinuotoji oro kondicionavimo ir vėdinimo sistema būtų patikrintos per vieną eksperto, kompetentingo patikrinti abi sistemas, vizitą. Jei tai neįmanoma, rekomenduojama, kad vėdinimo sistemą patikrintų ekspertas, kompetentingas tikrinti oro kondicionavimo sistemas.

Valstybėse narėse, nusprendusiose tikrinti vieno tipo sistemas, o kito tipo sistemoms – taikyti alternatyvias priemones, dvigubo tikrinimo rizikos nėra. Tačiau tikrinimais turi būti užtikrinta, kad vėdinimo sistemoje nesusikirstų šildymo ir vėsinimo ciklai.

Siekiant nustatyti, ar sistema viršija 70 kW ribą, ar jos nesiekia, atitinkama šildymo vardinė atiduodamoji galia ir vėsinimo vardinė atiduodamoji galia turi būti įvertintos atskirai. Pavyzdžiui, kombinuotoji šildymo ir oro kondicionavimo sistema, kurios šildymo vardinė atiduodamoji galia – 50 kW, o vėsinimo vardinė atiduodamoji galia – 30 kW, nesiektų tos ribos, kurią viršijus atliekamas šildymo ir oro kondicionavimo tikrinimas. Kombinuotoji sistema, kurios šildymo vardinė atiduodamoji galia – 80 kW, o vėsinimo vardinė atiduodamoji galia – 30 kW, viršytų tą ribą, kai atliekamas šildymo tikrinimas, bet nesiektų ribos, kurią viršijus atliekamas oro kondicionavimo patikrinimas.

Tokį atskirą vertinimą lemia tai, kad PEN direktyvoje šildymo ir oro kondicionavimo sistemos reglamentuojamos atskirai (žr. atitinkamai 14 ir 15 straipsnius). PEN direktyvoje nėra bendrų šioms sistemoms skirtų nuostatų. Todėl, nors praktiškai tokios kombinuotosios sistemos išties gali egzistuoti, pagal PEN direktyvos 14 ir 15 straipsnius jos turi būti vertinamos atskirai pagal atitinkamus tikrinimo reikalavimus, ataskaitų teikimo įpareigojimus, periodiškumą, tikrintojų sertifikavimą ir kt.

2.3.2.5. Šilumos siurbliai ir ant stogo montuojami įrenginiai (PEN direktyvos 2 straipsnio 18 punktas, 14 ir 15 straipsniai)

Pagal PEN direktyvos 2 straipsnio 18 punkte pateiktą apibrėžtį šilumos siurblys – „mechanizmas, įtaisas ar įrenginys, kuriuo šiluma iš natūralios aplinkos, pvz., oro, vandens ar grunto, perduodama į pastatus ar pramonės įrenginius natūralų šilumos srautą pakeičiant taip, kad šiluma būtų perduodama iš žemesnės temperatūros aplinkos į aukštesnės temperatūros aplinką. Reversiniai šilumos siurbliai šilumą taip pat gali perduoti iš pastato į natūralią aplinką.“ Taigi šilumos siurbliai gali atlikti generatorių funkciją ir šildymo, ir oro kondicionavimo sistemose, nors kai kuriuose įrenginiuose jie gali atlikti tik vieną arba kitą funkciją. Dėl šio gebėjimo atlikti ir šildymo, ir vėsinimo funkcijas šilumos siurbliai galėtų patekti ir į 14 straipsnio, ir į 15 straipsnio taikymo sritį.

Jei šilumos siurblys kaip šilumos generatorius naudojamas sistemoje, kuri atlieka tik šildymo funkciją, tuomet tokia sistema patenka į 14 straipsnio taikymo sritį. Pavyzdžiui, tai galėtų būti šilumos siurblys, gaminantis šilumą šildymo ir buitinio karšto vandens ruošimo reikmėms.

Jei šilumos siurblys naudojamas kaip šilumos ar vėsumos gamybos įrenginys sistemoje, kuri atlieka ir šildymo, ir oro kondicionavimo funkciją, tokia sistema patenka į 15 straipsnio taikymo sritį.

Ant stogo montuojami įrenginiai yra specialios rūšies šilumos siurbliai, paprastai naudojami palyginti dideliuose negyvenamuosiuose pastatuose. Jie veikia kaip šilumos siurbliai ir pasižymi papildoma funkcija – gali ir šildyti, ir vėsinti tuo pačiu metu. Jie visada priskirtini 15 straipsnio taikymo sričiai.

2.3.2.6. Naudingumas tipinėmis arba vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis (PEN direktyvos 36 konstatuojamoji dalis, 14 straipsnio 1 dalis ir 15 straipsnio 1 dalis)

Iki pakeitimo PEN direktyvos 26 konstatuojamojoje dalyje buvo nurodyta, kad „kvalifikuotam personalui periodiškai prižiūrint ir tikrinant šildymo ir oro kondicionavimo sistemas jos tiksliau sureguliuojamos pagal gaminio specifikacijoje pateiktus reikalavimus, ir taip užtikrinamas optimalus veikimas aplinkos, saugos ir energijos požiūriu“, o 14 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta, kad tikrinimo metu vertinamas šildymo katilo dydis (galia), palyginti su pastato šildymo poreikiais.

Po pakeitimo PEN direktyvoje minimas ne tik šildymo katilas, bet visa sistema ir visų pirma šilumos generatorius. Taigi labiau pabrėžiamos įprastinės eksploatavimo sąlygos. Direktyvos (ES) 2018/844 36 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad per patikrinimus turėtų būti vertinamos realios naudojimo sąlygos, kai kintančiomis eksploatavimo sąlygomis gali būti reikalinga tik dalis nominaliosios atiduodamosios galios. Taip yra dėl to, kad šildymo sistemoje tik nedidelė energijos dalis sunaudojama į projektines sąlygas panašiomis sąlygomis. Priešingai, didžioji energijos dalis sunaudojama, kai sistema eksploatuojama daline apkrova (t. y. kai sistema neveikia visu pajėgumu). Todėl turėtų būti siekiama užtikrinti, kad sistema bet kokiomis sąlygomis veiktų veiksmingai ir efektyviai.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalį šildymo sistemos patikrinimo metu įvertinamas sistemos pajėgumas optimizuoti savo energinį naudingumą tipinėmis arba vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis. Valstybės narės turi atnaujinti savo teisės aktus siekdamos užtikrinti, kad per patikrinamus, jei reikia, būtų atliekamas ir šis naudingumo įvertinimas.

Šildymo sistemos eksploatavimas priklauso nuo daugelio veiksnių: lauko sąlygų, pastato charakteristikų, pastato naudojimo ir sistemų charakteristikų ir kt. Apibrėžti tipines ar vidutines eksploatavimo sąlygas visiems galimiems deriniams būtų sudėtinga ir galbūt nepraktiška.

Sistemos retai eksploatuojamos visu pajėgumu ir paprastai veikia vadinamąja daline apkrova. Galima pateikti tam tikras orientacines rekomendacijas dėl tipinių ar vidutinių eksploatavimo sąlygų, remiantis per tam tikrą laikotarpį panaudojama sistemos galios procentine dalimi. Pavyzdžiui, paprastai tipinėmis ar vidutinėmis sąlygomis per tam tikrą laiką (pavyzdžiui, parą) sistema eksploatuojama panaudojant 20–40 % jos projektinės galios. Tačiau tai nesuteikia išsamaus vaizdo. Per parą efektyviausi sistemos parametrai gali labai keistis, net jei tai tipinė ar vidutinė para. Dėl to nacionalinės teisės aktuose nerekomenduojama tipines ar vidutines eksploatavimo sąlygas apibrėžti kaip sistemos apkrovos funkciją.

Be to, galima pateikti bendro pobūdžio rekomendacijų dėl tipinių ar vidutinių eksploatavimo sąlygų remiantis lauko temperatūra ir nurodyti, kaip jos skiriasi nuo projektinių sąlygų. Pavyzdžiui, jei pagal projektines sąlygas temperatūra yra – 10 °C, tipines ar vidutines eksploatavimo sąlygas galima būtų apibrėžti kaip palankesnės lauko temperatūros (pavyzdžiui, 5–10 °C) funkciją arba remiantis vidaus ir lauko temperatūros skirtumu (pavyzdžiui, 60 % vidaus ir lauko temperatūros skirtumu, numatytu projektinėse sąlygose). Tačiau ta pati sistema gali veikti visiškai kitaip, priklausomai nuo pastato, kuriame ji įrengta, jo naudojimo būdo ir meteorologinių sąlygų konkrečiu metu. Todėl nerekomenduojama, kad nacionalinės teisės aktuose tipinės ar vidutinės eksploatavimo sąlygos būtų apibrėžtos ar pateiktos lentelėse kaip lauko sąlygų (pavyzdžiui, įprastinę parą) funkcijos. Tą patį galima pasakyti apie pastato charakteristikas ar pastato panaudojimą (pavyzdžiui, 80 % užimtumas).

Techniniai duomenys vertinimui atlikti gali būti pateikti per tikrintojų mokymus ar jiems teikiamuose dokumentuose.

Techninės įstaigos ir asociacijos gerai supranta poreikį atsiskaityti už sistemų eksploatavimą tipinėmis arba vidutinėmis sąlygomis. Parengtas ne vienas vadovas bei gairės, kuriuose aptariamas sistemų naudingumas eksploatuojant jas daline (o ne visa ar projektine) apkrova. Rekomenduojama, kad valstybės narės šių gairių laikytųsi ar jomis pasinaudotų rengdamos savo mokymų medžiagą (9).

2.3.2.7. Elektroninės stebėsenos ir efektyvios kontrolės funkcijos gyvenamuosiuose pastatuose (PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalis ir 15 straipsnio 5 dalis)

Elektroninės stebėsenos ir efektyvios kontrolės funkcijų įdiegimas gyvenamuosiuose pastatuose gali padėti sutaupyti daug energijos, pagerinti vidaus aplinkos tvarkymą ir atnešti naudos pastatų savininkams bei naudotojams. Tai ypač pasakytina apie didelius pastatus, kuriuose dauguma naudotojų negali pasinaudoti sistemų kontrolės priemonėmis ir sistemų informacija.

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalis dėl elektroninės stebėsenos ir kontrolės funkcijų susijusi tik su gyvenamaisiais pastatais. Kaip nurodyta minėtame straipsnyje, būtent valstybės narės turi apsispręsti, ar nustatyti reikalavimus, kuriais būtų užtikrinta, kad gyvenamuosiuose pastatuose tokios funkcijos būtų įdiegtos, įtvirtinant juos perkėlimo į nacionalinę teisė priemonėmis.

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalies a punktas susijęs su nuolatine elektronine stebėsena. Sistemose, kuriose ši stebėsena vykdoma, matuojamas jose suvartojamas energijos kiekis ir pagal tai apskaičiuojamas sistemų energinis naudingumas, ir ši informacija perduodama sistemos savininkui ar valdytojui. Jei sistemos energinis naudingumas labai sumažėja arba jei yra poreikis atlikti priežiūrą, sistema apie tai praneša sistemos savininkui ar valdytojui. Sistema turėtų veikti nuolat, o ne periodiškai (pavyzdžiui, kas tris mėnesius).

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalies b punktas susijęs su veiksmingomis kontrolės funkcijomis, skirtomis optimaliai energijos gamybai, skirstymui, kaupimui ir vartojimui užtikrinti. Numatant tokias kontrolės funkcijas reikia atsižvelgti į daugiabučio pastato su viena šildymo sistema scenarijų, pagal kurį atskiri naudotojai galėtų kontroliuoti sistemą tik savo pastato vienete.

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalis susijusi su neprivalomu abiejų funkcijų įdiegimu gyvenamuosiuose pastatuose.

Priešingai nei PEN direktyvos 14 straipsnio 1 ir 4 dalys, kuriuose nustatytos konkrečios ribinės vertės, lemiančios privalomus įpareigojimus, kurie turi būti įtvirtinti perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėse, 14 straipsnio 5 dalis yra neprivalomo pobūdžio („gali“), taigi joje nenustatytos konkrečios ribinės vardinės atiduodamosios galios vertės, ir ji numanomai apima visus gyvenamuosius pastatus, kad ir koks būtų jų dydis. Valstybėms narėms rekomenduojama nustatant reikalavimus atsižvelgti į sistemų ir pastatų tipų skirtumus.

2.3.2.8. Tikrinimo išimtis (PEN direktyvos 14 straipsnio 2, 4 ir 5 dalys ir 15 straipsnio 2, 4 ir 5 dalys)

Prieš pakeitimą Direktyvoje valstybėms narėms buvo leidžiama tikrinimus atlikti rečiau arba prireikus sušvelninti jų reikalavimus, jeigu įrengtos stebėsenos ir kontrolės sistemos.

Po pakeitimo PEN direktyvoje numatytos išimtys, jei:

a) techninei pastato sistemai taikoma sutartis dėl energijos vartojimo efektyvumo (ar pan.) arba ją valdo komunalinė įmonė ar tinklo operatorius (14 straipsnio 2 dalyje nustatyta išimtis); arba

b) šildymo sistemoje yra specifinės kontrolės ir stebėsenos funkcijos, kaip nustatyta 14 straipsnio 4 ir 5 dalyse (14 straipsnio 6 dalyje nustatyta išimtis).

a) Techninės pastato sistemos, kurioms taikomos sutartys dėl energijos vartojimo efektyvumo (ar pan.) (PEN 14 straipsnio 2 dalis ir 15 straipsnio 2 dalis)

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 2 dalį nėra tikrinamos techninės pastatų sistemos, kurioms aiškiai taikomas sutartas energinio naudingumo kriterijus arba sutartinis susitarimas, kuriame nurodytas sutartas energijos vartojimo efektyvumo didinimo lygis. Šiuos reikalavimus atitinka sutartis dėl energijos vartojimo efektyvumo, apibrėžta EVE direktyvos 2 straipsnio 27 punkte.

Išimtis taikoma ir pastatams, kuriuos valdo komunalinė įmonė arba tinklo operatorius ir kuriems dėl tos priežasties taikomos naudingumo stebėsenos priemonės iš sistemos pusės.

PEN direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje nurodytos išimtys taikytinos tik tuo atveju, jei bendras tokio požiūrio poveikis būtų lygiavertis poveikiui, atsirandančiam taikant PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalį.

Kaip tokį lygiavertiškumą įvertinti, PEN direktyvoje nenurodyta. Vienas iš galimų būdų tai padaryti yra nustatyti, ar techninė pastato sistema jau yra reguliariai tikrinama pagal sutartį ar susitarimą ir ar šie tikrinimai savo pobūdžiu panašūs į tikrinimus pagal 14 straipsnio 1 dalį. Jei techninė pastato sistema yra taip tikrinama, 14 straipsnio 1 dalyje išdėstytų reikalavimų galima netaikyti.

Galima daryti prielaidą, kad daugumoje sutarčių ar susitarimų dėl energijos vartojimo efektyvumo tam tikro lygmens reguliarūs tikrinimai jau numatyti. Tačiau tokių tikrinimų mastas gali nevisai atitikti PEN direktyvos reikalavimus. Įprastinėmis sąlygomis atskiroms valstybėms narėms būtų neįmanoma patikrinti kiekvieną energetinių paslaugų sutartį ir nustatyti ar jos lygiavertės, ar ne. Be to, kadangi tokias sutartis gali pasirašyti dvi privačios bendrovės, atskirų sutarčių sąlygos gali labai skirtis. Todėl valstybės narės gali nuspręsti tokias sutartis supaprastinti ir standartizuoti.

Pagal EVE direktyvos 2 straipsnio 27 punktą sutartis dėl energijos vartojimo efektyvumo – „naudos gavėjo ir energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemonės teikėjo sutartis, tikrinama ir stebima visą susitarimo laikotarpį, kai už investicijas (darbą, prekių ar paslaugų tiekimą) į tą priemonę mokama atsižvelgiant į suderintą energijos vartojimo efektyvumo didinimo lygį ar kitą sutartą energinio naudingumo kriterijų, pvz., sutaupytas lėšas“.

Be kitų priemonių EVE direktyvoje pateiktos ir nuostatos dėl energetinių paslaugų. EVE direktyvos 16 straipsnyje valstybės narės įpareigotos prireikus nustatyti sertifikavimo ir (arba) akreditavimo sistemas.

Pagal EVE direktyvos 18 straipsnį valstybės narės turi remti viešąjį sektorių parengdamos pavyzdines sutartis dėl energijos vartojimo efektyvumo. Pagal EVE direktyvos 18 straipsnį į pavyzdines sutartis dėl energijos vartojimo efektyvumo įtraukiamos bent XIII priede išvardytos nuostatos.

Įgyvendinant PEN direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje nurodytus lygiavertiškumo reikalavimus, sutartys dėl energijos vartojimo efektyvumo, pasirašytos akredituotos (sertifikuotos) bendrovės, tinkamai taikančios, pavyzdžiui, EVE direktyvos XIII priede nurodytą modelį, gali būti laikomos turinčiomis tikrinimams lygiavertį poveikį.

Todėl valstybės narės turėtų viešai paskelbti akredituotų ar sertifikuotų bendrovių sąrašą ir pavyzdines sutartis.

Apskaitos tikslais tikrinimų duomenų bazėje turėtų būti nurodyta, kad sistemai dėl pasirašytos energijos vartojimo efektyvumo sutarties taikoma tikrinimo išimtis. Turi būti nurodyta sutarties galiojimo trukmė, t. y. išimties taikymo laikotarpis.

Tose valstybėse narėse, kuriose pavyzdinės sutartys ir akredituotų ar sertifikuotų bendrovių sąrašas nėra viešai paskelbti, valdžios institucijos turi patikrinti atskiras sutartis, kad įsitikintų dėl lygiavertiškumo. Susitariančiosios šalys galėtų padėti tai atlikti sutartį papildydamos priedu, kuriama būtų aiškiai ir nedviprasmiškai nurodyti bent šie EVE direktyvos XIII priede išvaryti duomenys:

a) kiekis, kurį galima garantuotai sutaupyti įgyvendinant sutartyje numatytas priemones;

b) sutarties trukmė ir pagrindiniai etapai, sąlygos ir pranešimo laikotarpiai;

c) sutaupyto kiekio nustatymo atskaitinė data;

d) įpareigojimas visiškai įgyvendinti sutartyje numatytas priemones ir dokumentuose nurodyti visus projekto metu padarytus pakeitimus;

e) aiškios ir skaidrios nuostatos dėl garantuotai sutaupyto kiekio įvertinimo ir tikrinimo, kokybės patikrų ir garantijų (geriausia remiantis nacionaliniais ar ES standartais).

Valstybės narėms gali būti naudinga remtis galiojančiais standartais (10), gairėmis (11) ir pavyzdinėmis sutartimis (12).

b) PAKS, nuolatinės elektroninės stebėsenos ir efektyvios kontrolės funkcijos (PEN direktyvos 14 straipsnio 4 ir 5 dalys ir 15 straipsnio 4 ir 5 dalys)

Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 6 dalimi, 14 straipsnio 1 dalyje nustatyti tikrinimo reikalavimai netaikomi pastatams, atitinkantiems 14 straipsnio 4 ir 5 dalių reikalavimus.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalį ne vėliau kaip 2025 m. negyvenamuosiuose pastatuose, kurių šildymo sistemų arba kombinuotųjų patalpų šildymo ir vėdinimo sistemų vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW, turi būti įrengtos PAKS, jei tai įmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu (13).

Negyvenamiesiems pastatams, kurių sistemų vardinė atiduodamoji galia siekia 70–290 kW, PAKS įrengimo reikalavimas netaikytinas, tačiau valstybės narės gali nuspręsti sumažinti ribinę vertę ir reikalauti, kad PAKS būtų įrengtos ir mažesnės galios šildymo sistemose. Pastatai, kuriems taikomas naujasis reikalavimas ir kuriuose įrengta PAKS, taip pat neturėtų būti tikrinami.

Atskirų pastatų savininkai gali nuspręsti įrengti PAKS, kuri atitinka esminius PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalyje nustatytus reikalavimus. Tokiais atvejais valstybės narės gali nuspręsti šių pastatų netikrinti, nei jų sistemos nesiekia 290 kW ribos. Tačiau taip nusprendusios valstybės narės turi tai nustatyti PEN direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėse.

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalyje numatyta galimybė valstybėms narėms užtikrinti, kad gyvenamuosiuose pastatuose būtų įdiegtos nuolatinės elektroninės stebėsenos ir efektyvios kontrolės funkcijos. Kaip ir PAKS atveju, kai kurie iš šių elementų vienu ar kitu pavidalu jau gali būti rinkoje. Tačiau jie gali nevisiškai atitikti PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalies reikalavimus. Todėl į šiuos skirtumus turėtų būti aiškiai atsižvelgta apibrėžiant minėtas sistemas ir jas reglamentuojant nacionalinės teisės aktuose.

Kaip nurodyta Direktyvos (ES) 2018/844 39 konstatuojamojoje dalyje, valstybės narės gali nuspręsti ir toliau taikyti galiojančią tikrinimo tvarką. Tačiau vis tiek turėtų būtų atsižvelgta į pagal 14 straipsnio 2 ir 6 dalis taikytinas išimtis.

2.3.2.9. Alternatyvios priemonės

PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalyje išdėstytos nuostatos dėl galimybės valstybėms narėms imtis alternatyvių priemonių dėl šildymo sistemų ar kombinuotųjų šildymo ir vėsinimo sistemų ir susiję įpareigojimai. Tokiais atvejais valstybės narės privalo užtikrinti, kad priemonių bendras poveikis būtų lygiavertis tam, kuris būtų pasiektas, jei būtų įvesta tikrinimo sistema, kaip numatyta 14 straipsnio 1 dalyje. Tai reiškia, kad turi būti apskaičiuotas bazinis lygis, kuris būtų pasiektas taikant 14 straipsnio 1 dalyje numatytas priemones, kad būtų galima įvertinti, ar alternatyvios priemonės turės tokį patį poveikį.

Yra keturi scenarijai, atspindintys skirtingas aplinkybes, su kuriomis valstybės narės gali susidurti taikydamos alternatyvias priemones.

a) 1 scenarijus: valstybės narės jau taikė alternatyvias priemones prieš pakeitimą ir nusprendžia toliau jas taikyti

PEN direktyvos pakeitimu nuostatos dėl tikrinimui alternatyvių priemonių nebuvo iš esmės pakeistos. Tačiau joms poveikį turi kitų 14 straipsnio dalių nuostatų pakeitimai. Tos nuostatos turi skirtingą poveikį PEN direktyvos 14 straipsnio 3 daliai, kaip paaiškinta toliau.

PEN direktyvoje nustatyta nauja riba (70 kW) reiškia, kad valstybės narės, pasirinkusios taikyti alternatyvias priemones, privalo jas taikyti toms sistemoms, kurioms taikytina naujoji padidinta riba. Dėl to gali sumažėti sistemų, kurioms taikytinos alternatyvios priemonės, skaičius, o tai gali lemti ir mažesnį sutaupomą energijos kiekį.

Tačiau naujasis reikalavimas tikrinti kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų vėdinimo dalį turėtų padidinti poveikį per kiekvieną tikrinimą nustatomam sutaupytam energijos kiekiui. Valstybės narės turėtų į tai atsižvelgti nustatydamos bazinį lygį, kurį reikia pasiekti alternatyviomis priemonėmis.

Nuostatos dėl išimčių, išdėstytos PEN direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje (išimtys sistemoms, kurioms taikytini energinio naudingumo kriterijai) ir 14 straipsnio 6 dalyje (išimtys sistemoms su PAKS), taip pat gali lemti patikrinimų skaičiaus sumažėjimą.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalį valstybės narės gali nustatyti reikalavimus, susijusius su elektroninės stebėsenos ir patobulintomis kontrolės funkcijomis gyvenamuosiuose pastatuose. Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 6 dalį pastatai, kuriuose įrengtos minėtas funkcijas užtikrinančios sistemos, nebūtų tikrinami. Todėl alternatyvias priemones pasirinkusios valstybės narės, nusprendusios taikyti tokius reikalavimus, turėtų šios grupės pastatų neįtraukti.

Priemonių, kurių gali imtis valstybės narės taikydamos PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį, sąrašas po pakeitimo nepakito.

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, valstybės narės, nusprendusius ir toliau taikyti PEN direktyvoje numatytas alternatyvias priemones, privalo užtikrinti, kad priemonių bendras poveikis būtų lygiavertis tam, kuris būtų pasiektas, jei būtų įvesta tikrinimo tvarka, kaip nustatyta 14 straipsnio 1 dalyje. Tam reikia, kad bazinis lygmuo, kuris būtų pasiektas pagal 14 straipsnio 1 dalyje nustatytą tikrinimo tvarką, būtų perskaičiuotas atsižvelgiant į 14 straipsnio 1 dalį, taip pat į pirmiau minėtus PEN direktyvos pakeitimus ir reikalavimus. Atlikusi tokį perskaičiavimą atitinkama valstybė narė žinotų, ar jos taikomos alternatyvios priemonės turi tokį patį poveikį kaip tikrinimas, ar ne, ir galėtų atitinkamai pakeisti tas priemones, kad lygiavertis poveikis būtų užtikrintas.

Valstybės narės turėtų šio proceso rezultatus įtraukti į lygiavertiškumo ataskaitą, kurią pagal 14 straipsnio 3 dalį valstybės narės turi pateikti Komisijai prieš pradėdamos taikyti alternatyvias priemones.

b) 2 scenarijus: po perkėlimo į nacionalinę teisę valstybės narės, kurios jau taikė alternatyvias priemones, nusprendžia pakeisti jų pobūdį

Šis scenarijus atspindi situaciją, kai po pirminio 14 straipsnio 3 dalies perkėlimo į nacionalinę teisę valstybė narė nusprendžia pakeisti jos taikomų lygiaverčių alternatyvių priemonių taikymo sritį ir (arba) pobūdį. Pavyzdžiui: valstybė narė, taikanti priemones A, B ir C, nusprendžia jas pakeisti ir pradėti taikyti priemones C, E ir D.

Kaip jau buvo paaiškinta 1 scenarijaus apraše, pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį valstybės narės apie savo ketinimus imtis alternatyvių priemonių Komisiją turi informuoti prieš pradėdamos jas taikyti. Remiantis 14 straipsnio 3 dalimi, šiuo tikslu valstybė narė turi Komisijai pateikti papildomą ataskaitą, iš kurios būtų matyti, kad pakeistų alternatyvių priemonių poveikis yra lygiavertis 14 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikrinimo sistemų poveikiui. Komisija įvertina šią papildomą ataskaitą, kad įsitikintų, jog atitinkama valstybė narė ir toliau pasieks lygiavertį energijos sutaupymo lygmenį.

c) 3 scenarijus: dėl pastatų ūkio pokyčių keičiasi 14 straipsnio 1 dalies taikymo aprėptis, o tai turi poveikį alternatyvių priemonių taikymo aprėpčiai

Keičiantis ir plėtojantis pastatų ūkiui, atitinkamai keisis ir 14 straipsnio 1 dalyje nustatytos tikrinimo sistemos taikymo aprėptis. Pavyzdžiui, rinkoje atsirandant vis daugiau energijos beveik nevartojančių pastatų (EBNP), tikėtina, kad pastatų su didesnės nei 70 kW galios sistemomis dalis mažės. Be to, pastatai, kuriuose įrengtos PAKS (žr. 2.8 skyrių), nebus tikrinami. Bėgant laikui, šie du aspektai gali turėti didelį poveikį tikrinimo sistemų taikymo aprėpčiai, taigi ir bet kokioms valstybių narių jau taikomoms lygiavertėms alternatyvioms priemonėms.

Pavyzdžiui, valstybės narės gali tokius pokyčius nustatyti atlikdamos atskirą tyrimą arba nuolatinį alternatyvių priemonių sistemos vertinimą. Be to, tokius pokyčius jos gali pastebėti rengdamos integruotą nacionalinę energetikos ir klimato srities pažangos ataskaitą, kuri, remiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1999 (14) (toliau – Reglamentas (ES) 2018/1999) 17 straipsniu, turi būti pateikta kas dvejus metus.

Jei šalies pastatų ūkis pasikeičia taip, kad alternatyvių priemonių taikymo aprėptis ar intensyvumas nebėra lygiaverčiai tikrinimo sistemos taikymo aprėpčiai ir intensyvumui, atitinkama valstybė narė turėtų pakoreguoti alternatyvias priemones. Tai padaryti valstybės narės gali iš dalies keisdamos esamas priemones ar nustatydamos naujas.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį valstybės narės apie savo ketinimus imtis alternatyvių priemonių Komisiją turi informuoti prieš pradėdamos jas taikyti. Dėl pastatų ūkio pokyčių valstybei narei gali prireikti pakeisti savo lygiavertes priemones; tokiais atvejais, remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, atitinkama valstybė narė, prieš pradėdama taikyti pakeistas alternatyvias priemones, privalo informuoti Komisiją apie bet kokius pokyčius.

Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, valstybės narės Komisiją turi informuoti pateikdamos ataskaitą, iš kurios būtų matyti, kad pakeistų alternatyvių priemonių poveikis yra lygiavertis 14 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikrinimo sistemų poveikiui. Komisija įvertina šią papildomą ataskaitą, kad įsitikintų, jog atitinkama valstybė narė ir toliau pasieks lygiavertį energijos sutaupymo lygmenį.

d) 4 scenarijus: valstybės narės nusprendžia imtis alternatyvių priemonių pirmą kartą

Šis scenarijus susijęs su atveju, kai valstybė narė, kuri iki šiol taikė tikrinimo sistemas, pirmą kartą nusprendžia pakeisti jas alternatyviomis priemonėmis.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį valstybės narės apie savo ketinimus pasinaudoti šia galimybe Komisiją turi informuoti prieš pradėdamos taikyti alternatyvias priemones. Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, šiuo tikslu valstybė narė turi Komisijai pateikti ataskaitą, iš kurios būtų matyti, kad alternatyvių priemonių poveikis yra lygiavertis 14 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikrinimo sistemų poveikiui. Komisija įvertina šią ataskaitą, kad įsitikintų, jog atitinkama valstybė narė išties pasieks lygiavertį energijos sutaupymo lygmenį.

e) Ataskaitų teikimas

Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, prieš pradėdama taikyti bet kokias alternatyvias priemones, valstybė narė privalo Komisijai pateikti lygiavertiškumo ataskaitą. Komisija ataskaitą įvertina ir imasi reikiamų veiksmų valstybės narės atžvilgiu.

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalį valstybės narės taip pat privalo lygiavertiškumo ataskaitą pateikti kaip integruoto nacionalinio energetikos ir klimato srities veiksmų plano (NEKSVP) dalį. Remiantis Reglamento (ES) 2018/1999 17 straipsniu, kiekviena valstybė narė turi jį pateikti per kitą tinkamą ataskaitų teikimo ciklo etapą (15). Jei ataskaitų teikimo ciklo terminai suderinami su naujų ar pakeistų alternatyvių priemonių įvedimo terminais, valstybė narė gali paprasčiausiai pateikti lygiavertiškumo ataskaitą kaip NEKSVP priedą.

Jei terminai nėra suderinami, kaip aprašyta pirmiau, valstybės narės, remdamosi PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, bet kokiu atveju privalo savo ataskaitą pateikti Komisijai, prieš pradėdamos taikyti priemones. Valstybės narės gali ataskaitą pateikti tiesiogiai Energetikos GD, tačiau pagal Reglamento (ES) 2018/1999 17 straipsnį jos privalo ją pateikti ir per kitą NEKSVP ciklą.

2.3.3. Automatinio reguliavimo įtaisų ir PAKS įrengimo reikalavimai (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis, 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

2.3.3.1. Pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos (PAKS) (PEN direktyvos 2 straipsnio 3a punktas, 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

Pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos (PAKS) yra plačiai žinomas ir vartojamas terminas, kurio reikšmė gali labai skirtis. Prieš vertinant PAKS reikalavimus, svarbu pabrėžti šio termino reikšmę konkrečioje PEN direktyvos 14 ir 15 straipsnių taikymo srityje.

Visų pirma PAKS yra sistema, atitinkanti šią PEN direktyvos 2 straipsnio 3a punkte pateiktą apibrėžtį (16):

„3a. pastato automatizavimo ir kontrolės sistema– sistema, kuri apima visus produktus, programinę įrangą ir inžinerijos paslaugas, galinčius padėti užtikrinti energijos vartojimo požiūriu efektyvų, ekonominį ir saugų techninių pastato sistemų veikimą taikant automatines kontrolės priemones ir palengvinant tų techninių pastato sistemų valdymą rankiniu būdu“.

Be to, į PEN direktyvos 14 ir 15 straipsnių taikymo sritį patenkančios PAKS turi užtikrinti visas šias PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 4 dalyje išvardytas galimybes:

a) „nuolat stebėti, registruoti, analizuoti ir suteikti galimybę koreguoti energijos suvartojimą;

b) atlikti energijos vartojimo pastate efektyvumo lyginamąją analizę, aptikti techninių pastato sistemų veiksmingumo sumažėjimą ir informuoti už patalpas ar techninį pastato valdymą atsakingą asmenį apie efektyvesnio energijos vartojimo galimybes ir

c) suteikti galimybę palaikyti ryšį su prijungtomis techninėmis pastato sistemomis bei kitais pastate esančiais prietaisais ir būti sąveikios su techninėmis pastato sistemomis esant įvairioms patentuotoms technologijoms, įtaisams ir gamintojams.“

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 4 dalyje nustatytus įpareigojimus negyvenamuosiuose pastatuose įrengtos pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos privalo atitikti tos direktyvos 2 straipsnio 3a punkte pateiktą apibrėžtį ir užtikrinti pirmiau išvardytas galimybes. Minėtas galimybes turėtų užtikrinti bent tos techninės pastato sistemos, kurios patenka į PEN direktyvos 14 ir 15 straipsnių taikymo sritį: šildymo sistemos, oro kondicionavimo sistemos, kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos, kombinuotosios oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemos.

Nors automatizavimo ir kontrolės sistemos kai kurių kategorijų (pavyzdžiui, negyvenamuosiuose) pastatuose yra įprastos, dauguma pastatų nėra tokie pažangūs, ir tie pastatai, kurie privalo atitikti minėtus reikalavimus, turės būti atnaujinti, o tai gali būti sudėtinga užduotis.

Todėl labai svarbu, kad suinteresuotos šalys (t. y. reikalavimus atitikti privalančių pastatų ūkio valdytojai) būtų informuoti apie tai, kad reikalavimo taikymo aprėptis yra platesnė nei paprastai būdinga tokioms sistemoms.

2.3.3.2. Automatinio reguliavimo įtaisai (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis)

PEN direktyvoje automatinio reguliavimo įtaisai minimi tiksliai neapibrėžus, kas tai yra. Tačiau PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje paaiškinta, kad tokiais įtaisais turi būti galima atskirai reguliuoti temperatūrą kiekviename kambaryje arba, kai tai pagrįsta, nustatytoje pastato vieneto zonoje. Todėl įgyvendinant šias nuostatas įrengtais įtaisais turi būti galima:

a) automatiškai reguliuoti šilumos kiekį pagal vidaus temperatūrą (ir neprivalomus kitus parametrus (17));

b) reguliuoti šilumos kiekį kiekviename kambaryje (ar zonoje) pagal atitinkamo kambario (ar zonos) šildymo nuostačius.

Konkrečiai tai reiškia, kad:

a) bet koks sprendimas, pagrįstas rankiniu šilumos kiekio reguliavimu, neatitiktų reikalavimų, net jei galimas reguliavimas kambario (zonos) lygmeniu;

b) bet kokis sprendimas, sudarantis galimybę temperatūrą reguliuoti automatiškai, bet ne kambario (ar zonos) lygmeniu, t. y. reguliuoti automatiškai būsto lygmeniu, neatitiktų reikalavimų.

Atkreiptinas dėmesys, kad neatsižvelgiant į sistemos (-ų) skaičių ar tipą, svarbu yra tai, kad sistemos suteiktų vartotojams galimybę reguliuoti temperatūros nuostačius ir užtikrintų, kad jų būtų laikomasi (18).

Toliau pateiktoje lentelėje nurodyti orientaciniai įtaisų, atitinkančių skirtingų tipų sistemoms keliamus reikalavimus, pavyzdžiai (19).

2 lentelė

Automatinio reguliavimo įtaisų pavyzdžiai

Įtaisas Sistemos tipas Reguliavimo galimybė Termostatinio radiatoriaus vožtuvas Vandeninė šildymo sistema ir radiatoriai Karšto vandens srauto reguliavimas šilumą skleidžiančiame įrenginyje pagal nustatytą temperatūrą Kambario termostatas Vandeninė šildymo sistema ir paviršių šildymas (pavyzdžiui, grindinis šildymas) Karšto vandens srauto reguliavimas paviršiaus šildymo sistemoje, panaudojant kambario maišymo vožtuvą Ventiliatoriaus termostatas Vandeninio šildymo (vėsinimo) sistema Karšto (vėsaus) vandens ir oro srauto reguliavimas pagal nustatytą temperatūrą Individualus termostatas Autonominiai šildytuvai ar oro kondicionieriai Šilumos kiekio reguliavimas pagal nustatytą temperatūrą

a) Šildymas, oro kondicionavimas ar ir viena, ir kita?

PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalies antroje ir trečioje pastraipose techninės pastato sistemos nurodytos plačiąja prasme, t. y. kaip apibrėžta PEN direktyvos 2 straipsnyje. Kalbant apie konkrečias nuostatas dėl automatinio reguliavimo įtaisų (trečia pastraipa), tekste nenurodyta, kokio tipo sistemos turimos omenyje, tačiau minimas temperatūros reguliavimas, kuris taikytinas ir šildymo, ir patalpų vėsinimo sistemoms.

Taigi reikalavimus dėl automatinio reguliavimo įtaisų turėtų atitikti ne tik šildymo sistemos, bet ir oro kondicionavimo sistemos bei patalpų vėsinimo sistemos.

Visų pirma, teisės akto tekste vartojamas terminas „šildoma zona“ neturėtų būti aiškinamas kaip reiškiantis, kad reikalavimai taikomi tik šildymo sistemoms.

Tačiau šios nuostatos iš esmės daugiausia skirtos šildymui, nes daugumoje oro kondicionavimo (vėsinimo) sistemų yra numatyta kambario ar zonos lygmens stebėsena ir kontrolė.

Be to, esamuose pastatuose keičiant šilumos generatorius, reikalavimas įrengti automatinio reguliavimo įtaisus turėtų būti taikomas tik šildymo sistemoms (20).

Be to, PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalies trečiojoje pastraipoje nereikalaujama, kad automatinio reguliavimo įtaisai būtų įrengti tais atvejais, kai esamuose pastatuose keičiami vėsumos gamybos įrenginiai. Tačiau valstybės narės gali apsvarstyti galimybę nustatyti tokį papildomą reikalavimą (21), nes jis atitiktų bendrą šių nuostatų tikslą: užtikrinti reikiamas reguliavimo galimybes ir išvengti energijos švaistymo.

Toliau pateiktoje lentelėje apibendrinti įvairūs galimi atvejai.

3 lentelė

Atvejai, kai turėtų būti taikomas reikalavimas įrengti automatinio reguliavimo įtaisus

Naujas ar esamas pastatas Priemonių rūšis Ar taikytinas reikalavimas įrengti automatinio reguliavimo įtaisus? Naujas Šildymo sistemos įrengimas Taip Naujas Patalpų vėsinimo sistemos įdiegimas Taip Esamas Šilumos generatorių keitimas Taip, tik šildymo sistemai Esamas Vėsumos gamybos įrenginių keitimas Sprendžia valstybei narė

b) Kambario ar zonos lygmeniu?

Esminis reikalavimas – galimybė reguliuoti temperatūrą kambario lygmeniu. Tačiau automatinio reguliavimo įtaisų įrengimas zonos lygmeniu turi būti pagrįstas.

Terminas „kambarys“ turi būti suprantamas kaip pastato dalis ar patalpa, atskirta sienomis, grindimis ir lubomis.

„Šildoma zona“ – pastato ar pastato vieneto zona, esanti viename aukšte ir pasižyminti vienodais šiluminiais parametrais ir atitinkamais temperatūros reguliavimo poreikiais (atitinka terminą „šiluminė zona“, paprastai vartojamą skaičiuojant energinį naudingumą).

Du galimi atvejai (22), kai gali būti tikslinga reikalavimus taikyti zonos, o ne kambario lygmeniu:

a) biurų pastate šalia esantys biurai su vienodais patalpų vidaus aplinkos reikalavimais;

b) šalia esantys kambariai (patalpos), kurie nėra fiziškai atskirti vienas nuo kito (pavyzdžiui, bute sujungta virtuvė ir svetainė).

Tinkamiausios reglamentavimo taikymo srities (kambarys ar zona) nustatymas paprastai priklauso nuo konkretaus pastato ar pastato vieneto bei jo patalpų suprojektavimo ir paskirties. Atliekant šį vertinimą, pagrindinis parametras, į kurį reikia atsižvelgti, paprastai yra tai, ar keliems kambariams gal būti taikomi tie patys vidaus aplinkos reikalavimai, kitaip tariant, ar juos galima sujungti į vieną zoną (temperatūros reguliavimo požiūriu). Tokius atvejus reikia tinkamai pagrįsti.

Tačiau, atsižvelgdamos į tam tikrą šalies, regiono ar vietos specifiką, valstybės narės gali leisti temperatūrą reguliuoti zonos lygmeniu tam tikrų kategorijų pastatuose ar pastatų vienetuose, jei tai tinkamai pagrįsta. Tokiais atvejais, valstybės narės turi nurodyti atitinkamas pastatų ar pastato vienetų kategorijas ir įvertintą šalies, regiono ar vietos specifiką. Valstybės narės taip pat turėtų pagrįsti (23) leidimą iškart nukrypti nuo esminio šioms pastatų ar pastatų vienetų kategorijoms nustatyto reikalavimo.

2.3.3.3. Kada šie įpareigojimai taikomi? (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis, 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

a) Automatinio reguliavimo įtaisai (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis)

Teisės akte reikalaujama, kad automatinio reguliavimo įtaisai būtų įrengti naujuose pastatuose. Tas pats reikalavimas taikomas ir esamiems pastatams, kai juose keičiami šilumos generatoriai.

Įpareigojimai taikytini visų tipų pastatams ir visų tipų sistemoms, išskyrus atvejus, kai juos įvykdyti yra neįmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu (žr. b punktą)

PEN direktyvos 2 straipsnio 15b punkte šilumos generatorius apibrėžtas taip:

„šilumos generatorius– šildymo sistemos dalis, gaminanti naudingą šilumą vienu ar daugiau iš šių būdų: a) deginant kurą, pavyzdžiui, šildymo katile; b) panaudojant Džaulio reiškinį elektrinės varžinio kaitinimo sistemos kaitinimo elementuose; c) surenkant šilumą iš aplinkos oro, vėdinimo šalinamo oro arba vandens ar grunto šilumos šaltinio, panaudojant šilumos siurblį.“

Pažymėtina, kad šioje apibrėžtyje nedaroma skirtumo tarp šilumos generatorių, kurie yra atskiri nuo šilumą skleidžiančio įrenginio (pavyzdžiui, šilumos katilas ir radiatoriai), ir šilumos generatorių, kurie yra integruoti su šilumą skleidžiančiu įrenginiu autonominėje šildymo sistemoje (pavyzdžiui, elektrinės varžos kaitintuvų). Tai reiškia, kad įpareigojimai (dėl automatinio reguliavimo) turėtų būti taikomi ir pastaruoju atveju (t. y. kai esamame pastate keičiama autonominė šildymo sistema).

Pastatuose, kuriuose įrengta keletas šilumos generatorių, gali susidaryti padėtis, kai keičiama tik dalis generatorių. Tokiais atvejais taikytinas reikalavimas įrengti automatinio reguliavimo įtaisus, jei tai įmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu. Konkrečiai kalbant, reikalavimas taikytinas, jei keli šilumos generatoriai yra tarpusavyje sujungti ir šildo tą pačią patalpą ir jei bent vienas iš šilumos generatorių yra keičiamas. Jei pastate įrengti keli šilumos generatoriai, kurie yra nepriklausomi ir šildo skirtingas patalpas, valstybės narės gali nustatyti, kad reikalavimas taikytinas tik tai patalpai (-oms), kurią šildo keičiamas šilumos generatorius (-iai).

Jei esami pastatai prijungti prie centralizuoto šilumos tiekimo sistemos ir neaprūpinti šilumos generatoriais pastato lygmeniu, reikalavimas įrengti automatinio reguliavimo įtaisus paprastai taikytinas keičiant centralizuoto šilumos tiekimo generatorius. Tam tikrais atvejais tai gali sukelti sunkumų, pavyzdžiui, susijusių su nuosavybe (24) ar ekonominiu įmanomumu (25). Tokiais atvejais valstybės narės gali apsvarstyti alternatyvius būdus, kaip užtikrinti automatinio reguliavimo įtaisų įrengimą, pavyzdžiui:

a) reikalauti, kad automatinio reguliavimo įtaisai būtų įrengti pastatuose keičiant šilumokaičius;

b) parengti ir įgyvendinti laipsniško automatinio reguliavimo įtaisų diegimo planą, siekiant apimti visus pastatus, bet paskirstant išlaidas per pakankamai ilgą laikotarpį.

Naujos šildymo sistemos įrengimas esamame pastate arba pastate, kuriame jau buvo įrengta šildymo sistema (pavyzdžiui, centralizuoto šilumos tiekimo sistemos, pakeisiančios atskiras pastato šildymo sistemas, įrengimas), turėtų lemti reikalavimą įrengti automatinio reguliavimo įtaisus, nes tai reiškia, kad keičiami šilumos generatoriai.

Šildymo sistemos įrengimas statinyje, kuris anksčiau nebuvo pastatas, apibrėžtas PEN direktyvoje, bet kuris vėliau, pavyzdžiui, dėl restauravimo darbų tampa pastatu, apibrėžtu PEN direktyvoje, turėtų lemti reikalavimą įrengti automatinio reguliavimo įtaisus.

b) PAKS (PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

Nuostatos dėl pastato automatizavimo ir kontrolės sistemų įrengimo taikytinos visiems (t. y. naujiems ir esamiems) negyvenamiesiems pastatams su šildymo, oro kondicionavimo, kombinuotosiomis šildymo ir vėdinimo ir kombinuotosiomis oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemomis, kurių vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW.

290 kW riba taikoma kiekviena sistemai atskirai, t. y. pagal 14 straipsnio 4 dalį ir 15 straipsnio 4 dalį įpareigojimai taikomi visais toliau išvardytais atvejais:

a) kai šildymo sistemos vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW;

b) kai kombinuotosios šildymo ir vėdinimo sistemos vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW;

c) kai oro kondicionavimo sistemos vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW;

d) kai kombinuotosios oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemos vardinė atiduodamoji galia yra didesnė kaip 290 kW.

Papildomi paaiškinimai, kaip nustatoma vardinė atiduodamoji galia, pateikti 2.3.2.2 skirsnyje.

2.3.4. Techninis, ekonominis ir funkcinis įmanomumas (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis, 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

Įmanomumo sąvoka svarbi:

a) taikant sistemų reikalavimus pagal PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalį, kurioje nurodyta, kad sistemų reikalavimai turi būti taikomi, „kiek tai įmanoma techniniu, funkciniu ir ekonominiu požiūriu“ (26), ir

b) įrengiant automatinio reguliavimo įtaisus (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis) bei PAKS (PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis), nes atitinkami reikalavimai taikytini tik „jeigu tai tikslinga techniniu ir ekonominiu požiūriu“.

Pažymėtina, kad valstybės narės turi nustatyti, kokiais konkrečiais atvejais atitiktis reikalavimams nėra įmanoma techniniu, ekonominiu ir (arba) funkciniu požiūriu. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokie atvejai būtų aiškiai nustatyti, įforminti ir pagrįsti (27).

Techninio, ekonominio ir funkcinio įmanomumo aiškinimas neturi priklausyti tik nuo suinteresuotųjų šalių (pavyzdžiui, savininkų ar sistemų montuotojų (28)) nuožiūros. Kokiomis sąlygomis vertinamas įmanomumas, turėtų būti nustatyta valstybės narės lygmeniu arba regioniniu lygmeniu, jei regiono sąlygos turi poveikį tik daliai valstybės narės teritorijos. Tačiau tokiu atveju regiono sąlygos turėtų būti apibrėžtos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonėse. Visais atvejais šios sąlygos turėtų būti dokumentuojamos (įtraukiamos į technines gaires) ir turėtų būti nuosekliai taikomos nacionalinėje ar, kai taikytina, regiono teritorijoje. Galiausiai, sistemos reikalavimų netaikymas turėtų būti įvertintas pagal aiškias procedūras, kurias nustato ir kurių vykdymą prižiūri valstybės institucijos.

Šiose procedūrose gali būti daromas skirtumas tarp įvairių tipų pastatų, ypač kai techninio, ekonominio ar funkcinio įmanomumo klausimas iškyla dėl konkretaus tipo.

Vienas iš pavyzdžių yra istoriniai ar į saugomų objektų sąrašą įtraukti pastatai, kuriems gali būti taikomi specialūs apribojimai, apsunkinantys kai kurių reikalavimų įgyvendinimą. Šiame kontekste pažymėtina, kad atitiktis šiems reikalavimams iš esmės nepakeistų istorinių ar į saugomų objektų sąrašą įtrauktų pastatų pobūdžio ar išvaizdos.

Siekiant išvengti bet kokių abejonių, taip pat atkreiptinas dėmesys, kad šie reikalavimai taikytini ir visoms pastatų kategorijoms, kurioms valstybės narės gali nustatyti nuo minimalių energinio naudingumo reikalavimų nukrypti leidžiančias nuostatas (PEN direktyvos 4 straipsnio 2 dalis).

Vis dėlto, kai vertinamas techninis, ekonominis ir (arba) funkcinis atitikties reikalavimams įmanomumas, galima atsižvelgti į tam tikrų pastatų specifiką. Ypatingais atvejais, kai įrodymai leidžia padaryti išvadą, kad konkretaus pastato atitiktis reikalavimams nėra įmanoma techniniu ir ekonominiu požiūriu, reikalavimų galima nepaisyti. Tokią išvadą galima padaryti tik įvertinus konkretų atvejį, ir valstybės narės neturėtų taikyti sisteminių išimčių kuriai nors pastatų kategorijai.

Toliau pateiktoje lentelėje nurodyta, kaip aiškintinas kiekvienas įmanomumo pobūdis.

4 lentelė

Techninio, ekonominio ir funkcinio įmanomumo vertinimas

Įmanomumo pobūdis (29) Reikšmė Pavyzdžiai Techninės galimybės Techninis įmanomumas patvirtinamas, kai sistemos ir pastato (ar pastato vieneto) techninės savybės suteikia galimybę taikyti reikalavimus. Techninis įmanomumas paneigiamas, jei reikalavimų neįmanoma įgyvendinti techniškai, t. y. kai sistemos techninės savybės užkerta kelią reikalavimų taikymui. Techninio įmanomumo problema iškyla, jei sistemoje nėra galimybės įrengti įtaisų, kurie būtini norint įvykdyti reikalavimus, pavyzdžiui: — šilumos rekuperavimo vėdinimo sistemose reikalavimų negalima įvykdyti, nes įleidimo ir išleidimo sistemos yra skirtingose zonose, — vamzdžių izoliavimo reikalavimų negalima įvykdyti, nes kai kurios vamzdžių dalys nepasiekiamos. Ekonominis įmanomumas Ekonominis įmanomumas susijęs su reikalavimų taikymo sąnaudomis ir tuo, ar: i) šios sąnaudos proporcingos planuojamų priemonių (pavyzdžiui, sistemos atnaujinimo) sąnaudoms; ii) tikėtina nauda yra didesnė nei sąnaudos (30), atsižvelgiant į sistemos eksploatavimo trukmę. Ekonominį įmanomumą galima apskaičiuoti, pavyzdžiui, remiantis: — maksimaliu reikalavimų taikymo sąnaudų ir planuojamos priemonės (pavyzdžiui, šilumos generatoriaus pakeitimo) sąnaudų santykiu, — maksimaliu sąnaudų atsipirkimo laikotarpiu, atsižvelgiant į reikalavimų taikymo finansinę naudą. Funkcinis įmanomumas (31) Reikalavimų taikymas funkciškai neįmanomas, jei tai lemtų pokyčius, kurie pakenktų sistemos veikimui arba pastato (ar pastato vieneto) naudojimui, atsižvelgiant į konkrečius apribojimus (pavyzdžiui, teisės normas), kurie gali būti taikytini sistemai ir (arba) pastatui. Sistemų reikalavimų taikymas gali būti funkciškai neįmanomas, pavyzdžiui, jei: — reikalavimams prieštarauja taikytinos teisės normos (pavyzdžiui, dėl saugos), — dėl reikalavimų taikymo labai sumažėtų pastato ar pastato vieneto tinkamumas naudoti (pavyzdžiui, labai sumažėtų pastato erdvė).

a) Papildomi automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo techninio ir ekonominio įmanomumo aspektai

Automatinio reguliavimo įtaisų techninio ir ekonominio įmanomumo klausimas dažniausiai nebus susijęs su naujais pastatais, nes kambario (ar zonos) temperatūros automatinio reguliavimo poreikis gali būti įvertintas projektavimo etape, o tai užkerta kelią techninių kliūčių atsiradimui vėlesniais etapais bei užtikrina susijusių išlaidų optimalumą. Elementarus pavyzdys, kai automatinio reguliavimo įtaisų įrengimas kambaryje ar zonoje nebūtų techniškai įmanomas, yra atvejis, kai kambario ar zonos neketinama šildyti (ar vėsinti).

Esamuose pastatuose techninio įmanomumo klausimas gali iškilti, jei automatinio reguliavimo įtaisų neįmanoma įrengti neatlikus esminių sistemos ir (arba) pastato pakeitimų, kurie neišvengiamai pareikalautų pernelyg didelių išlaidų (pavyzdžiui, taip gali būti kai kurių grindinių šildymo sistemų esamuose pastatuose atveju).

Ekonominio įmanomumo klausimas esamuose pastatuose gali iškilti ir tais atvejais, kai automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo išlaidos yra per didelės, palyginti su šilumos generatoriaus pakeitimo išlaidomis. Kai valstybės narės nusprendžia įmanomumą vertinti sąnaudų pagrindu, jos turėtų patikslinti, kaip sąnaudos apskaičiuojamos ir palyginamos. Galimi šie du metodai:

a) palyginti išankstines automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo sąnaudas su šilumos generatorių pakeitimo sąnaudomis ir nustatyti maksimalią šių dviejų sąnaudų santykio vertę. Šis metodas atitinka Direktyvos (ES) 2018/844 21 konstatuojamąją dalį, kurioje nurodyta: „turėtų būti apsvarstyta galimybė nustatyti reikalavimą įrengti automatinio reguliavimo įtaisus esamuose pastatuose, kai tai ekonominiu požiūriu įmanoma, pavyzdžiui, jei sąnaudos sudaro mažiau kaip 10 % visų pakeistų šilumos generatorių sąnaudų, kad būtų galima atskirai reguliuoti temperatūrą kiekviename kambaryje arba, jei tai pagrįsta, nustatytoje pastato vieneto šildomoje zonoje“.

b) palyginti išankstines automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo išlaidas su planuojamu energijos sąnaudų sumažėjimu juos įrengus ir nustatyti ilgiausią galimą sąnaudų atsipirkimo terminą (pavyzdžiui, 5 metai).

Nors galimi abu metodai, rekomenduojamas antrasis, nes dažniausiai pradinės išlaidos bus atsiperka per trumpą laiką (paprastai 2–3 metus).

5 lentelė

Galimas automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo techninio ir ekonominio įmanomumo vertinimas

Įmanomumo pobūdis Būdingi požymiai Taikytina Naujiems pastatams Esamiems pastatams Techninis įmanomumas Kambarys (zona) nėra šildomas (vėsinamas). Taip (bet retai) Taip (bet retai) Šildymo sistemoje nėra galimybės įrengti automatinio reguliavimo įtaisų. Ne Taip (bet nedažnai) Ekonominis įmanomumas Išankstinės išlaidos per didelės, palyginti su kitomis išlaidomis Ne Taip (bet nedažnai) Investicija pakankamai neatsiperka. Ne Taip (bet retai)

b) Papildomi PAKS įrengimo techninio ir ekonominio įmanomumo aspektai

Dažniausiai naujuose pastatuose PAKS įrengimo techninio ir ekonominio įmanomumo klausimas nekyla, nes:

a) projektuojant pastatus ir sistemas galima užtikrinti, kad nebūtų techninių kliūčių įrengti PAKS;

b) projektuojant pastatus ir sistemas galima užtikrinti kuo mažesnes PAKS įrengimo išlaidas;

c) PAKS įrengimas dideliuose negyvenamuosiuose pastatuose jau yra įprasta praktika.

Esamuose pastatuose techninio įmanomumo klausimas gali kilti tik tuo atveju, kai techninės pastato sistemos negali būti reguliuojamos arba tam, kad jos taptų reguliuojamos, reikalingi esminiai sistemos ir (arba) pastato pakeitimai, kurie neišvengiamai lemtų pernelyg dideles išlaidas. Tokie atvejai pasitaiko tik pastatuose su senomis sistemomis ir turėtų būti reti.

PAKS įrengimo esamuose pastatuose ekonominis įmanomumas taip pat gali būti susietas su išankstinėmis ir einamosiomis išlaidoms ir (arba) reikalingu išlaidų atsipirkimo laikotarpiu. Galima įvertinti ekonominį įmanomumą remiantis tikėtinu PAKS nulemtu energijos sąnaudų sumažėjimu ir palyginti jas su išankstinėmis ir einamosiomis PAKS įrengimo išlaidomis per visą sistemos eksploatavimo laikotarpį. Papildomai galima įvertinti išankstinių PAKS įrengimo išlaidų proporcingumą nagrinėjamame pastate, remiantis tokiais parametrais kaip pastato dydis ir suvartojamas energijos kiekis (32).

6 lentelė

Galimas PAKS įrengimo techninio ir ekonominio įmanomumo vertinimas

Įmanomumo pobūdis Būdingi požymiai Taikytina Naujiems pastatams Esamiems pastatams Techninis įmanomumas Techninės pastato sistemos negali būti reguliuojamos neatlikus esminių pakeitimų. Ne Taip (bet retai) Ekonominis įmanomumas Išankstinės išlaidos per didelės, palyginti su pastato charakteristikomis. Ne Taip (bet retai) Investicija pakankamai neatsiperka. Ne Taip (bet retai)

2.4. Nuostatų dėl techninių pastato sistemų ir jų tikrinimų, automatinio reguliavimo įtaisų ir PAKS perkėlimo į nacionalinę teisę gairės

2.4.1. Techninių pastato sistemų reikalavimai, techninių pastato sistemų bendro energinio naudingumo vertinimas ir dokumentavimas (PEN direktyvos 2 straipsnis, 8 straipsnio 1 dalis, 14 ir 15 straipsniai)

2.4.1.1. Apibrėžčių perkėlimas į nacionalinę teisę (PEN direktyvos 2 straipsnis)

Jei reikia, valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę pateikti papildomus techninių pastato sistemų apibrėžčių paaiškinimus, pavyzdžiui, išsamiau paaiškinti, ką turėtų gebėti pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos.

2.4.1.2. Sistemų reikalavimų nustatymas (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis)

a) Naujos techninės pastato sistemos

Sistemoms, kurios nebuvo reglamentuojamos iki pakeitimo (pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos ir elektros energijos gamyba vietoje), valstybės narės turės apibrėžti ir nustatyti sistemų reikalavimus nacionaliniu lygmeniu ir užtikrinti, kad šie reikalavimai apimtų visus PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nurodytus aspektus: bendrą energinį naudingumą, tinkamą įrengimą, tinkamų jų parametrų bei nuostačių parinkimą ir kontrolę. Toliau pateiktoje lentelėje paaiškinta kiekvienos iš šių reikalavimų srities reikšmė, nurodant, tik kaip pavyzdžius, dviejų tipų sistemas, kuriomis PEN direktyvoje buvo papildytas techninių pastato sistemų sąrašas.

7 lentelė

Įvairios sistemų reikalavimų sritys

Reikalavimo pobūdis Susijęs su Pavyzdžiai PAKS Elektros energijos gamyba vietoje Bendras energinis naudingumas Visos sistemos naudingumu (nepainioti su gaminio ar komponento naudingumu ir viso pastato naudingumu) Kontrolės galimybės, turinčios įtakos pastato energiniam naudingumui (pavyzdžiui, pagal standartą EN 15232 (33)) Fotovoltinės (FV) sistemos energinio naudingumo koeficientas (pavyzdžiui, pagal standartą EN 15316-4-6 (34)) Tinkamų parametrų parinkimas Tinkamu sistemos dydžiu ir galia, atsižvelgiant į pastato poreikius ir charakteristikas numatomomis naudojimo sąlygomis Nustatomos optimalios kontrolės galimybės pagal pastato pobūdį, numatomą naudojimo būdą, numatomą sutaupyti energijos kiekį. Nustatomas optimalus fotovoltinės sistemos dydis (galia) pagal sumažėsiančias elektros energijos sąnaudas, galimą montavimo plotą ir kitus taikytinus apribojimus. Tinkamas įrengimas Sistemos įrengimo pastate būdu, siekiant, kad ji tinkamai veiktų Įrengia mokymus baigęs ir (arba) sertifikatą turintis montuotojas. Įrengia mokymus baigęs ir (arba) sertifikatą turintis montuotojas. Tinkamų nuostačių parinkimas Įrengtos sistemos išbandymu ir sureguliavimu realiomis naudojimo sąlygomis Bandymų, kuriuos reikia atlikti įrengus sistemą, siekiant įsitikinti, kad ji veikia pagal specifikacijas, eiga Bandymų, kuriuos reikia atlikti įrengus sistemą, siekiant įsitikinti, kad ji veikia pagal specifikacijas, eiga Tinkama kontrolė Rekomenduojamomis ar reikalaujamomis sistemų kontrolės galimybėmis Kontrolės funkcijų apimtis Elektros energijos tiekimo (pavyzdžiui, tiekimo į tinklą, pasigaminto energijos vartojimo ar kaupimo) kontrolė (jei taikytina)

b) Sistemos, kurios jau buvo reglamentuojamos prieš pakeitimą

Jei sistemos jau buvo reglamentuojamos prieš pakeitimą, valstybės narės Direktyvos (ES) 2018/844 perkėlimą į nacionalinę teisę turėtų vertinti kaip galimybę peržiūrėti ir galbūt atnaujinti taikytinus sistemų reikalavimus. Ši peržiūra visų pirma galėtų būti proga patikrinti, ar taikytini reikalavimai pakankamai apima įvairias PEN direktyvoje nurodytas sritis, ir įvertinti, ar reikėtų reikalavimus papildyti. Grįžtamoji informacija, gauta Suderintų PEN direktyvos įgyvendinimo veiksmų (35) Europos tinkle, rodo, kad: i) taikytini reikalavimai paprastai daugiausiai susiję su komponentų energiniu naudingumu; ii) kitų sričių reglamentavimas (t. y. tinkamo įrengimo, tinkamo parametrų parinkimo, tinkamo nuostačių parinkimo ir kontrolės) gali skirtis visoje ES. Todėl valstybės narės raginamos dalyvauti šioje peržiūroje ir prireikus pasinaudoti sukaupta gerąja patirtimi.

c) Konkretiems gaminiams skirtų taisyklių, nustatytų pagal Ekologinio projektavimo direktyvą, įvertinimas

Techninėse pastato sistemose gali būti daug gaminių, reglamentuojamų pagal konkretiems gaminiams skirtas taisykles, kuriomis įgyvendinama Direktyva 2009/125/EB (toliau – Ekologinio projektavimo direktyva). Dėl Ekologinio projektavimo direktyvą įgyvendinančių konkretiems gaminiams skirtų taisyklių, taikomų gaminiams, kurie gali būti PEN direktyvos 2 straipsnio 3 punkte apibrėžtų techninių pastato sistemų dalis, pažymėtina, kad PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalies reikalavimai taikytini visai pastate įrengtai sistemai, o ne atskirų jos komponentų energiniam naudingumui, kuriam taikomos Ekologinio projektavimo direktyvą įgyvendinančios konkretiems gaminiams skirtos taisyklės. Pavyzdžiui, PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje išdėstytų reikalavimų taikymo pastato vandeninio šildymo sistemai sritis apimtų visą sistemą (šildymo katilus, paskirstymo ir išleidimo komponentus), o ekologinio projektavimo reikalavimų taikymo gaminiams, kurie yra tos sistemos dalis, sritis apimtų tik šildymo katilus.

Paprastai naudinga skatinti didelio energinio naudingumo gaminių įrengimą, tačiau tais atvejais, kai PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalies reikalavimai būtų taikomi gaminiams, kurie jau reglamentuojami Ekologinio projektavimo direktyvą įgyvendinančiomis konkretiems gaminiams skirtomis taisyklėmis, minėti reikalavimai neturi viršyti to, kas nustatyta tomis taisyklėms, nes Ekologinio projektavimo direktyvą įgyvendinančios konkretiems gaminiams skirtos taisyklės yra tiesiogiai taikytinos suderinimo priemonės.

Konkrečių rūšių gaminių, atitinkančių taikytinus ekologinio projektavimo reikalavimus, uždraudimas viršytų tai, kas būtina ir leistina pagal PEN direktyvą, nes kitų valstybių narių gaminiais, atitinkančiais visus ekologinio projektavimo reikalavimus, nebūtų galima prekiauti kitų valstybių rinkose, o tai pažeistų pagrindinį laisvo prekių judėjimo principą.

Vis dėl to valstybės narės tam tikrais atvejais gali apriboti prekių judėjimą dėl aplinkos apsaugos priežasčių, jei prieš tai apie tai informuoja Komisiją (36). Tai atitinka Ekologinio projektavimo direktyvos 35a konstatuojamąją dalį (37) ir 6 straipsnį (38).

2.4.1.3. Nuostatų dėl sistemų energinio naudingumo vertinimo ir dokumentavimo perkėlimas į nacionalinę teisę (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis)

a) Sistema ar pakeista dalis?

PEN direktyvos 8 straipsnio 9 dalyje nurodyta, kad valstybės narės užtikrina, kad įrengiant, pakeičiant arba atnaujinant techninę pastato sistemą būtų įvertintas ir dokumentuotas „pakeistos dalies ir, kai aktualu, visos pakeistos sistemos bendras energinis naudingumas“.

Tai reiškia, kad:

a) visais atvejais turi būti įvertintas ir dokumentuotas pakeistos dalies energinis naudingumas. Pavyzdžiui, jei pakeičiamas šildymo sistemos šilumos generatorius, t. y. atnaujinama sistema, turėtų būti įvertintas ir dokumentuotas naujojo šilumos generatoriaus energinis naudingumas;

b) tam tikrais atvejais (t. y. „kai aktualu“) turi būti įvertintas ir dokumentuotas visos sistemos energinis naudingumas. Tai būtina šiais trimis atvejais: i) kai įrengiama nauja sistema; ii) kai pakeičiama visa sistema; iii) kai atliekamas svarbus sistemos dalies (-ių) atnaujinimas ir dėl to gali labai pakisti bendras sistemos energinis naudingumas.

Aiškūs atvejai nurodyti b punkto i ir ii papunkčiuose: kai įrengiama visa nauja sistema arba sistema yra pakeičiama kita (nesvarbu, naujame ar esamame pastate), yra aiškus poreikis įvertinti ir dokumentuoti visos (naujosios) sistemos energinį naudingumą.

Atveju, nurodytu b punkto iii papunktyje, keičiama arba tobulinama sistemos dalis (-ys) ir tokiu būdu padidinamas tos dalies energinis naudingumas. Kadangi ši dalis tokia svarbi, tai pagerina visos sistemos energinį naudingumą. Tokiu atveju turėtų būti įvertintas visos sistemos energinis naudingumas. Pavyzdžiui:

a) svarbaus komponento (tokio kaip sistemos šilumos generatoriaus) arba daugelio smulkių komponentų (pavyzdžiui, visų pastate esančių šilumą skleidžiančių įrenginių) pakeitimas turėtų būti iš esmės laikomas svarbiu atnaujinimu, nes tai gali turėti reikšmingą poveikį bendram energiniam naudingumui;

b) visos sistemos aspektų pakeitimas (pavyzdžiui, vamzdžių izoliacijos pagerinimas, vamzdžių pakeitimas, visų šviesos šaltinių pakeitimas, visų radiatorių pakeitimas) turėtų iš esmės būti laikomas svarbiu atnaujinimu;

c) tas pats taikytina bet kokiam atnaujinimui ar pakeitimui, kuris turi poveikį sistemos pusiausvyrai.

Pareiga atlikti įvertinimą negalioja, pavyzdžiui, tokiais atvejais:

a) atliekama techninė priežiūra ir remontas, kuriais siekiama užtikrinti tik saugų ir optimalų sistemos veikimą;

b) pakeičiamas neesminis sistemos komponentas (pavyzdžiui, šilumą skleidžiantis įrenginys).

Bet kokiu atveju būtent valstybės narės (o ne pastato ar būsto savininkai) turi nacionalinės teisės aktuose nustatyti atvejus, kai turi būti įvertintas visos sistemos energinis naudingumas, o ne tik pakeistos dalies energinis naudingumas.

Šiame kontekste valstybės narės gali išskirti įvairius pastatus bei pastatų vienetus, kuriems šios nuostatos gali būti taikomos. Tai galima padaryti, pavyzdžiui, remiantis pastato tipu (pavyzdžiui, gyvenamasis ar negyvenamasis, nuosavas ar daugiabutis namas). Taip pat tai gali būti susiję ir su sistemos dydžiu (galia), nes galbūt didesnės ir sudėtingesnės sistemos turėtų būti įvertintos išsamiau.

b) Bendras energinis naudingumas

Įgyvendinant nuostatas dėl sistemos energinio naudingumo įvertinimo ir dokumentavimo, įvertinti bendrą energinį naudingumą (pakeistos dalies arba visos sistemos) reiškia imtis reikiamų veiksmų, siekiant įvertinti ir išreikšti energinį naudingumą (pakeistos dalies arba visos sistemos).

Žodžiu „bendras“ pabrėžiamas poreikis (jei toks yra) įvertinti visos sistemos, o ne gaminio ar komponento energinį naudingumą. Tai ne taip svarbu, kai vertinamas pakeistos dalies energinis naudingumas.

Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad techninės pastato sistemos bendro energinio naudingumo taikymo sritis pagal PEN direktyvos 8 straipsnio 9 dalį vertinimo ir dokumentavimo atžvilgiu apimtų bent bendro energinio naudingumo taikymo sritį pagal 8 straipsnio 1 dalį sistemų reikalavimų atžvilgiu, taip pat tuos aspektus, kurie gali turėti poveikį bendram energiniam naudingumui kitose reikalavimų srityse (visų pirma kontrolės). Tai užtikrins, kad atitiktis sistemų reikalavimams būtų įvertinta ir dokumentuojama, kad savininkas būtų informuotas apie atitiktį ir kad atitiktį būtų galima įrodyti (pavyzdžiui, parduodant pastatą ar pastato vienetą kitam savininkui).

Naudingumas gali būti vertinamas įvairiais būdais; valstybės narės turėtų nurodyti, kokį metodą reikia taikyti. Jie gali skirtis dėl įvairių veiksnių (tokių kaip nagrinėjamas sistemos tipas, priemonių pobūdis: įrengimas, keitimas, atnaujinimas ir pan.). Riboto masto ir poveikio atnaujinimo atveju galimi paprastesni vertinimo būdai, pavyzdžiui, priemonės registravimas ir užtikrinimas, kad būtų surinkti visi svarbūs atitinkamo (-ų) komponento (-ų) techniniai dokumentai. Didesnio masto priemonės (paprastai įrengimas ar pakeitimas) gali pareikalauti išsamesnio poveikio visai sistemai įvertinimo, pavyzdžiui, remiantis sistemos energinio naudingumo modeliavimu projektuojant sistemą ir esminių sistemos pajėgumų patikrinimu po įrengimo.

Pasirinkdamos energinio naudingumo būdą, valstybės narės turėtų užtikrinti dermę su PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniuose nustatytais šildymo, oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų tikrinimo reikalavimais, visų pirma su reikalavimu įvertinti sistemos pajėgumus tipinėmis arba vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis. Pavyzdžiui, jeigu yra PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniuose numatyto techninių pastato sistemų tikrinimo gairės ar šablonai, atliekant vertinimą pagal PEN direktyvos 8 straipsnį galima daryti nuorodas į tokias gaires ar šablonus.

c) Sistemų energinio naudingumo dokumentavimas

PEN direktyvos 8 straipsnio 9 dalyje reikalaujama, kad sistemos (arba pakeistos jos dalies) įvertinimo rezultatai būtų dokumentuojami ir perduoti pastato savininkui. Valstybės narės gali pasirinkti šio dokumentavimo formą ir turinį ir jie gali skirtis priklausomai nuo svarstomų priemonių pobūdžio. Tačiau tokiomis aplinkybėmis valstybės narės turėtų užtikrinti, kad dokumentavimas apimtų vertinimo taikymo sritį ir padėtų įvertinti atitiktį minimaliems energinio naudingumo reikalavimams, nustatytiems remiantis PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalimi, taip pat vykdyti energinio naudingumo sertifikavimą (žr. tolesnį punktą) Valstybės narės taip pat gali nustatyti, kaip parengti dokumentai turėtų būti perduoti pastato savininkui.

d) Santykis su pastato energinio naudingumo reikalavimais ir energinio naudingumo sertifikatais

PEN direktyvos 8 straipsnio 9 dalyje nustatytais įpareigojimais dėl sistemos (ar pakeistos dalies) energinio naudingumo dokumentavimo siekiama užtikrini, kad pastatų savininkams būtų pateikta naujausia informacija apie techninių pastato sistemų energinį naudingumą. Tokia informacija gali būti panaudota, pavyzdžiui, atliekant energinio naudingumo sertifikavimą arba tikrinant atitiktį minimaliems energinio naudingumo reikalavimams (pavyzdžiui, kai atliekama kapitalinė pastato renovacija). Būtent valstybės narės turi nuspręsti, ar atlikus techninės pastato sistemos (ar jos pakeistos dalies) energinio naudingumo įvertinimą turi būti išduotas naujas energinio naudingumo sertifikatas.

2.4.2. Šildymo, oro kondicionavimo, kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo ir kombinuotųjų oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų tikrinimas (PEN direktyvos 14 ir 15 straipsniai)

2.4.2.1. Šildymo ir kombinuotųjų šildymo ir vėdinimo sistemų tikrinimas (PEN direktyvos 14 straipsnis)

a) Tikrintinos sistemos

PEN direktyvos pakeitimu išplėsta 14 straipsnio 1 dalyje nustatyto sistemų tikrinimo taikymo sritis, į ją įtraukiant ir kombinuotąsias šildymo ir vėdinimo sistemas.

Valstybės narės turėtų savo nacionalinės teisės aktuose apibrėžti terminą „kombinuotoji šildymo ir vėdinimo sistema“.

Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokių sistemų apibrėžtis apimtų šilumos siurblius, ir nustatyti, ar jos patenka į PEN direktyvos 14 arba 15 straipsnio taikymo sritį (žr. 2.3.2.4 skirsnį).

b) Vardinė atiduodamoji galia

Pagal PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalį turi būti tikrinamos didesnės nei 70 kW vardinės atiduodamosios galios sistemos. Iki PEN direktyvos pakeitimo 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta vardinės atiduodamosios galios riba, kai turi būti tikrinamas šilumos katilas, buvo tik 20 kW.

Šis pakeitimas turi poveikį tiek vardinės atiduodamosios galios ribinei vertei (padidinta nuo 20 kW iki 70 kW), tiek jos taikymo aprėpčiai. Iki pakeitimo vardinė atiduodamoji galia buvo susijusi tik su šildymo katilu, o dabar PEN direktyvoje ji susijusi su visa sistema. Sistemos su keliais šilumos generatoriais (pavyzdžiui, 2.2 skyriuje aprašytos 1 ir 2 tipo sistemos) taip pat turėtų patekti į PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje nustatyto įpareigojimo taikymo sritį, jei tą pačią pastato zoną šildančių šilumos generatorių bendra vardinė atiduodamoji galia viršija 70 kW.

Kaip nurodyta Direktyvos (ES) 2018/844 39 konstatuojamojoje dalyje, valstybės narės gali nuspręsti ir toliau taikyti galiojančią tikrinimo tvarką, įskaitant mažesnių (t. y. 20–70 kW vardinės atiduodamosios galios) šildymo sistemų tikrinimus. Jei valstybės narės nuspręstų ir toliau taikyti šią tvarką, jos neprivalo informuoti Komisijos apie tuos griežtesnius reikalavimus.

c) Energinis naudingumas tipinėmis arba vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis

Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės privalo išplėsti tikrinimų apimtį, įtraukdamos, kai tinkama, sistemos vertinimą tipinėmis arba vidutinėmis eksploatavimo sąlygomis.

Valstybės narės turėtų nustatyti reikalingus tikrinimo metodikos pakeitimus. Pagrindinis dėmesys turi būti skiriamas tikrinimo reikalavimams bei gairėms.

d) Sutartimis ar susitarimais dėl energijos vartojimo efektyvumo pagrįstos išimtys

Valstybės narės gali atnaujinti savo nacionalinės teisės aktus, įtraukdamos išimtis pastatams, kuriems taikomas sutartas energinio naudingumo kriterijus arba sutartinis susitarimas, kuriame nurodytas sutartas energijos vartojimo efektyvumo didinimo lygis. Valstybės narės taip pat gali įtraukti išimtis pastatams, valdomiems komunalinės įmonės ar tinklo operatoriaus.

Nusprendusios leisti taikyti tokias išimtis, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad naujuosiuose teisės aktuose būtų pateikta apibrėžtas „energinio naudingumo kriterijus“ arba „sutartinis susitarimas, kuriame nurodytas sutartas energijos vartojimo efektyvumo didinimo lygis“.

Jei valstybės narės nusprendžia įtraukti PEN direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje nurodytas išimtis, jos privalo užtikrinti, kad bendras tokio požiūrio poveikis būtų lygiavertis PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje nustatytų tikrinimų poveikiui.

Šiam lygiavertiškumui užtikrinti valstybėms narėms rekomenduojama pasinaudoti galimybėmis įgyvendinti EVE direktyvos 18 straipsnį ir sudaryti viešai skelbiamą sertifikuotų (akredituotų) bendrovių sąrašą. Be to, vadovaudamosi EVE direktyvos XIII priedu, valstybės narės turėtų parengti viešai skelbiamus sutarčių dėl energijos vartojimo efektyvumo šablonus.

Tose valstybėse narėse, kuriose nėra sertifikuotų (akredituotų) bendrovių sąrašo ar viešai skelbiamų sutarčių dėl energijos vartojimo efektyvumo šablonų, lygiavertiškumas nustatomas kiekvienu konkrečiu atveju. Tokiu atveju susitariančios šalys galėtų palengvinti šį procesą, į savo sutartį įtraukdamos priedą, kuriame aiškiai pateikiami šie EVE direktyvos XIII priede nurodyti duomenys:

a) kiekis, kurį galima garantuotai sutaupyti įgyvendinant sutartyje numatytas priemones;

b) sutarties trukmė ir pagrindiniai etapai, sąlygos ir pranešimo laikotarpiai;

c) sutaupyto kiekio nustatymo atskaitinė data (-os);

d) įpareigojimas visiškai įgyvendinti sutartyje numatytas priemones ir dokumentuose nurodyti visus projekto metu padarytus pakeitimus;

e) aiškios ir skaidrios nuostatos dėl garantuotai sutaupyto kiekio įvertinimo ir tikrinimo, kokybės patikrų ir garantijų (geriausia remiantis nacionaliniais ar ES standartais).

e) Neprivalomi reikalavimai gyvenamiesiems pastatams

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalyje nurodyta galimybė gyvenamuosiuose pastatuose įdiegti abi funkcijas (t. y. elektroninę stebėseną ir veiksmingą kontrolę).

Valstybės narės, nusprendusios įvesti reikalavimus gyvenamiesiems pastatams, turėtų pateikti aiškias nuolatinės elektroninės stebėsenos ir veiksmingos kontrolės funkcijų apibrėžtis.

PEN direktyvos 14 straipsnio 5 dalis yra neprivalomo pobūdžio (t. y. formuluotėje pavartotas žodis „gali“), taigi nėra informacijos apie vardinės atiduodamosios galios ribinę vertę. Tačiau ji netiesiogiai apima visus gyvenamuosius pastatus, kad koks būtų jų dydis. Valstybėms narėms rekomenduojama nustatant reikalavimus atsižvelgti į skirtingus sistemų ir pastatų tipus.

f) Išimtys, pagrįstos PAKS ar nuolatinės elektroninės stebėsenos ir veiksmingos kontrolės funkcijomis

PEN direktyvoje nurodyta, kad tikrinimo išimtis taikoma toms techninėms pastato sistemoms, kurios atitinka 14 straipsnio 4 dalį (pastato automatizavimo ir kontrolės sistemos) ir 5 dalį (neprivalomi reikalavimai gyvenamiesiems pastatams).

Valstybės narės privalo atnaujinti nacionalinės teisės aktus, įtraukdamos PAKS.

Valstybės narės gali nuspręsti sumažinti PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalyje nurodytą ribą, kurią pasiekus privaloma įrengti PAKS. Pastatams, kuriems taikomas naujasis reikalavimas ir kuriuose įrengta PAKS, taip pat turėtų būti taikoma tikrinimo išimtis.

Valstybės narės gali nuspręsti praplėsti šios išimties taikymo sritį įtraukdamos ir savininkus individualių pastatų, kurių sistemų galia nesiekia 290 kW ir kuriuose įrengtos PAKS, kaip reikalaujama PEN direktyvos 14 straipsnio 4 dalyje. Praplėtusios išimtį, valstybės narės turėtų apie tai pranešti Komisijai, kai ją informuoja apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones.

Valstybės narės, nusprendusios įvesti reikalavimus gyvenamiesiems pastatams, taip pat turėtų apsvarstyti tikrinimo išimties galimybę.

g) Alternatyvios priemonės

PEN direktyvos 14 straipsnio perkėlimui į nacionalinę teisę valstybėse narėse, nusprendusiose taikyti alternatyvias priemones, iš esmės poveikį turi tik taikymo srities, ribų ir išimčių pokyčiai (žr. 2.3.2.8 skirsnį). Valstybės narės gali ir toliau taikyti tas pačias priemones.

Alternatyvias priemones jau taikančios valstybės narės privalo, remdamosi PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, užtikrinti, kad taikomos priemonės būtų lygiavertės toms, kurios nustatytos PEN direktyvos 14 straipsnio 1 dalyje. Tam gali prireikti alternatyvias priemones pakoreguoti. Remiantis PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalimi, ataskaitoje Komisijai valstybės narės privalo pagrįsti priemonių lygiavertiškumą ir išsiųsti ataskaitą prieš pradėdamos taikyti bet kokias naujas ar pakeistas priemones.

Jei kažkuriuo metu po PEN direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę valstybė narė nusprendžia pakeisti esamų priemonių sudėtį ar taikymo sritį ar priimti naujas priemones, apie tokius pokyčius ji privalo informuoti Komisiją. Tuo tikslu valstybės narės privalo, prieš pradėdamos taikyti naujas ar pakeistas priemones, pateikti priemonių lygiavertiškumo ataskaitą.

Remiantis Reglamentu (ES) 2018/1999, kiekviena valstybė narė privalo pateikti PEN direktyvoje nurodytą lygiavertiškumo ataskaitą kaip nacionalinio energetikos ir klimato srities veiksmų plano (NEKSVP) dalį. NEKSVP ir pažangos ataskaitų teikimo terminai nurodyti 2.3.2.9 skirsnyje.

Jei NEKSVP teikimo terminai valstybei narei netinkami, ji lygiavertiškumo ataskaitą gali pateikti tiesiogiai Komisijai. Tačiau valstybė narė privalo užtikrinti, kad lygiavertiškumo ataskaita taip pat būtų įtraukta kitame NEKSVP etape.

2.4.2.2. Oro kondicionavimo ir kombinuotųjų oro kondicionavimo ir vėdinimo sistemų tikrinimas (PEN direktyvos 15 straipsnis)

Kaip ir PEN direktyvos 14 straipsnio, 15 straipsnio reikalavimai taip pat turi būti perkelti į nacionalinę teisę. Įpareigojimai pagal 14 straipsnį yra tokie patys kaip ir pagal 15 straipsnį. Šio priedo nuostatos dėl 14 straipsnio pagal analogiją turėtų būti taikomos ir perkeliant 15 straipsnį.

Informacija apie PEN direktyvos 15 straipsnio perkėlimo į nacionalinę teisę tvarką pateikta šio priedo 2.4.2.1 skirsnio a–g punktuose:

a) tikrintinos sistemos (2.4.2.1 skirsnio a punktas);

b) vardinė atiduodamoji galia (2.4.2.1 skirsnio b punktas);

c) naudingumas tipinėmis eksploatavimo sąlygomis (2.4.2.1 skirsnio c punktas);

d) sutartimis ar susitarimais dėl energijos vartojimo efektyvumo pagrįstos išimtys (2.4.2.1 skirsnio d punktas);

e) neprivalomi reikalavimai gyvenamiesiems pastatams (2.4.2.1 skirsnio e punktas);

f) išimtys, pagrįstos PAKS ar nuolatinės elektroninės stebėsenos bei veiksmingos kontrolės funkcijomis(2.4.2.1 skirsnio f punktas);

g) PEN direktyvos 14 straipsnio 3 dalies perkėlimo į nacionalinę teisę užtikrinimas – alternatyvios priemonės (2.4.2.1 skirsnio g punktas).

2.4.3. Automatinio reguliavimo įtaisų ir PAKS įrengimo reikalavimai (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis, 14 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 4 dalis)

2.4.3.1. Automatinio reguliavimo įtaisų įrengimo reikalavimų perkėlimas į nacionalinę teisę (PEN direktyvos 8 straipsnio 1 dalis