LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 61/22

KOMISIJOS SPRENDIMAS

2010 m. rugsėjo 29 d.

dėl pagalbos schemos C 4/09 (ex N 679/97) kurią Prancūzija taikė radijui

(pranešta dokumentu Nr. C(2010) 6483)

(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)

(Tekstas svarbus EEE)

(2011/147/ES)

EUROPOS KOMISIJA,

atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą (1),

atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą (2),

pakvietusi suinteresuotąsias šalis teikti pastabas pagal minėtus straipsnius (3),

kadangi:

1. PROCEDŪRA

(1) 1997 m. spalio 2 d. raštu Prancūzijos Respublika pranešė Komisijai apie pagalbos schemą Nr. 679/97 – dekreto, kuriuo siekiama iš dalies keisti jau taikomą pagalbos radijui schemą, projektą (4). 1997 m. lapkričio 10 d. sprendimu (5) Komisija pritarė, kad ši pagalbos radijui schema būtų pratęsta dešimt metų.

(2) 2003 m. liepos 28 d. sprendimu (6) Komisija leido iš dalies keisti minėtą pagalbos schemą. Prancūzijos institucijos siūlė iš dalies keisti, pvz., pagalbos schemos finansavimo tvarką (7). Minėtame sprendime Komisija padarė išvadą, kad taip iš dalies pakeista pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 107 straipsnio 3 dalies c punkte. Šis pakeitimas galioja dešimt metų nuo 2003 m. sausio 1 d.

(3) 2008 m. gruodžio 22 d. Europos Sąjungos Teisingumo Teismas 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimą dėl 1997–2002 m. laikotarpio pripažino neteisėtu. Todėl Komisija ėmėsi visų reikiamų priemonių konstatuotai neteisėtai padėčiai ištaisyti ir iš naujo išnagrinėjo Prancūzijos institucijų pateiktą informaciją (daugiau informacijos apie šią procedūrą pateikiama 3 dalyje „Procedūros pradėjimo priežastys“).

(4) 2009 m. vasario 11 d. raštu Komisija informavo Prancūzijos Respubliką apie sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą dėl šios pagalbos.

(5) Komisijos sprendimas pradėti minėtą procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (8). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šios pagalbos.

(6) 2009 m. balandžio 23 d. raštu Prancūzijos Respublika perdavė pastabas dėl priemonės.

(7) Kitų pastabų dėl pagalbos iš suinteresuotų šalių Komisija negavo.

2. IŠSAMUS PAGALBOS APIBŪDINIMAS

(8) Aptariamą priemonę sudaro pagalbos nedidelėms vietinėms Prancūzijos radijo stotims, kurios atlieka tam tikrą vaidmenį palaikant vietos bendruomenės socialinius ryšius ir kurių komercinės pajamos iš reklamos ir paramos neviršija 20 % apyvartos, schema.

(9) Pagalba finansuota iš parafiskalinio mokesčio, kuriuo apmokestintos lėšos iš radijuje ir televizijoje transliuotos reklamos.

(10) Kompetentinga institucija, Radijo paramos fondas (RPF), gali skirti trejopą paramą: a) nustatytos tarifo ribos neviršijančias subsidijas naujoms bendruomeninio radijo stotims, kurias patvirtino Aukščiausioji garso ir vaizdo transliacijų taryba, įkurti; b) subsidijas veiklai, kurių didėjantį ir mažėjantį tarifą nustato subsidijas skirianti komisija, galinti jas padidinti iki nustatytų ribų atsižvelgdama į stoties pastangas vidaus administravimo srityje ir veiklą švietimo, asociacijų, kultūros arba vietos bendruomenės socialinių ryšių srityje; c) pagalbą įrangai įsigyti, kuria 50 % prisidedama prie reikalavimus atitinkančių radijo stočių inventoriaus atnaujinimo, kuri gali būti skiriama tik kas penkerius metus ir negali viršyti nustatytos tarifo ribos.

(11) Nuo 1989 m. taikoma schema keletą kartų iš dalies keista – visiems pakeitimams, apie kuriuos pranešta Komisijai, ji pritarė 1990, 1992, 1997 ir 2003 m.

2.1. Pagalbos gavėjai

(12) Pagal projektą, apie kurį pranešė Prancūzijos institucijos, įgyvendinama pagalbos schema, nustatyta 1986 m. rugsėjo 30 d. Komunikacijos laisvės įstatymo 80 straipsniu, iš dalies pakeistu 1989 m. sausio 17 d. Įstatymo Nr. 89–25 25 straipsniu ir 1990 m. gruodžio 29 d. Įstatymo Nr. 90–1170 27 straipsniu: „Pagalba radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis stotims, kurių komercinės lėšos iš eteryje transliuojamos prekių ženklų reklamos arba paramos skelbimų sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos, taikoma Valstybės tarybos dekretu nustatyta tvarka. Ši pagalba finansuojama iš parafiskalinio mokesčio, kuriuo apmokestinamos lėšos iš radijuje ir televizijoje transliuojamos reklamos. Į pajamas, kurias radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis stotys gauna transliuodamos skelbimus, skirtus kolektyviniams arba bendrojo intereso veiksmams remti, neatsižvelgiama nustatant šio straipsnio pirmoje pastraipoje minėtą ribą.“

2.2. Pagalbos finansavimo būdas

(13) Kalbant apie pagalbos schemos finansavimą, projekto, apie kurį Prancūzijos institucijos pranešė 1997 m. spalio 2 d., tapusio 1997 m. gruodžio 29 d. Dekretu Nr. 97–1263 dėl parafiskalinio mokesčio, kurio lėšos pervedamos Radijo paramos fondui, įvedimo (9), 1 straipsnyje nustatyta: „Nuo 1998 m. sausio 1 d. penkerių metų laikotarpiui įvedamas parafiskalinis mokestis už radijuje ir televizijoje transliuojamą reklamą (toliau – reklamos bendrovių mokestis), iš kurio bus finansuojamas pagalbos teikti radijo transliavimo paslaugas leidimo turėtojams, kurių komercinės lėšos iš eteryje transliuojamos prekių ženklų reklamos arba paramos skelbimų sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos, fondas. Šio mokesčio tikslas – remti radijo transliavimą.“ Šio dekreto 2 straipsnyje nustatyta: „Mokesčiu apmokestinamos reklamos užsakovų už Prancūzijos teritorijoje transliuojamus reklamos skelbimus sumokėtos sumos, išskyrus agentūrų komisinį mokestį ir pridėtinės vertės mokestį. Jį moka reklamos skelbimus administruojantys subjektai. Bendru biudžeto ir ryšių ministrų potvarkiu nustatomas kas ketvirtį iš reklamos bendrovių renkamo mokesčio tarifas, neperžengiant šių ribų: […]“ Šio dekreto 4 straipsnyje patikslinta, kad 2 straipsnyje nurodytą mokestį, kuris pervedamas Radijo paramos fondui, taiko, apskaičiuoja ir renka Generalinė mokesčių inspekcija, vadovaudamasi tokiomis pat taisyklėmis, garantijomis ir sankcijomis, kokios numatytos pridėtinės vertės mokesčiui.

(14) Šios nuostatos iš dalies pakeistos keičiant pagalbos schemą, apie kurią pranešta Komisijai ir kurią ji leido įgyvendinti 2003 m. liepos 28 d. sprendimu (10). Pagal naująsias taisykles parafiskaliniu mokesčiu apmokestinamos tik Prancūzijos teritorijoje įsisteigusios reklamos bendrovės.

3. PROCEDŪROS PRADĖJIMO PRIEŽASTYS

(15) 1997 m. Sprendimu N 679/97 Komisija pritarė, kad būtų iš dalies keičiama pagalbos schema, kurią sudaro finansavimo iš parafiskalinio mokesčio už radijuje arba televizijoje transliuojamą reklamą mechanizmas. Minėtame sprendime neanalizuotas finansavimo metodas. 1997 m. sprendimas galiojo iki 2003 m., kuriais buvo pakeistas nauju sprendimu leisti įgyvendinti pagalbą NN42/2003 (11).

(16) 2004 m. rugpjūčio 3 d.Régie Networks, stambios Prancūzijos radijo stoties – NRJ – reklamos padalinys, Liono teisme užginčijo 2001 m. sumokėtą mokestį (152 524 EUR). Prašymas priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje buvo perduotas Teisingumo Teismui, kuris turėjo įvertinti 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimo leisti įgyvendinti pagalbą teisėtumą.

(17) 2008 m. gruodžio 22 d. sprendimu (12) Teisingumo Teismas 1997 m. sprendimą pripažino neteisėtu, nes Komisija neįvertino nagrinėjamos priemonės finansavimo metodo.

(18) Sprendimo 89 punkte Teismas primena, kad nagrinėdama pagalbos schemą Komisija privalo būtinai atsižvelgti į pagalbos finansavimo būdą, jei šis yra sudedamoji priemonės dalis. Sprendimo 99 punkte Teismas patikslina, kad mokestis yra sudedamoji pagalbos priemonės dalis, kai pagal atitinkamas nacionalines taisykles egzistuoja privalomas mokesčio ir aptariamos pagalbos tarpusavio ryšys, jei mokestinės pajamos būtinai skiriamos pagalbai finansuoti ir tiesiogiai lemia jos dydį, taigi daro įtaką pagalbos neprieštaravimo vidaus rinkai vertinimui.

(19) Sprendimo 112 punkte patikrinęs, ar šiuo atveju įvykdytos visos sąlygos, Teismas konstatuoja, kad reklamos bendrovių mokestis yra sudedamoji pagalbos radijui, iš kurio ji finansuojama, schemos dalis. Todėl nagrinėdama aptariamą pagalbos schemą Komisija būtinai turėjo atsižvelgti į minėtą mokestį, tačiau Sprendime NN 42/03 to nepadarė.

(20) Po Teismo sprendimo, kuriuo 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimas pripažintas neteisėtu, ji ėmėsi visų reikiamų priemonių konstatuotai neteisėtai padėčiai ištaisyti ir iš naujo išnagrinėjo Prancūzijos institucijų pateiktą informaciją. Todėl 2009 m. vasario 11 d. pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį Komisija pradėjo oficialią pažeidimo nagrinėjimo procedūrą Nr. C4/2009 (13).

4. PRANCŪZIJOS PASTABOS

(21) 2009 m. balandžio 23 d. raštu Prancūzijos institucijos perdavė Komisijai šias pastabas: a) aptariamu laikotarpiu per metus vidutiniškai būdavo surenkama ir sumokama 20 mln. EUR, kurie būdavo paskirstomi daugiau kaip 500 gavėjų; b) neginčijama, kad parafiskalinį mokestį taip pat mokėjo Prancūzijoje iš kitose valstybėse narėse įsisteigusių stočių ar bendrovių radijo transliavimo paslaugas teikę užsienio ūkinės veiklos vykdytojai, tačiau jų neįmanoma nustatyti; c) pagalbos neįmanoma susigrąžinti iš esmės dėl dviejų priežasčių: pirma, apie pagalbos schemą reikiamai kelis kartus pranešta Komisijai, kurią ji patvirtino, – tai sukėlė teisėtą pagalbos gavėjų pasitikėjimą; antra, dėl dabartinės finansinės pagalbos gavėjų padėties Prancūzijos institucijoms negali susigrąžinti skirtų lėšų.

5. PAGALBOS VERTINIMAS

5.1. Teisinis vertinimo pagrindas

(22) Aptariama pagalbos schema vertinama remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalimi.

5.2. Pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalies apibrėžtį

(23) SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad: „Išskyrus tuos atvejus, kai [ši sutartis] nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.“

(24) Šis atvejis analizuojamas atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalyje išdėstytas sąlygas.

a) Iš valstybės išteklių suteikta pagalba

Pagalbos schema finansuojama iš įstatymais ir kitais teisės aktais nustatyto parafiskalinio mokesčio, kurį renka mokesčių administracija ir kuriuo apmokestinama radijuje ir televizijoje transliuojama reklama.

Taigi, pagalba teikiama iš Prancūzijos valstybės viešųjų išteklių.

b) Konkurencijos iškraipymas arba galimas jos iškraipymas palaikant tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą

Pagalbos schema palaikomas tik radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugų teikimas. Pagalbos gavėjai yra tokių paslaugų teikėjai, kurių lėšos iš reklamos sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos. Šios stotys klausytojų ir lėšų iš reklamos srityje konkuruoja su kitomis radijo transliavimo Prancūzijos teritorijoje stotimis, kurių komercinės lėšos viršija šią ribą ir kurios negauna valstybinės paramos pagal pagalbos schemą.

Taigi aptariama pagalba iškraipo konkurenciją tarp minėtą pagalbą gaunančių ir minėtos pagalbos negaunančių paslaugų teikėjų arba bent gali ją iškraipyti.

c) Įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai

Prancūzijos teritorijoje pagalbos gavėjų elektromagnetinėmis bangomis transliuojamos radijo laidos gali būti girdimos kitose valstybėse narėse, nors tik pasienio zonose. Be to, matyti, kad įstatymais ir kitais teisės aktais, apie kuriuos pranešta, nustatytu parafiskaliniu mokesčiu taip pat apmokestinamos lėšos iš reklamos, gautos už paslaugas, suteiktas Prancūzijos teritorijoje iš kitų valstybių narių.

Taigi, pagalbos schema, apie kurią pranešta, daro arba gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

d) Išvada dėl valstybės pagalbos buvimo

Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad pagalbos radijui schemai, apie kurią pranešė Prancūzijos institucijos, turi būti taikomos SESV 107 straipsnio 1 dalies nuostatos. Darydama prielaidą, kad minėta schema yra valstybės pagalba, Komisija turi išanalizuoti, ar ji neprieštarauja vidaus rinkai. Pagal minėtą sprendimą Régie Networks, nagrinėjant, ar ši schema neprieštarauja vidaus rinkai, reikia atsižvelgti į reklamos bendrovių mokestį, iš kurio finansuojama aptariama pagalba.

4.3. Pagalbos neprieštaravimas vidaus rinkai pagal SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalis

(25) Pagalbos priemonės, apie kurią pranešta, tikslas ir taikymo sritis akivaizdžiai netenkina SESV 107 straipsnio 2 dalies ir 3 dalies a bei b punktų sąlygų.

(26) Pagalbos schema siekiama remti Prancūzijos teritorijoje radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugas teikiančias stotis, visų pirmas tas, kurios gauna mažiausiai lėšų iš reklamos, taigi ir užtikrinti žiniasklaidos įvairovę Prancūzijos teritorijoje – tai teisėtas bendro pobūdžio tikslas. Pagalba gavėjams galėtų būti nagrinėjama atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte išdėstytas sąlygas. Šiame punkte nustatyta, kad: „Vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma: pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui (…)“. Šiuo atveju Komisija turi pasverti teigiamą ir neigiamą priemonės poveikį.

(27) Ankstesniuose sprendimuose Komisija padarė išvadą, kad aptariama pagalbos schema daro teigiamą poveikį ir neprieštarauja vidaus rinkai visų pirma todėl, kad ši pagalbos schema padeda įgyvendinti tiksliai nustatytą bendro pobūdžio tikslą. Ja siekiama palaikyti Prancūzijos teritorijoje radijo transliavimo paslaugas teikiančių stočių įvairovę. Atsižvelgiant į socialinius, kultūrinius ir vietinius interesus, ja remiamos nedidelės stotys, kurių klausytojai vietiniai, – tai teisėtas bendrojo pobūdžio tikslas. Be to, pagalbos schema, kuria remiamos vietinės stotys, nedaug iškraipo konkurenciją ir netrikdo tarpusavio prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendrajam interesui. Atsižvelgiant į minėtų stočių paskirtį ir dydį, konkurencijos tarp jų ir tokių pat paslaugų teikėjų kitoje valstybėje narėje iškraipymas – minimalus. Todėl šios schemos įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai itin menka.

(28) Vis dėlto, išnagrinėjus Dekreto Nr. 97–1263 3 ir 6 straipsnius, matyti, kad pagalbos schemos finansavimas iš parafiskalinio mokesčio yra sudedamoji priemonės dalis, kaip tai jau konstatavo Teismas sprendime Régie Networks (99–112 punktai).

(29) Kaip Teismas priminė sprendimo Régie Networks 89 punkte, „dėl pagalbos finansavimo būdo visa pagalbos schema gali būti nesuderinama su [vidaus] rinka. Todėl pagalba negali būti nagrinėjama neatsižvelgiant į finansavimo būdo poveikį. Atvirkščiai – Komisija, nagrinėdama pagalbos priemonę, būtinai turi atsižvelgti į pagalbos finansavimo būdą, kai jis yra sudėtinė pagalbos priemonės dalis (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo Van Calster ir kt. 49 punktą ir 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Pearle ir kt., C-345/02, Rink. p. I-7139, 29 punktą).“

(30) Taigi Komisija, nagrinėdama, ar pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, turi atsižvelgti į minėtą mokestį. Panašu, kad aptariamas reklamos bendrovių mokestis prieštarauja Komisijos ne kartą pabrėžtam ir 1970 m. birželio 25 d. sprendime Prancūzija prieš Komisiją (C-47/69, Rink. p. 487) Teismo įtvirtinam bendrajam principui, pagal kurį importuoti produktai arba paslaugos neturi būti apmokestinami parafiskaliniais mokesčiais, skirtais pagalbos, kurią gauna tik nacionalinės įmonės, schemai finansuoti. Teismas pateikia šią išvadą sprendimo Régie Networks 115 punkte.

(31) Komisijos nuomone, radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugų, kurias Prancūzijoje teikė kitose valstybėse narėse įsisteigusios stotys, negalinčios gauti pagalbos pagal schemą, apie kurią pranešta, apmokestinimas trikdo tarpusavio prekybos sąlygas taip, kad prieštarauja bendrajam interesui. Nors schemos, apie kurią pranešta, dalies, susijusios su pagalba gavėjams, bendrasis tikslas yra teisėtas ir gali būti laikomas neprieštaraujančiu vidaus rinkai, to negalima pasakyti apie minėtos schemos finansavimo būdą.

6. IŠVADOS

(32) Atsižvelgdama į tai, Komisija daro išvadą, kad remiantis visų pirma SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte išdėstytais kriterijais, ši pagalbos schema gali būti pripažinta neprieštaraujančia vidaus rinkai. Tačiau Komisija negali pritarti šios schemos finansavimo būdui.

(33) Komisija atkreipė dėmesį į tai, kad 2009 m. balandžio 23 d. rašte Prancūzijos institucijos tvirtino negalinčios nustatyti Prancūzijoje iš kitose valstybėse narėse įsisteigusių stočių ar bendrovių radijo transliavimo paslaugas teikiančių užsienio ūkinės veiklos vykdytojų (t. y. juos išskirti iš kitų parafiskalinio mokesčio, iš kurio finansuojama pagalbos schema, mokėtojų). Komisija gali sutikti, kad sunku administraciškai juos nustatyti, nes faktai seni. Vis dėlto, remiantis Prancūzijos institucijų paaiškinimu, nepanašu, kad pats prabėgęs laikas šiuo atveju būtų neįveikiama kliūtis mokesčio mokėtojams nustatyti. Tačiau Prancūzijos institucijos nurodė, kad ne visada įmanoma remiantis turimais duomenimis nustatyti, ar Prancūzijoje arba iš kitos valstybės narės transliuojančios bendrovės yra mokesčio mokėtojos. Tokiu atveju jos turi per šešis mėnesius nuo šio sprendimo pranešimo kiekvienam mokesčio mokėtojui pranešti apie jo teisę į kompensaciją, jei jis transliavo Prancūzijoje iš kitos valstybės narės. Administracija turi imtis visų turimų priemonių mokesčio mokėtojams nustatyti. Tačiau abejotina, ar Prancūzijos institucijos pačios pajėgs nustatyti visus šio mokesčio mokėtojus, todėl jos taip pat turės reikiamai paviešinti lėšų kompensavimo priemones, kad atitinkami ūkinės veiklos vykdytojai galėtų pranešti apie save.

(34) Niekas netrukdo, kad Prancūzija šiems ūkinės veiklos vykdytojams sudarytų sąlygas pasinaudoti teise atgauti 1997–2002 m. neteisėtai surinktą mokestį. Prancūzija galės užtikrinti, kad pagalbos schemos finansavimo būdas neprieštarautų vidaus rinkai, kompensuodama vidaus rinkai prieštaraujančių mokesčių sumas šiomis sąlygomis: — nustačiusios ūkinės veiklos vykdytojus, Prancūzijos institucijos turi kreiptis į kiekvieną iš jų, pranešdamos apie jų teisę į kompensaciją ir reikiamai paviešindamos priemones, visų pirma, specialiuose žurnaluose visoje Europos Sąjungoje (14), — mokesčio mokėtojams turi būti suteikta galimybė pateikti prašymą skirti kompensaciją per trejus metus nuo paviešinimo (15), — lėšos turi būti kompensuotos vėliausiai per šešis mėnesius nuo prašymo pateikimo datos (16), — be kompensuojamų sumų, turi būti kompensuojamos ir palūkanos, faktiškai skaičiuojamos nuo datos, kurią pradėtas mokėti mokestis, iki faktinio lėšų kompensavimo datos, remiantis mišriu pagrindu ir pagal analogiją imant pavyzdžiu objektyvią normą, nustatytą 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (17), 9 straipsnyje, — Prancūzijos institucijos turi sutikti su visais pagrįstais aptariamų ūkinės veiklos vykdytojų pateiktais mokesčio mokėjimo įrodymais, — teisei į kompensaciją negali būti taikomos kitos sąlygos, — kas šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos Prancūzijos institucijos turi siųsti Komisijai reguliarias ataskaitas apie kompensavimo eigą,

PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

1 straipsnis

Prancūzijos taikyta pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, jei vykdomos 2 straipsnyje numatytos sąlygos.

2 straipsnis

Kad užsienio transliuotojai, kurie sumokėjo Prancūzijos valstybei reklamos bendrovių mokestį, tačiau negalėjo pasinaudoti pagalbos schema, nebebūtų diskriminuojami, Prancūzijos institucijos turi kompensuoti iš užsienio ūkinės veiklos vykdytojų 1997–2002 m. surinktus parafiskalinius mokesčius. Per šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos jos turi informuoti apie kompensuotiną mokestį visus jį sumokėjusius nustatytus ūkinės veiklos vykdytojus ir atkreipti jų dėmesį paviešinant informaciją apie kompensavimą, kad šie ūkinės veiklos vykdytojai galėtų pranešti apie save, suteikiant jiems galimybę per trejus metus pateikti prašymą skirti kompensaciją (18). Po kreipimosi ir remdamasi aptariamų ūkinės veiklos vykdytojų pateiktais įrodymais, Prancūzija per vėliausiai šešis mėnesius nuo prašymo skirti kompensaciją pateikimo datos turi kompensuoti vidaus rinkai prieštaraujančių mokesčių sumą ir prie jos pridėti faktiškas mišriu pagrindu apskaičiuotas palūkanas, pagal analogiją imant pavyzdžiu objektyvią normą, nustatytą Reglamento (EB) Nr. 794/2004.

3 straipsnis

Prancūzija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą turi pranešti Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi sprendimui įgyvendinti.

Kas šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos, kol praeis treji metai nuo paskutinių 2 straipsnyje minėtų reikiamo paviešinimo priemonių, Prancūzija turi siųsti Komisijai reguliarias ataskaitas apie 2 straipsnyje nurodyto kompensavimo eigą.

4 straipsnis

Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.

Priimta Briuselyje 2010 m. rugsėjo 29 d. Komisijos vardu Joaquín ALMUNIA Pirmininko pavaduotojas

(1) 2009 m. gruodžio 1 d. EB sutarties 87 ir 88 straipsniai tapo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 107 ir 108 straipsniais. Naujųjų straipsnių nuostatos iš esmės atitinka senųjų straipsnių nuostatas. Šiame sprendime nuorodos į SESV 107 ir 108 straipsnius laikomos, jei reikia, nuorodomis į EB sutarties 87 ir 88 straipsnius.

(2) OL L 1, 1994 1 3, p. 3.

(3) OL C 223, 2009 9 16, p. 15. http://EUR-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = OJ:C:2009:223:0015:0019:LT:PDF.

(4) 1992 m. rugsėjo 30 d. Dekretas 92–1053.

(5) 1997 m. lapkričio 10 d. Prancūzijos institucijų raštas, valstybės pagalba N 679/97, OL C 120, 1999 5 1, p. 2, http://EUR-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = OJ:C:1999:120:0002:0002:FR:PDF.

(6) Valstybės pagalba Nr. NN 42/03 (ex N752/02), OL C 219, 2003 9 16, p. 3, http://EUR-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = OJ:C:2003:219:0002:0003:FR:PDF, http://ec.europa.eu/community_law/state_AIDS/comp-2003/nn042–03.pdf.

(7) Žr. 14 konstatuojamąją dalį.

(8) Žr. 1 išnašą.

(9) Prancūzijos Respublikos oficialusis leidinys, 1997 12 30, p. 19194.

(10) Valstybės pagalba NN 42/03 (ex N752/02), OL C 219, 2003 9 16, p. 3. Žr. 5 išnašą.

(11) Žr. 10 išnašą.

(12) Byla Régie Networks, C-333/07, http://EUR-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = CELEX:62007C0333:LT:HTML.

(13) Žr. 1 išnašą.

(14) Atsižvelgiant į jos 2003 m. sienas.

(15) Tai įprastas ir priimtinu galintis būti laikomas laikotarpis, per kurį Prancūzijos mokesčių administracija atsako į mokesčių mokėtojų paklausimus.

(16) Šis laikotarpis nustatytas 2004 m. gruodžio 14 d. Komisijos sprendime dėl Prancūzijos įvesto mėsos supirkimo (skerdimo) mokesčio. Panašu, kad šiuo atveju nėra pagrindo ir priežasties taikyti kitokį laikotarpį.

(17) OL L 140, 2004 4 30, p. 1.

(18) 34 konstatuojamojoje dalyje nurodytomis sąlygomis.