LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 354/37

EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2016/2341

2016 m. gruodžio 14 d.

dėl profesinių pensijų įstaigų (PPĮ) veiklos ir priežiūros

(nauja redakcija)

(Tekstas svarbus EEE)

EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 53 straipsnį, 62 straipsnį ir 114 straipsnio 1 dalį,

atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,

teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),

laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),

kadangi:

(1) Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/41/EB (3) buvo keletą kartų iš esmės keičiama (4). Kadangi tą direktyvą reikia keisti dar kartą, dėl aiškumo ji turėtų būti išdėstyta nauja redakcija;

(2) vidaus rinkoje profesinių pensijų įstaigos (toliau – PPĮ) turėtų turėti galimybę veikti kitose valstybėse narėse, kartu užtikrindamos aukštą profesinių pensijų sistemų narių ir išmokų gavėjų apsaugos ir saugumo lygį;

(3) šia direktyva siekiama minimalaus derinimo, todėl ji neturėtų trukdyti valstybėms narėms toliau taikyti arba priimti griežtesnių nuostatų, kuriomis siekiama apsaugoti profesinių pensijų sistemų narius ir išmokų gavėjus, jei tokios nuostatos dera su valstybių narių įsipareigojimais pagal Sąjungos teisės aktus. Ši direktyva netaikoma klausimams dėl nacionalinės socialinės ir darbo teisės, mokesčių ar sutarčių teisės aktų ar pensijų nuostatų valstybėse narėse tinkamumo;

(4) norint sudaryti dar palankesnes sąlygas darbuotojų judumui tarp valstybių narių, šia direktyva siekiama užtikrinti gerą profesinių pensijų sistemos valdymą, informacijos teikimą sistemos nariams, skaidrumą ir profesinių pensijų išmokėjimo saugumą;

(5) valstybėse narėse labai skiriasi PPĮ organizavimas ir reguliavimas. Profesinių pensijų sistemas tvarko ir PPĮ, ir gyvybės draudimo įmonės. Todėl požiūris „vienas būdas tinka visiems“ netaikytinas PPĮ. Komisija ir Europos priežiūros institucija (Europos draudimo ir profesinių pensijų institucija) (toliau –EIOPA), įsteigta Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1094/2010 (5), vykdydamos savo veiklą turėtų atsižvelgti į skirtingas valstybių narių tradicijas ir, nustatydamos PPĮ organizacinę struktūrą, nedaryti įtakos nacionalinių darbo ir socialinės teisės aktų taikymui;

(6) Direktyva 2003/41/EB buvo pirmasis teisėkūros žingsnis kuriant Sąjungos mastu organizuoto profesinių pensijų išmokėjimo vidaus rinką. Tikra profesinių pensijų išmokėjimo vidaus rinka išlieka labai svarbi ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui Sąjungoje ir visuomenės senėjimo problemos sprendimui. Ta 2003 m. direktyva nebuvo iš esmės keičiama, kad PPĮ būtų numatyta šiuolaikinė rizika grindžiama valdymo sistema. Kad būtų parengtas tinkamas ir saugus profesinių pensijų išmokėjimo mechanizmas visose valstybėse narėse, svarbu užtikrinti tinkamą Sąjungos ir nacionalinio lygmens reglamentavimą ir priežiūrą;

(7) iš esmės, PPĮ prireikus turėtų atsižvelgti į tikslą užtikrinti profesinių pensijų sistemų kartų pusiausvyrą, kad būtų pasiektas teisingas profesinių pensijų išmokėjimo rizikos ir naudos paskirstymas tarp kartų;

(8) reikia imtis tinkamų priemonių, kuriomis būtų toliau gerinamos galimybės privatiems asmenims papildomai taupyti pensijai, pavyzdžiui, nustatyti profesinių pensijų sistemas. Tai yra svarbu, kadangi socialinės apsaugos sistemoms vis didėja spaudimas, vadinasi, tikėtina, kad ateityje profesinės pensijos, papildančios kitas skiriamas pensijas, bus vis svarbesnės. PPĮ atlieka svarbų vaidmenį ilguoju laikotarpiu finansuojant Sąjungos ekonomiką ir užtikrinant saugias pensijų išmokas. Jos yra gyvybiškai svarbi Sąjungos ekonomikos dalis, nes jos maždaug 75 mln. pensijų sistemos narių ir išmokų gavėjų vardu valdo apie 2,5 trilijonų EUR vertės turtą. Reikėtų pagerinti profesinių pensijų sistemą, neginčijant socialinės apsaugos pensijų sistemų kaip saugios, ilgalaikės ir veiksmingos socialinės apsaugos, kuri senatvėje turėtų užtikrinti deramą gyvenimo lygį, didžiulės svarbos. Pastaroji turėtų būti pagrindinis Europos socialinių modelių stiprinimo tikslas;

(9) atsižvelgiant į demografinę Sąjungos raidą ir nacionalinių biudžetų padėtį, profesinių pensijų išmokėjimo mechanizmas yra svarbus socialinio draudimo pensijų sistemų priedas. Atspari pensijų sistema apima įvairius produktus, įvairias institucijas ir veiksmingą bei efektyvią priežiūros veiklą;

(10) valstybės narės turėtų apsaugoti darbuotojus nuo skurdo senatvėje ir skatinti kaip papildoma priemone prie valstybės skiriamų pensijų naudotis papildomų pensijų sistemomis, susietomis su darbo sutartimis;

(11) šia direktyva laikomasi pagrindinių teisių ir principų, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, visų pirma teisės į asmens duomenų apsaugą, laisvės užsiimti verslu, nuosavybės teisės, kolektyvinių derybų ir veiksmų teisės ir teisės į aukštą vartotojų apsaugos lygį, visų pirma užtikrinant aukštesnį pensijų išmokėjimo skaidrumo lygį, informacija grindžiamą asmeninį finansų ir pensijų planavimą, taip pat palengvinant PPĮ tarpvalstybinę veiklą ir tarpvalstybinį pensijų sistemų perdavimą. Ši direktyva turi būti įgyvendinama laikantis tų teisių ir principų;

(12) visų pirma, sudarius palankesnes sąlygas tarpvalstybinei PPĮ veiklai ir tarpvalstybiniam pensijų sistemų perdavimui paaiškinus atitinkamą tvarką ir panaikinus bereikalingas kliūtis galėtų būti padarytas teigiamas poveikis susijusioms įmonėms ir jų darbuotojams, nesvarbu, kurioje valstybėje narėje jie dirbtų, kadangi pensijų išmokėjimo paslaugos būtų teikiamos centralizuotai;

(13) tarpvalstybinė PPĮ veikla turėtų nedaryti įtakos nacionalinei su profesinių pensijų sistemomis priimančiojoje valstybėje narėje susijusiai darbo ir socialinei teisei, taikomai pensijų sistemą siūlančio subjekto (toliau – finansuojantysis subjektas) ir narių bei išmokų gavėjų santykiams. Tarpvalstybinė veikla ir tarpvalstybinis pensijų sistemų perdavimas yra skirtingi dalykai, todėl turėtų būti reglamentuojami skirtingomis nuostatomis. Jei dėl tarpvalstybinio pensijų sistemos perdavimo reikia imtis tarpvalstybinės veiklos, turėtų būti taikomos nuostatos dėl tarpvalstybinės veiklos;

(14) jei finansuojantysis subjektas ir PPĮ yra toje pačioje valstybėje narėje, pats faktas, kad pensijų sistemos narių ar išmokų gavėjų gyvenamoji vieta yra kitoje valstybėje narėje, savaime nereiškia, jog vykdoma tarpvalstybinė veikla;

(15) valstybės narės turėtų atsižvelgti į poreikį apsaugoti darbuotojų, laikinai išsiųstų dirbti į kitą valstybę narę, teises į pensiją;

(16) nepaisant Direktyvos 2003/41/EB įsigaliojimo, tarpvalstybinė veikla buvo ribojama dėl valstybių narių socialinės ir darbo teisės skirtumų. Be to, tebėra svarbių rizikos ribojimu pagrįstų kliūčių, dėl kurių PPĮ yra brangiau valdyti pensijų sistemas tarpvalstybiniu mastu. Taip pat reikia padidinti esamą minimalų narių ir išmokų gavėjų apsaugos lygį. Tai yra vis svarbiau, nes ilgaamžiškumo ir rinkos rizika vis dažniau tenka nariams ir išmokų gavėjams, o ne PPĮ ar finansuojančiajam subjektui. Taip pat reikia padidinti esamą minimalų nariams ir išmokų gavėjams teikiamos informacijos lygį;

(17) šioje direktyvoje nustatytomis riziką ribojančiomis taisyklėmis siekiama tiek užtikrinti aukštą visų būsimųjų pensininkų apsaugos laipsnį dėl taikomų griežtų priežiūros standartų, tiek atverti kelią patikimam, rizikos ribojimu pagrįstam ir veiksmingam profesinių pensijų sistemų valdymui;

(18) PPĮ turėtų būti visiškai atskirtos nuo visų finansuojančiųjų subjektų ir veikti finansavimo pagrindu tam, kad išmokėtų pensijų išmokas. PPĮ, veikiančioms tuo vieninteliu tikslu, turėtų būti suteikta laisvė teikti paslaugas ir investuoti tik tada, jeigu joms taikomi koordinuojami riziką ribojantys reikalavimai, nepriklausomai nuo to, ar tokios PPĮ laikomos juridiniais subjektais;

(19) vadovaudamosi subsidiarumo principu, valstybės narės turėtų išlikti visiškai atsakingos už savo pensijų sistemų organizavimą ir pačios priskirti vaidmenį kiekvienai iš trijų atskiros valstybės narės pensijų sistemos pakopų. Priimdamos sprendimą dėl antrosios pakopos, jos visiškai atsakingos už įvairių profesinių pensijų išmokas teikiančių įstaigų, pavyzdžiui, visą ūkio šaką apimančių pensijų fondų, bendrovės pensijų fondų ir gyvybės draudimo bendrovių, vaidmenį ir funkcijas. Šia direktyva nesiekiama kelti abejonių dėl šios valstybių narių prerogatyvos, bet siekiama jas paskatinti sukurti adekvačią, saugią ir tvarią profesinių pensijų išmokėjimo tvarką ir palengvinti tarpvalstybinę veiklą;

(20) atsižvelgdama į poreikį toliau gerinti profesinių pensijų išmokėjimą, Komisija turėtų Sąjungos lygmeniu sukurti didelę papildomą vertę imdamasi tolesnių veiksmų, kuriais remiamas valstybių narių bendradarbiavimas su socialiniais partneriais tobulinant antrosios pakopos pensijų sistemas ir įsteigiant aukšto lygio ekspertų grupę, kad būtų padidintas antrosios pakopos pensijų kaupimas valstybėse narėse, įskaitant valstybių narių keitimosi geriausia patirtimi skatinimą, ypač kai tai susiję su tarpvalstybine veikla;

(21) nacionalinės taisyklės dėl savarankiškai dirbančių asmenų narystės PPĮ skiriasi. Kai kuriose valstybėse narėse profesinių pensijų įstaigos gali veikti susitarimų, sudarytų su profesinėmis organizacijomis arba grupėmis, kurių nariai veikia kaip savarankiškai dirbantieji, arba tiesiogiai su savarankiškai dirbančiaisiais ir dirbančiais asmenimis, pagrindu. Kai kuriose valstybėse narėse savarankiškai dirbantis asmuo gali tapti PPĮ nariu, jeigu jis veikia kaip darbdavys arba įmonei teikia profesines paslaugas. Kai kuriose valstybėse narėse savarankiškai dirbantys asmenys negali tapti PPĮ nariais, jeigu jie neatitinka tam tikrų reikalavimų, įskaitant numatytuosius socialinėje ir darbo teisėje;

(22) įstaigoms, valdančioms socialinės apsaugos sistemas, kurios jau koordinuojamos Sąjungos lygiu, ši direktyva neturėtų būti taikoma. Nepaisant to, reikėtų atsižvelgti į PPĮ, kurios vienoje valstybėje narėje valdo tiek socialinės apsaugos, tiek ir profesinių pensijų sistemas, specifiškumą;

(23) įstaigos, kurios veikia pagal principą, kad dalis privalomų socialinės apsaugos sistemų finansuojama iš nuosavo kapitalo, nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį;

(24) finansų įstaigoms, kurios jau gauna naudos iš Sąjungos teisės aktų, ši direktyva apskritai neturėtų būti taikoma. Tačiau, kadangi tokios įstaigos tam tikrais atvejais gali siūlyti profesinių pensijų paslaugas, svarbu užtikrinti, kad ši direktyva neiškreiptų konkurencijos. Tokių iškraipymų galima išvengti gyvybės draudimo bendrovių, nurodytų Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/138/EB (6) 2 straipsnio 3 dalies a punkto i–iii papunkčiuose ir 2 straipsnio 3 dalies b punkto ii–iv papunkčiuose, profesinių pensijų veiklai taikant šios direktyvos reikalavimus, ribojančius riziką. Komisija turėtų atidžiai stebėti profesinių pensijų rinkos būklę ir įvertinti galimybę pasirinktinai taikyti šią direktyvą kitoms reguliuojamoms finansų įstaigoms.

(25) kadangi PPĮ tikslas – užtikrinti finansų saugumą išėjus į pensiją, jų mokamos pensijų išmokos paprastai turėtų būti mokamos kaip pensijos iki gyvos galvos, kaip laikinieji mokėjimai arba vienkartiniai mokėjimai arba kaip bet kuris jų derinys;

(26) svarbu užtikrinti, kad vyresniems ir neįgaliems žmonėms nekiltų skurdo pavojus ir būtų užtikrintas deramas gyvenimo lygis. Tinkama biometrinės rizikos draudiminė apsauga profesinių pensijų susitarimuose yra svarbus kovos su pagyvenusių žmonių skurdu ir nesaugumu aspektas. Kurdami pensijų sistemą, darbdaviai ir darbuotojai arba jų atitinkami atstovai turėtų išnagrinėti galimybę sukurti pensijų sistemą, į kurią būtų įtrauktos nuostatos dėl ilgaamžiškumo rizikos ir profesinio neįgalumo rizikos draudimo bei nuostatos dėl maitintojo netekusių asmenų;

(27) suteikus valstybėms narėms galimybę nacionalinių įgyvendinimo teisės aktų netaikyti PPĮ, valdančioms pensijų sistemas, kurių bendras narių skaičius mažesnis kaip 100, gali būti palengvinta priežiūra tose valstybėse narėse, nepakenkiant tinkamam šios srities vidaus rinkos veikimui. Tačiau tai neturėtų pažeisti tokių PPĮ teisės paskirti kitoje valstybėje narėje įsteigtus ir tinkamai įgaliotus investicijų valdytojus jų investicijų portfeliui valdyti ir kitoje valstybėje narėje įsteigtus ir tinkamai įgaliotus saugotojus arba depozitoriumus jų turtui saugoti. Bet kuriuo atveju valstybės narės turėtų taikyti tam tikras su investavimo taisyklėmis ir valdymo sistemomis susijusias nuostatas PPĮ, kurios valdo pensijų sistemas, kurias drauge sudaro daugiau kaip 15 narių;

(28) tokioms įstaigoms kaip „Unterstützungsgassen“ Vokietijoje, kurių nariai neturi juridinės teisės gauti tam tikro dydžio išmokų ir kurių interesus saugo privalomasis įstatymais numatytas bankroto draudimas, ši direktyva neturėtų būti taikoma;

(29) siekdamos apsaugoti narius ir išmokų gavėjus, PPĮ turėtų apsiriboti tik tomis veiklos rūšimis, kurios nurodytos šioje direktyvoje ir kurios dėl jos atsiranda;

(30) bankrutavus finansuojančiajam subjektui, nariai susiduria su rizika netekti ir darbo, ir savo įgytų teisių gauti pensiją. Todėl būtina užtikrinti, kad finansuojantysis subjektas ir PPĮ būtų aiškiai atskirti ir kad būtų nustatyti narius apsaugantys būtiniausi riziką ribojantys standartai. Nustatant tokius standartus turėtų būti atsižvelgiama į PPĮ prieigą prie pensijų apsaugos sistemų ar panašių mechanizmų, apsaugančių narių ir išmokų gavėjų sukauptas individualias teises į išmokas nuo finansuojančiojo subjekto įsipareigojimų neįvykdymo rizikos;

(31) valstybėse narėse PPĮ veikla ir priežiūra iš esmės skiriasi. Kai kuriose valstybėse narėse leidžiama prižiūrėti ne tik pačią PPĮ, bet ir subjektus arba bendroves, kurioms leista valdyti tokias PPĮ. Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama atsižvelgti į tokį specifiškumą, jeigu veiksmingai laikomasi visų šioje direktyvoje nustatytų reikalavimų. Valstybėms narėms taip pat turėtų būti sudaryta galimybė leisti draudimo subjektams ir kitiems finansų subjektams valdyti PPĮ;

(32) PPĮ yra pensijų institucijos, turinčios socialinių tikslų ir teikiančios finansines paslaugas. Jos yra atsakingos už profesinių pensijų išmokų išmokėjimą, todėl jos turėtų atitikti tam tikrus būtiniausius riziką ribojančius standartus, taikomus jų veiklai ir darbo sąlygoms, atsižvelgiant į nacionalines taisykles ir tradicijas. Tačiau tokios įstaigos neturėtų būti laikomos vien finansinių paslaugų teikėjomis. Reikėtų tinkamai pripažinti ir remti, kaip pagrindinius šios direktyvos principus, jų socialinę funkciją ir trišalį santykį tarp darbuotojo, darbdavio ir PPĮ;

(33) kai, laikydamosi nacionalinės teisės, PPĮ valdo pensijų fondus, kurie neturi juridinio asmens statuso ir kuriuos sudaro atskirų narių pensijų sistemos, kurių turtas atskirtas nuo PPĮ turto, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė laikyti kiekvieną pensijų fondą atskira pensijų sistema, kaip apibrėžta šioje direktyvoje;

(34) tam tikrose valstybėse narėse yra daugybė PPĮ, todėl būtinas pragmatiškas sprendimas dėl išankstinio leidimų suteikimo tokioms PPĮ. Tačiau, jeigu PPĮ nori valdyti sistemą kitoje valstybėje narėje, turėtų būti reikalaujama išankstinio leidimo, kurį suteikia buveinės valstybės narės kompetentinga institucija;

(35) nedarant poveikio valstybių narių socialinei ir darbo teisei dėl pensijų sistemų organizavimo, įskaitant nuostatas dėl privalomos narystės ir kolektyvinių sutarčių rezultatų, PPĮ turėtų būti sudaryta galimybė teikti paslaugas kitose valstybėse narėse gavus PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos leidimą. PPĮ turėtų būti leidžiama priimti finansavimą iš bet kurioje valstybėje narėje esančių subjektų ir valdyti pensijų sistemas, kurioms priklauso nariai iš daugiau kaip vienos valstybės narės. Tai potencialiai užtikrintų tokių PPĮ masto ekonomiją, pagerintų šios Sąjungos ūkio šakos konkurencingumą ir palengvintų darbo jėgos judumą;

(36) vienoje valstybėje narėje įsisteigusi PPĮ, pasinaudojusi teise valdyti profesinių pensijų sistemą, sukurtą kitoje valstybėje narėje, turėtų laikytis visų socialinės ir darbo teisės nuostatų, galiojančių priimančiojoje valstybėje narėje tiek, kiek jos taikomos profesinių pensijų sistemoms, pavyzdžiui, nuostatų dėl pensijų išmokų apibrėžimo ir mokėjimo bei teisės gauti pensiją perleidimo sąlygų. Turėtų būti aiškiau apibrėžta riziką ribojančių taisyklių taikymo sritis, siekiant užtikrinti teisinį tikrumą PPĮ vykdant tarpvalstybinę veiklą;

(37) PPĮ turėtų būti suteikiama galimybė pensijų sistemas perduoti kitoms PPĮ visoje Sąjungoje, kad būtų palengvintas profesinių pensijų išmokėjimo organizavimas Sąjungos mastu. Perdavimai turėtų būti vykdomi gavus perimančios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos leidimą, tai kompetentingai institucijai gavus pensijų sistemą perduodančios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos sutikimą. Perdavimą ir jo sąlygas turėtų iš anksto patvirtinti susijusių narių ir išmokų gavėjų dauguma arba, kai taikoma, jų atstovų, pvz., pasitikėjimu grindžiamos sistemos patikėtinių, dauguma;

(38) jei perduodama pensijų sistemos dalis, po perdavimo turėtų būti užtikrinamas ir perduotos, ir likusios pensijų sistemos dalies gyvybingumas ir tinkamai apsaugomos visų narių ir išmokų gavėjų teisės; šiuo tikslu reikalaujama, kad ir perduodanti, ir perimanti PPĮ turėtų pakankamo ir tinkamo turto tiek perduotos, tiek likusios sistemos dalies techniniams atidėjiniams padengti;

(39) siekiant palengvinti priežiūros praktikos koordinavimą, EIOPA gali prašyti kompetentingų institucijų suteikti informaciją pagal Reglamentu (ES) Nr. 1094/2010 jai suteiktus įgaliojimus. Be to, visiško arba dalinio tarpvalstybinio pensijų sistemos perdavimo atveju, jei yra nesutarimų tarp susijusių kompetentingų institucijų, EIOPA turėtų galėti tarpininkauti;

(40) riziką ribojantis techninių atidėjinių apskaičiavimas yra esminė sąlyga, užtikrinanti pensijų išmokų mokėjimo įsipareigojimų vykdymą trumpuoju ir ilguoju laikotarpiais. Techniniai atidėjiniai turėtų būti apskaičiuojami taikant pripažintus aktuarinius metodus ir tvirtinami aktuaro arba kito tos srities specialisto. Didžiausios palūkanų normos turėtų būti parenkamos ribojant riziką pagal bet kokias atitinkamas nacionalines taisykles. Mažiausios techninių atidėjinių sumos turėtų pakakti tolesniam išmokų gavėjams jau mokamų išmokų mokėjimui ir ji turėtų parodyti įsipareigojimus, atsirandančius dėl narių sukauptų teisių gauti pensiją. Aktuarinę funkciją turėtų vykdyti asmenys, turintys aktuarinės ir finansų matematikos žinių, proporcingų profesinių pensijų įstaigos veiklai būdingos rizikos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui, ir kurie gali įrodyti savo tinkamą patirtį pagal taikytinas profesines kvalifikacijas ar kitus standartus;

(41) PPĮ draudžiama rizika labai skiriasi kiekvienoje valstybėje narėje. Todėl buveinės valstybėms narėms reikėtų sudaryti galimybes techninių atidėjinių apskaičiavimui taikyti papildomas taisykles, kurios yra išsamesnės už nustatytąsias šioje direktyvoje;

(42) turėtų būti reikalaujama turėti pakankamai ir tinkamo turto techniniams atidėjiniams padengti, kad būtų apsaugoti pensijų sistemos narių ir išmokų gavėjų interesai, jeigu finansuojantysis subjektas taptų nemokiu;

(43) siekiant užtikrinti vienodas sąlygas PPĮ valstybių viduje ir tarptautiniu mastu, valstybės narės turėtų atsižvelgti į PPĮ finansavimo reikalavimus valstybių viduje ir tarptautiniu mastu;

(44) daugeliu atveju ne pati PPĮ, o finansuojantysis subjektas draudžia bet kokią biometrinę riziką arba garantuoja tam tikras išmokas ar investavimo rezultatą. Tačiau tam tikrais atvejais pati PPĮ teikia tokias garantijas arba draudimą, o finansuojančiojo subjekto įsipareigojimai dažniausia apribojami būtinų įmokų mokėjimu. Esant toms aplinkybėms susijusi PPĮ turėtų turėti nuosavų lėšų, paremtų techninių atidėjinių verte ir rizikos kapitalu;

(45) PPĮ yra ypač ilgalaikiai investuotojai. PPĮ turimo turto išpirkimas paprastai negali būti atliekamas jokiu kitu tikslu, išskyrus siekiant išmokėti pensijų išmokas. Be to, siekiant tinkamai apsaugoti narių ir išmokų gavėjų teises, PPĮ turėtų būti suteikta galimybė turtą paskirstyti tokiu būdu, kuris tiksliai atitinka jų įsipareigojimų pobūdį ir trukmę. Todėl reikalinga veiksminga priežiūra ir tokios investicijų taisyklės, kurios suteiktų PPĮ pakankamai lankstumo priimti sprendimus dėl saugiausios ir veiksmingiausios investavimo politikos ir įpareigotų jas veikti ribojant riziką. Todėl rizikos ribojimo principo laikymasis reikalauja, kad investavimo politika būtų pritaikyta prie konkrečios PPĮ narystės struktūros;

(46) nustačius rizikos ribojimo principą kaip pagrindinį kapitalo investicijų principą ir sudarius galimybę PPĮ veikti už savo šalies ribų, skatinamas santaupų nukreipimas į profesinių pensijų išmokėjimo sektorių, o tai prisideda prie ekonominės ir socialinės pažangos;

(47) priežiūros metodai ir jų taikymas skiriasi valstybėse narėse. Todėl valstybėms narėms turėtų būti suteikta tam tikra veiksmų laisvė pasirenkant tikslias investavimo taisykles, kurias jos norėtų taikyti jų teritorijoje esančioms PPĮ. Tačiau tos taisyklės neturėtų riboti laisvo kapitalo judėjimo, nebent tai pagrįsta dėl rizikos ribojimo;

(48) šia direktyva PPĮ turėtų būti tinkamu lygmeniu užtikrinama laisvė vykdyti investicijas. Būdamos ypač ilgalaikiai investuotojai su maža likvidumo rizika, profesinių pensijų įstaigos gali investuoti į nelikvidų turtą, pavyzdžiui, akcijas ir kitas priemones, kurios yra ilgalaikio ekonominio pobūdžio ir kuriomis neprekiaujama reguliuojamose rinkose, daugiašalėse prekybos sistemose (DPS) ar organizuotose prekybos sistemose (OPS), neperžengdamos rizikos ribų. Jos taip pat gali naudotis tarptautinės įvairovės teikiamais privalumais. Todėl neturėtų būti ribojamos investicijos į akcijas valiutomis, išskyrus tas, kuriomis išreikšti įsipareigojimai, ir į kitas priemones, kurios yra ilgalaikio ekonominio pobūdžio ir kuriomis neprekiaujama reguliuojamose rinkose, DPS ar OPS, nebent tai pagrįsta rizikos ribojimu, atsižvelgiant į rizikos ribojimo principą siekiant apsaugoti narių ir išmokų gavėjų interesus;

(49) kas sudaro priemones, kurios yra ilgalaikio ekonominio pobūdžio, suprantama plačiai. Tokios priemonės yra neperleidžiami vertybiniai popieriai, todėl neturintys prieigos prie antrinių rinkų likvidumo. Jiems dažnai reikia ribotos trukmės įsipareigojimų, dėl kurių ribojama galimybė juos platinti, ir turėtų būti suprantama, kad šios priemonės apima dalyvavimą valdant nebiržinių įmonių kapitalą ir tų įmonių skolos priemones bei toms įmonėms suteiktas paskolas. Nebiržinės įmonės apima infrastruktūros projektus, augti siekiančias nebiržines bendroves, nekilnojamąjį turtą arba kitą turtą, kuris galėtų tikti ilgalaikėms investicijoms. Mažo anglies dioksido kiekio ir klimato kaitos poveikiui atsparios infrastruktūros projektai dažnai yra nebiržinis turtas ir priklauso nuo ilgalaikių kreditų projekto finansavimui;

(50) PPĮ turėtų būti leidžiama investuoti kitose valstybėse narėse pagal jų buveinės valstybės narės taisykles, kad būtų sumažintos tarpvalstybinės veiklos išlaidos. Todėl priimančiosioms valstybėms narėms neturėtų būti leidžiama nustatyti papildomų investavimo reikalavimų kitose valstybėse narėse esančioms PPĮ;

(51) asmenims reikalinga aiški apžvalga, atspindinti jų sukauptas teises gauti pensiją iš įstatymais numatytų pensijų sistemų ir profesinių pensijų sistemų, ypač tais atvejais, kai tokios teisės sukauptos daugiau nei vienoje valstybėje narėje. Tą apžvalgą būtų galima užtikrinti sukūrus pensijų stebėsenos mechanizmus visoje Sąjungoje, panašius į sistemas, kurios jau sukurtos kai kuriose valstybėse narėse vadovaujantis 2012 m. vasario 16 d. Komisijos Baltąja knyga „Adekvačių, saugių ir tvarių pensijų darbotvarkė“, kurioje raginama plėtoti tokias paslaugas;

(52) tam tikra rizika gali būti tinkamai sumažinta tik nustačius valdymo reikalavimus, o ne taikant kiekybinius reikalavimus, susijusius su techniniais atidėjiniais ir finansavimo reikalavimais. Todėl tinkamam rizikos valdymui ir narių bei išmokų gavėjų apsaugai ypač svarbi veiksminga valdymo sistema. Tokios sistemos turėtų būti proporcingos PPĮ veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui;

(53) atlyginimų politika, kuria skatinama prisiimti pernelyg didelę riziką, gali susilpninti PPĮ patikimą ir veiksmingą rizikos valdymą. Kitoms Sąjungos finansų įstaigoms taikomi atlyginimų politikos principai ir informacijos atskleidimo reikalavimai taip pat turėtų būti taikomi PPĮ, tačiau turint omenyje ypatingą tokių PPĮ valdymo struktūrą, palyginti su kitomis finansų įstaigomis, ir poreikį atsižvelgti į PPĮ veiklos apimtį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą;

(54) pagrindinė funkcija – tai gebėjimas atlikti konkrečias valdymo užduotis. PPĮ turėtų turėti pakankamai gebėjimų, kad galėtų vykdyti rizikos valdymo funkciją, vidaus audito funkciją ir, kai taikoma, aktuarinę funkciją. Jei šioje direktyvoje nėra nurodyta kitaip, konkrečios pagrindinės funkcijos nustatymas neturėtų trukdyti PPĮ laisvai nuspręsti, kaip praktiškai organizuoti tą pagrindinę funkciją. Dėl to neturėtų būti nustatoma per didelių reikalavimų įstaigoms, nes reikėtų atsižvelgti į PPĮ veiklos dydį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą;

(55) asmenys, kurie faktiškai vadovauja PPĮ, turėtų kartu būti kompetentingi ir tinkami, o asmenys, kurie vykdo pagrindines funkcijas, turėtų turėti pakankamai žinių ir patirties ir, kai taikoma, tinkamą profesinę kvalifikaciją. Tačiau tik pagrindinę funkciją vykdantiems asmenims turėtų būti taikomi pranešimo kompetentingai institucijai reikalavimai;

(56) vienas asmuo arba organizacinis padalinys turėtų galėti vykdyti daugiau kaip vieną pagrindinę funkciją, išskyrus vidaus audito funkciją. Tačiau pagrindinę funkciją turėtų vykdyti skirtingas asmuo arba organizacinis padalinys nei tas, kuris vykdo panašią pagrindinę funkciją finansuojančiajame subjekte. Valstybėms narėms turėtų būti sudaryta galimybė leisti PPĮ, kad pagrindines funkcijas vykdytų tas pats asmuo arba organizacinis padalinys, kaip ir finansuojančiajame subjekte, jei PPĮ paaiškina, kaip ji užkerta kelią bet kokiems finansuojančiojo subjekto interesų konfliktams arba juos valdo;

(57) labai svarbu, kad PPĮ, atsižvelgdamos į tikslą užtikrinti teisingą profesinių pensijų išmokėjimo rizikos ir naudos paskirstymą tarp kartų, pagerintų savo rizikos valdymą taip, kad būtų galima tinkamai suprasti ir su atitinkamomis kompetentingomis institucijomis aptarti galimą pensijų sistemos tvarumo pažeidžiamumą. Taikydamos savo rizikos valdymo sistemą, PPĮ turėtų parengti su pensijomis susijusios savo veiklos rizikos vertinimą. Tas rizikos vertinimas turėtų būti pateiktas ir kompetentingoms institucijoms, ir į jį, kai tinkama, turėtų, be kita ko, būti įtraukta su klimato kaita, išteklių naudojimu, aplinka susijusi rizika, socialinė rizika ir reguliavimo pokyčių nulemta turto nuvertėjimo rizika (nuvertėjęs turtas);

(58) aplinkos, socialiniai ir valdymo veiksniai, atitinkantys Jungtinių Tautų remiamus atsakingo investavimo principus, yra svarbūs PPĮ investavimo politikos ir rizikos valdymo sistemoms. Valstybės narės turėtų reikalauti, kad PPĮ aiškiai nurodytų, kada tokie veiksniai aptariami priimant sprendimus dėl investicijų ir kaip jie įtraukiami į rizikos valdymo sistemą. Aplinkos, socialinių ir valdymo veiksnių svarbumas ir reikšmingumas sistemos investicijoms ir tai, kaip į tuos veiksnius atsižvelgiama, turėtų būti pateikiama kaip dalis pagal šią direktyvą PPĮ teikiamos informacijos. Tai nedraudžia PPĮ įgyvendinti reikalavimo tokioje informacijoje nurodant, kad savo investicijų politikoje ji neatsižvelgia į aplinkos, socialinius ir valdymo veiksnius arba kad tokių veiksnių svarbumo ir reikšmingumo ir tai, kaip į juos atsižvelgiama stebėsenos sistemos sąnaudos yra neproporcingos jos veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui;

(59) kiekviena valstybė narė turėtų reikalauti, kad kiekviena jos teritorijoje esanti PPĮ rengtų metines finansines ataskaitas ir metinius pranešimus, atsižvelgdama į kiekvieną PPĮ valdomą pensijų sistemą ir, kai taikoma, kiekvienos pensijų sistemos metines finansines ataskaitas ir metinius pranešimus. Metinės finansinės ataskaitos ir metiniai pranešimai, parodantys teisingą ir nešališką PPĮ turto, įsipareigojimų ir finansinę būklę pagal kiekvieną PPĮ valdomą pensijų sistemą ir tinkamai patvirtinti įgalioto asmens, yra pagrindinis sistemos narių ir išmokų gavėjų bei kompetentingų institucijų informacijos šaltinis. Jie visų pirma leidžia kompetentingoms institucijoms stebėti PPĮ finansinį patikimumą ir įvertinti, ar ta PPĮ gali vykdyti visus savo sutartinius įsipareigojimus. Metinės finansinės ataskaitos ir metiniai pranešimai turėtų būti skelbiami viešai interneto svetainėje, jei įmanoma, arba kitokiu būdu, pvz., suteikiant galimybę gauti kopiją pateikus prašymą;

(60) PPĮ investicijų politika yra lemiamas tiek profesinių pensijų sistemų saugumo, tiek jų ilgalaikio ekonominio tvarumo veiksnys. Todėl PPĮ turėtų parengti ir ne rečiau kaip kartą per trejus metus patikslinti investavimo principų ataskaitą. Su tokia ataskaita turėtų būti leidžiama susipažinti kompetentingoms institucijoms ir kiekvienos pensijų sistemos nariams bei išmokų gavėjams, gavus jų prašymą;

(61) PPĮ turėtų būti leidžiama pavesti bet kokią veiklą, įskaitant pagrindines funkcijas, ar jos dalį jų vardu veikiantiems paslaugų teikėjams. PPĮ, naudodamosi užsakomosiomis pagrindinių funkcijų ar bet kokios kitos veiklos paslaugomis, turėtų likti visiškai atsakingos už visų savo įsipareigojimų laikymąsi pagal šią direktyvą. Naudodamosi užsakomosiomis bet kokios veiklos paslaugomis, PPĮ turėtų su paslaugų teikėju sudaryti rašytinį susitarimą. Taikant šią direktyvą tai neapima susitarimų dėl operatyvinių paslaugų teikimo, pvz., apsaugos ar techninės priežiūros darbuotojų;

(62) valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė reikalauti paskirti depozitoriumą PPĮ turtui saugoti;

(63) atsižvelgiant į nustatytos pensijų sistemos pobūdį ir susijusią administracinę naštą, galimiems nariams, nariams ir išmokų gavėjams PPĮ turėtų pateikti aiškią ir tinkamą informaciją, kad jiems būtų lengviau priimti sprendimus dėl savo pensijų ir kad skirtingais pensijų sistemos etapais, apimančiais laiką iki įstojimo, narystę (įskaitant priešpensinį etapą) ir laiką išėjus į pensiją, būtų užtikrintas aukšto lygio skaidrumas. Visų pirma turėtų būti pateikiama informacija apie sukauptas teises į pensiją, projektuojamus pensijų išmokų dydžius, riziką ir garantijas, taip pat išlaidas. Jei prognozuojami pensijų išmokų dydžiai pagrįsti ekonominiais scenarijais, ta informacija turėtų apimti ir nepalankų scenarijų – jis turėtų būti tikrai blogas, bet tikėtinas. Jeigu nariai prisiima investavimo riziką, taip pat labai svarbi papildoma informacija apie investicinį profilį, visas galimybes, kuriomis galima pasinaudoti, ir ankstesnės veiklos rezultatus. Informacija turėtų būti priderinta prie vartotojo poreikių ir parengta atsižvelgiant į Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvenciją, ypač nuostatas dėl prieinamumo ir teisės gauti informaciją, kaip numatyta jos 3 ir 21 straipsniuose. Valstybės narės gali pasirinkti išsamiau nurodyti, kas gali teikti informaciją galimiems nariams, nariams ir išmokų gavėjams – ją gali teikti ir pensijų stebėsenos tarnybos;

(64) dėl nustatyto dydžio išmokas mokančių sistemų ypatumų tokios išmokos (išskyrus išimtinėmis aplinkybėmis) nėra veikiamos ankstesnių rezultatų ar sąnaudų struktūros. Todėl informacija apie tai turėtų būti teikiama tik pensijų sistemoms, kurių nariai prisiima investavimo riziką arba gali priimti sprendimus dėl investicijų;

(65) prieš įstojant į pensijų sistemą, galimiems nariams turėtų būti pateikta visa būtina informacija, kad jie priimtų sprendimą turėdami informaciją. Kai galimi nariai neturi pasirinkimo ir automatiškai įregistruojami pensijų sistemoje, netrukus po registracijos profesinių pensijų įstaiga turėtų suteikti jiems pagrindinę aktualią informaciją apie jų narystę;

(66) nariams PPĮ turėtų parengti pensijų išmokų ataskaitą, kurioje būtų pateikiama pagrindinė asmeninė ir bendro pobūdžio informacija apie pensijų sistemą. Pensijų išmokų ataskaita turėtų būti aiški ir suprantama, joje turėtų būti pateikiama aktuali ir tinkama informacija, kad būtų lengviau suprasti, kaip teisės į pensiją keičiasi laikui bėgant ir naudojantis skirtingomis pensijų sistemomis, ir kad būtų skatinamas darbo jėgos judumas;

(67) PPĮ turėtų pakankamai anksti prieš išeinant į pensiją informuoti narius apie jų išmokų mokėjimo galimybes. Jeigu pensijos išmoka nemokama kaip anuitetas iki gyvos galvos, nariai, artėjantys prie pensinio amžiaus, turėtų gauti informaciją apie išmokų mokėjimo produktus, kuriuos galima pasirinkti, kad jiems būtų lengviau planuoti finansus pensijai;

(68) tuo etapu, kai pensijų išmokos yra mokamos, išmokų gavėjai toliau turėtų gauti informaciją apie savo išmokas ir atitinkamas jų išmokėjimo galimybes. Tai yra ypač svarbu, kai išmokėjimo etapu reikšmingą investavimo riziką prisiima išmokų gavėjai. Išmokų gavėjams taip pat turėtų būti pranešama apie bet kokį gautinų išmokų dydžio sumažinimą prieš pradedant jį taikyti, po to, kai buvo priimtas sprendimas dėl sumažinimo. Remiantis geriausia praktika, PPĮ rekomenduojama prieš priimant tokį sprendimą pasikonsultuoti su išmokų gavėjais;

(69) kompetentinga institucija vykdydama savo įgaliojimus turėtų siekti pagrindinių tikslų – apsaugoti narių ir išmokų gavėjų teises bei užtikrinti PPĮ stabilumą ir patikimumą;

(70) rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros taikymo sritis skirtingose valstybėse narėse yra skirtinga. Dėl to gali kilti problemų, kai PPĮ reikia laikytis savo buveinės valstybės narės rizikos ribojimu pagrįsto reguliavimo ir kartu laikytis savo priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų. Aiškiau apibrėžus, kurios sritys turi būti laikomos rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros dalimi taikant šią direktyvą, sumažinamas teisinis netikrumas ir susijusios sandorių išlaidos;

(71) PPĮ vidaus rinkai reikalingas abipusis riziką ribojančių standartų pripažinimas. PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos turėtų prižiūrėti, kaip ta PPĮ laikosi tų standartų. Valstybės narės kompetentingoms institucijoms turėtų suteikti būtinus įgaliojimus naudoti prevencines arba taisomąsias priemones, jeigu PPĮ pažeidžia bet kurį šios direktyvos reikalavimą;

(72) siekiant užtikrinti veiksmingą užsakomųjų veiklos paslaugų, įskaitant visą tolesnį užsakomųjų veiklos paslaugų perdavimą, priežiūrą, labai svarbu, kad kompetentingos institucijos galėtų susipažinti su visais svarbiais paslaugų teikėjų, kurie teikia užsakomąsias veiklos paslaugas, turimais duomenimis, neatsižvelgiant į tai, ar tai yra reguliuojamas, ar nereguliuojamas subjektas, ir turėtų teisę atlikti patikrinimus vietoje. Siekiant atsižvelgti į rinkos raidą ir užtikrinti, kad būtų nuolat laikomasi užsakomųjų veiklos paslaugų teikimo sąlygų, kompetentingos institucijos turėtų turėti reikiamus įgaliojimus reikalauti, kad PPĮ ir paslaugų teikėjai suteiktų informacijos apie bet kokias užsakomąsias veiklos paslaugas;

(73) reikėtų sudaryti galimybę kompetentingoms institucijoms, kitoms institucijoms ir organams, kuriems pavesta stiprinti pensijų sistemų finansinį stabilumą ir nutraukti pensijų sistemų veikimą, keistis informacija. Todėl reikia nustatyti sąlygas, kuriomis būtų galima keistis tokia informacija. Be to, kai informacija gali būti atskleista tik gavus aiškų kompetentingų institucijų sutikimą, tos institucijos atitinkamais atvejais turėtų galėti nustatyti, kad toks sutikimas duodamas tik laikantis griežtų sąlygų;

(74) visais atvejais asmens duomenų tvarkymas pagal šią direktyvą, pvz., kompetentingų institucijų keitimasis asmens duomenimis arba jų perdavimas, turėtų atitikti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2016/679 (7), o Europos priežiūros institucijų keitimasis informacija arba jos perdavimas pagal šią direktyvą turėtų atitikti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 45/2001 (8);

(75) siekdama užtikrinti sklandų Sąjungos mastu organizuoto profesinių pensijų išmokėjimo vidaus rinkos veikimą, Komisija, pasikonsultavusi su EIOPA, turėtų peržiūrėti šios direktyvos taikymą, parengti ataskaitą ir ją pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai ne vėliau kaip 2023 m. sausio 13 d.;

(76) siekiant užtikrinti sąžiningą įstaigų konkurenciją, pereinamasis laikotarpis, kuriuo draudimo įmonėms, kurioms taikoma Direktyva 2009/138/EB, leidžiama vykdyti profesinių pensijų išmokėjimo veiklą pagal šios direktyvos 4 straipsnyje nurodytas taisykles, turėtų būti pratęstas iki 2022 m. gruodžio 31 d. Direktyva 2009/138/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista;

(77) tolesnis mokumo modelių, pvz., holistinio balanso (angl. Holistic Balance Sheet, HBS), plėtojimas Sąjungos lygmeniu yra praktiškai neįgyvendinamas ir neefektyvus sąnaudų ir naudos, ypač atsižvelgiant į PPĮ įvairovę valstybių narių viduje ir visoje Sąjungoje, aspektu. Todėl Sąjungos lygmeniu nereikėtų nustatyti jokių kiekybinių reikalavimų dėl kapitalo (pvz., „Mokumas II“ ar juo pagrįstų HBS), taikomų PPĮ, nes jie potencialiai galėtų sumažinti darbdavių pasirengimą užtikrinti profesinių pensijų sistemas;

(78) kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. sukurti Sąjungos teisinio pagrindo PPĮ, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl veiksmo masto arba poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

(79) pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. Bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų valstybės narės pagrįstais atvejais įsipareigojo prie pranešimų apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;

(80) pareiga perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę turėtų apsiriboti tomis nuostatomis, kurios iš esmės skiriasi nuo ankstesnių direktyvų nuostatų. Pareiga perkelti į nacionalinę teisę nepakeistas nuostatas atsiranda pagal ankstesnes direktyvas;

(81) ši direktyva neturėtų daryti poveikio valstybių narių įsipareigojimams, susijusiems su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais, nustatytais I priedo B dalyje,

PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:

I ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

Dalykas

Ši direktyva nustato profesinių pensijų įstaigų (toliau – PPĮ) veiklos pradėjimo ir vykdymo taisykles.

2 straipsnis

Taikymo sritis

1. Ši direktyva taikoma PPĮ. Jeigu pagal nacionalinę teisę PPĮ neturi juridinio asmens statuso, valstybės narės šią direktyvą taiko tokioms PPĮ arba, vadovaujantis 2 dalimi, įgaliotiems subjektams, kurie atsakingi už jų valdymą ir kurie veikia jų vardu.

2. Ši direktyva netaikoma:

a) įstaigoms, valdančioms socialinės apsaugos sistemas, kurioms taikomi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (EB) Nr. 883/2004 (9) ir (EB) Nr. 987/2009 (10);

b) įstaigoms, kurioms taikomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/65/EB (11), 2009/138/EB, 2011/61/ES (12), 2013/36/ES (13) ir 2014/65/ES (14);

c) įstaigoms, veikiančioms einamųjų įmokų pensinio draudimo pagrindu;

d) įstaigoms, kuriose finansuojančiojo subjekto darbuotojai neturi juridinės teisės gauti išmokas, o finansuojantysis subjektas gali bet kada išpirkti turtą ir nebūtinai turi įvykdyti savo įsipareigojimus dėl pensijų išmokų mokėjimo;

e) bendrovėms, naudojančioms sistemas, pagal kurias įsipareigojimai parodomi tik balanse, kad savo darbuotojams išmokėtų pensijų išmokas.

3 straipsnis

Taikymas PPĮ, valdančioms socialinės apsaugos sistemas

PPĮ, kurios valdo ir privalomąsias su darbu susijusias pensijų sistemas, laikomas socialinės apsaugos sistemomis, kurioms taikomi reglamentai (EB) Nr. 883/2004 ir (EB) Nr. 987/2009, ši direktyva taikoma jų neprivalomojo profesinių pensijų išmokėjimo verslui. Tuo atveju įsipareigojimai ir atitinkamas turtas yra skirti tik profesinėms pensijoms ir jų negalima perkelti į privalomų pensijų sistemas, kurios laikomos socialinės apsaugos sistemomis, arba atvirkščiai.

4 straipsnis

Neprivalomas taikymas įstaigoms, kurioms taikoma Direktyva 2009/138/EB

Buveinės valstybės narės gali nuspręsti taikyti šios direktyvos 9–14 straipsnių, 19–22 straipsnių, 23 straipsnio 1 ir 2 dalių bei 24–58 straipsnių nuostatas gyvybės draudimo įmonių profesinių pensijų išmokėjimo verslui pagal Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies a punkto i–iii papunkčius ir 2 straipsnio 3 dalies b punkto ii–iv papunkčius. Tuo atveju visas profesinių pensijų išmokėjimo verslo turtas ir įsipareigojimai yra skirti tik profesinėms pensijoms, valdomi ir organizuojami atskirai nuo kitos gyvybės draudimo įmonės veiklos ir jų negalima perkelti.

Šio straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytu atveju ir tik tiek, kiek tai susiję su profesinių pensijų išmokėjimo verslu, gyvybės draudimo įmonėms netaikomi Direktyvos 2009/138/EB 76–86 straipsniai, 132 straipsnis, 134 straipsnio 2 dalis, 173 straipsnis, 185 straipsnio 5 dalis, 185 straipsnio 7 ir 8 dalys ir 209 straipsnis.

Buveinės valstybė narė užtikrina, kad kompetentingos institucijos arba už gyvybės draudimo įmonių, kurioms taikoma Direktyva 2009/138/EB, priežiūrą atsakingos institucijos atlikdamos priežiūrą tikrintų, ar atitinkamas profesinių pensijų išmokėjimo verslas yra griežtai atskirtas.

5 straipsnis

Nedidelės PPĮ ir įstatymais numatytos sistemos

Išskyrus 32–35 straipsnius, valstybės narės gali nuspręsti netaikyti visos šios direktyvos arba jos dalies bet kuriai jų teritorijoje registruotai ar leidimą turinčiai PPĮ, kuri valdo pensijų sistemas, kurių bendras narių skaičius mažesnis kaip 100. Atsižvelgiant į 2 straipsnio 2 dalį, tokioms PPĮ vis tiek suteikiama teisė šią direktyvą taikyti savanoriškai. 11 straipsnis gali būti taikomas tik tada, jeigu taikomos visos kitos šios direktyvos nuostatos. Valstybės narės taiko 19 straipsnio 1 dalį ir 21 straipsnio 1 ir 2 dalis bet kuriai jų teritorijoje registruotai ar leidimą turinčiai PPĮ, kuri valdo pensijų sistemas, kurių bendras narių skaičius didesnis kaip 15.

Valstybės narės gali nuspręsti taikyti bet kurį iš šių straipsnių: 1–8 straipsnius, 19 straipsnį ir 32–35 straipsnius įstaigoms, jeigu profesinės pensijos išmokamos pagal jų statutą, kaip numatyta nacionalinėje teisėje, ir jas garantuoja valdžios institucija.

6 straipsnis

Terminų apibrėžtys

Šioje direktyvoje:

1. profesinių pensijų įstaiga arba PPĮ– įstaiga, nepriklausomai nuo jos juridinės formos, veikianti finansavimo pagrindu, įsteigta atskirai nuo bet kurio finansuojančiojo subjekto arba įmonės, pensijų išmokoms išmokėti pagal profesinę veiklą, remiantis susitarimu arba sutartimi, sudaryta:

a) individualiai arba kolektyviai darbdavio (-ių) ir darbuotojo (-ų) arba jų atitinkamų atstovų arba

b) individualiai arba kolektyviai su savarankiškai dirbančiais asmenimis pagal buveinės ir priimančiosios valstybės narės teisę,

ir tiesiogiai užsiimanti su tuo susijusia veikla;

2. pensijų sistema– sutartis, susitarimas, patikos dokumentas arba taisyklės, nustatančios skiriamas pensijų išmokas ir taikomus reikalavimus;

3. finansuojantysis subjektas– bet kuri įmonė arba kita organizacija, nepriklausomai nuo to, ar jai priklauso arba ją sudaro vienas arba daugiau juridinių arba fizinių asmenų, veikianti kaip darbdavys arba savarankiškai dirbantis asmuo, arba bet kuris jų derinys, siūlantis pensijų sistemą arba mokantis įnašus PPĮ;

4. pensijų išmokos– išmokos, mokamos atsižvelgiant į sulauktą ar numatomą sulaukti pensinį amžių, arba tas išmokas papildantys ir kaip pagalbiniai vykdomi mokėjimai mirties, negalios arba darbo sutarties nutraukimo atveju arba paramos mokėjimai ar paslaugos ligos, skurdo arba mirties atveju. Siekiant padidinti finansinį saugumą išėjus į pensiją, šios išmokos gali būti mokamos kaip išmokos iki gyvos galvos, laikinieji arba vienkartiniai mokėjimai arba bet kuris jų derinys;

5. Narys– asmuo, ne išmokos gavėjas ar galimas narys, kurio buvusi ar dabartinė profesinė veikla suteikia arba suteiks jam teisę gauti pensijų išmokas pagal pensijų sistemos nuostatas;

6. išmokų gavėjas– asmuo, gaunantis pensijų išmokas;

7. galimas narys– asmuo, galintis tapti pensijų sistemos nariu;

8. kompetentinga institucija– nacionalinės valdžios institucija, paskirta atlikti šioje direktyvoje numatytas pareigas;

9. biometrinė rizika– rizika, susijusi su mirtimi, negalia ir ilgaamžiškumu;

10. buveinės valstybė narė– valstybė narė, kurioje registruota PPĮ arba kurioje jai išduotas leidimas ir kurioje yra jos pagrindinė administracija pagal 9 straipsnį;

11. priimančioji valstybė narė– valstybė narė, kurios socialinė ir darbo teisė, susijusi su profesinių pensijų sistemomis, taikoma finansuojančiojo subjekto ir narių arba išmokų gavėjų santykiams;

12. perduodančioji PPĮ– PPĮ, visus pensijų sistemos įsipareigojimus, techninius atidėjinius ir kitas pareigas bei teises, taip pat atitinkamą turtą ar jo grynųjų pinigų ekvivalentą ar jų dalį perduodanti kitoje valstybėje narėje registruotai ar leidimą gavusiai PPĮ;

13. perimančioji PPĮ– PPĮ, visus pensijų sistemos įsipareigojimus, techninius atidėjinius ir kitas pareigas bei teises, taip pat atitinkamą turtą ar jo grynųjų pinigų ekvivalentą ar jų dalį perimanti iš kitoje valstybėje narėje registruotos ar leidimą gavusios PPĮ;

14. reguliuojama rinka– reguliuojama rinka, kaip apibrėžta Direktyvos 2014/65/ES 4 straipsnio 1 dalies 21 punkte;

15. daugiašalė prekybos sistema arba DPS– daugiašalė prekybos sistema arba DPS, kaip apibrėžta Direktyvos 2014/65/ES 4 straipsnio 1 dalies 22 punkte;

16. organizuotos prekybos sistema arba OPS– organizuotos prekybos sistema arba OPS, kaip apibrėžta Direktyvos 2014/65/ES 4 straipsnio 1 dalies 23 punkte;

17. patvarioji laikmena– priemonė, kuri leidžia nariui ar išmokų gavėjui saugoti asmeniškai jam skirtą informaciją taip, kad ji tam tikrą laiką būtų prieinama ir kad saugomą informaciją būtų galima atgaminti nepakitusią;

18. pagrindinė funkcija– valdymo sistemoje tai reiškia gebėjimą atlikti praktines užduotis, apimančias rizikos valdymo funkciją, vidaus audito funkciją ir aktuarinę funkciją;

19. tarpvalstybinė veikla– pensijų sistemos, kurios finansuojančiojo subjekto ir atitinkamų narių ir išmokų gavėjų santykiai reglamentuojami kitos valstybės narės nei buveinės valstybė narė profesinių pensijų sistemų srityje taikomos socialinės ir darbo teisės, valdymas.

7 straipsnis

PPĮ veikla

Valstybės narės reikalauja, kad jų teritorijoje registruotos arba leidimą turinčios PPĮ apsiribotų tik su pensijų išmokomis susijusiomis operacijomis ir iš to kylančia veikla.

Jeigu pagal 4 straipsnį gyvybės draudimo įmonė valdo profesinių pensijų išmokėjimo verslą tam tikrą turtą ir įsipareigojimus skirdama tik profesinėms pensijoms, toks turtas ir įsipareigojimai yra susiję tik su pensijų išmokų išmokėjimo operacijomis ir iš to tiesiogiai kylančia veikla.

Iš esmės, PPĮ, kai tinkama, atsižvelgia į tikslą pasiekti teisingą jų veiklos rizikos ir naudos paskirstymą tarp kartų.

8 straipsnis

Juridinis finansuojančiųjų subjektų ir PPĮ atskyrimas

Valstybės narės užtikrina juridinį finansuojančiojo subjekto ir jų teritorijoje registruotos arba leidimą turinčios PPĮ atskyrimą, kad PPĮ turtas būtų apsaugotas finansuojančiojo subjekto bankroto atveju, atsižvelgiant į jos narių ir išmokų gavėjų interesus.

9 straipsnis

Registravimas arba leidimo išdavimas

1. Valstybės narės kiekvienos PPĮ, kurios pagrindinė administracija yra jų teritorijoje, atveju užtikrina, kad kompetentinga priežiūros institucija įregistruotų PPĮ nacionaliniame registre arba išduotų jai leidimą.

Pagrindinės administracijos vieta reiškia vietą, kurioje priimami pagrindiniai strateginiai PPĮ sprendimai.

2. Pagal 11 straipsnį vykdomos tarpvalstybinės veiklos atveju registre taip pat nurodomos valstybės narės, kuriose veikia PPĮ.

3. Registre esanti informacija perduodama EIOPA, kuri ją skelbia savo interneto svetainėje.

10 straipsnis

Valdymo reikalavimai

1. Valstybės narės kiekvienos jų teritorijoje registruotos arba leidimą turinčios PPĮ atveju užtikrina, kad

a) PPĮ įgyvendino tinkamai parengtas taisykles dėl bet kurios pensijų sistemos valdymo;

b) kai finansuojantysis subjektas garantuoja pensijų išmokų mokėjimą, jis įsipareigoja skirti pastovų finansavimą.

2. Vadovaudamosi subsidiarumo principu ir tinkamai atsižvelgdamos į socialinės apsaugos sistemų siūlomų pensijų išmokų dydį, valstybės narės gali numatyti, kad nariams gali būti siūlomos papildomos išmokos, pvz., suteikiama galimybė pasirinkti ilgaamžiškumo ir negalios draudimą, maitintojo netekusių asmenų draudimą ir garantiją dėl įmokų grąžinimo, jeigu darbdaviai ir darbuotojai arba atitinkami jų atstovai sutinka.

11 straipsnis

Tarpvalstybinė veikla ir procedūros

1. Nedarydamos poveikio nacionalinei socialinei ir darbo teisei dėl pensijų sistemų organizavimo, įskaitant nuostatas dėl privalomos narystės ir kolektyvinių sutarčių rezultatų, valstybės narės leidžia jų teritorijoje registruotai arba leidimą turinčiai PPĮ vykdyti tarpvalstybinę veiklą. Valstybės narės taip pat leidžia jų teritorijoje esančioms įmonėms finansuoti PPĮ, kurių tikslas – vykdyti tarpvalstybinę veiklą.

2. PPĮ, siūlanti vykdyti tarpvalstybinę veiklą ir priimti finansavimą iš finansuojančiojo subjekto, turi gauti išankstinį savo buveinės valstybės narės atitinkamos kompetentingos institucijos leidimą.

3. Apie savo ketinimą vykdyti tarpvalstybinę veiklą PPĮ praneša buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ kartu su pranešimu pateiktų šią informaciją:

a) priimančiosios (-iųjų) valstybės (-ių) narės (-ių) pavadinimą, kurį, jei taikoma, turėtų nurodyti finansuojantysis subjektas;

b) finansuojančiojo subjekto pavadinimą ir pagrindinės administracijos vietą;

c) pagrindines pensijų sistemos, kuri bus valdoma finansuojančiojo subjekto pavedimu, charakteristikas.

4. Jeigu buveinės valstybės narės kompetentinga institucija informuojama pagal 3 dalį ir jeigu ji nėra paskelbusi pagrįsto sprendimo, kad PPĮ administracinė struktūra arba finansinė būklė ar PPĮ vadovaujančių asmenų nepriekaištinga reputacija, profesinė kvalifikacija arba patirtis nėra suderinama su siūloma tarpvalstybine veikla, ta kompetentinga institucija per tris mėnesius nuo visos 3 dalyje nurodytos informacijos gavimo dienos tą informaciją perduoda priimančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai ir atitinkamai apie tai praneša PPĮ.

Pirmoje pastraipoje nurodytas pagrįstas sprendimas pateikiamas per tris mėnesius nuo visos 3 dalyje nurodytos informacijos gavimo dienos.

5. Jeigu buveinės valstybės narės kompetentinga institucija neperduoda 3 dalyje nurodytos informacijos priimančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai, ji per tris mėnesius nuo tos visos informacijos gavimo dienos atitinkamai PPĮ praneša, kodėl to nepadarė. Informacijos neperdavimo atveju galima pateikti skundą buveinės valstybės narės teismui.

6. PPĮ, kuri vykdo tarpvalstybinę veiklą, taikomi IV antraštinėje dalyje nurodyti buveinės valstybės narės nustatyti informacijos teikimo reikalavimai dėl galimų narių, narių ir išmokų gavėjų, su kuriais susijusi ta tarpvalstybinė veikla.

7. Prieš PPĮ pradedant vykdyti tarpvalstybinę veiklą, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija per šešias savaites nuo 3 dalyje nurodytos informacijos gavimo dienos praneša buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai apie socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų sistemų srityje, pagal kuriuos priimančiojoje valstybėje narėje turi būti valdoma subjekto finansuojama pensijų sistema ir apie IV antraštinėje dalyje nurodytus priimančiosios valstybės narės informacijos reikalavimus, kurie taikomi tarpvalstybinei veiklai. Buveinės valstybės narės kompetentinga institucija šią informaciją perduoda PPĮ.

8. Gavusi 7 dalyje nurodytą pranešimą arba, jeigu pasibaigus 7 dalyje nurodytam laikotarpiui negaunama buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos pranešimo, PPĮ gali pradėti vykdyti tarpvalstybinę veiklą pagal priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų sistemoms ir laikydamasi buveinės valstybės narės informacijos reikalavimų, kaip nurodyta 7 dalyje.

9. Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija praneša buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai apie visus svarbius priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų, taikomų profesinių pensijų sistemų srityje, pakeitimus, kurie gali turėti įtakos pensijų sistemos charakteristikoms, kiek tai susiję su tarpvalstybine veikla, ir apie visus svarbius pakeitimus, susijusius su buveinės valstybės narės informacijos reikalavimais, kaip nurodyta 7 dalyje. Buveinės valstybės narės kompetentinga institucija tą informaciją perduoda PPĮ.

10. Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija nuolat stebi, ar PPĮ veikla atitinka priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų sistemų srityje, ir buveinės valstybės narės informacijos reikalavimus, kaip nurodyta 7 dalyje. Jeigu atliekant šią priežiūrą nustatoma pažeidimų, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija apie tai nedelsdama praneša buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai. Buveinės valstybės narės kompetentinga institucija, koordinuodama veiksmus su priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad PPĮ nebedarytų nustatyto pažeidimo.

11. Jeigu, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi buveinės valstybės narės kompetentinga institucija, arba jeigu buveinės valstybėje narėje trūksta atitinkamų priemonių, PPĮ ir toliau pažeidžia taikytinas priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų, taikomų profesinių pensijų sistemų srityje, nuostatas arba priimančiosios valstybės narės informacijos reikalavimus, kaip nurodyta 7 dalyje, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, apie tai pranešusi buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai, gali imtis atitinkamų priemonių, kurios užkirstų kelią arba kuriomis būtų baudžiama už vėlesnius pažeidimus, įskaitant, jei tikrai būtina, draudimą PPĮ priimančiojoje valstybėje narėje veikti finansuojančiojo subjekto pavedimu.

12 straipsnis

Tarpvalstybinis perdavimas

1. Valstybės narės leidžia PPĮ, registruotoms ar turinčioms leidimą jų teritorijoje, perduoti visus pensijų sistemos įsipareigojimus, techninius atidėjinius ir kitas pareigas bei teises, taip pat atitinkamą turtą ar jų grynųjų pinigų ekvivalentą ar jų dalį perimančiajai PPĮ.

2. Valstybės narės užtikrina, kad perdavimo išlaidų nepatirtų perduodančiosios PPĮ likusieji nariai ir išmokų gavėjai ar perimančiosios PPĮ dabartiniai nariai ir išmokų gavėjai.

3. Perdavimą turi iš anksto patvirtinti:

a) susijusių narių dauguma ir susijusių išmokų gavėjų dauguma arba, kai taikoma, jų atstovų dauguma. Dauguma apibrėžiama pagal nacionalinę teisę. Informacija apie perdavimo sąlygas susijusiems nariams ir išmokų gavėjams arba, kai taikoma, jų atstovams perduodančiosios PPĮ laiku pateikiama susipažinti prieš pateikiant 4 dalyje nurodytą prašymą, ir

b) finansuojantysis subjektas, jei taikoma.

4. Visų pensijų sistemos įsipareigojimų, techninių atidėjinių ir kitų pareigų bei teisių, taip pat atitinkamo turto ar jų grynųjų pinigų ekvivalento ar jų dalies perdavimą iš perduodančiosios PPĮ perimančiajai PPĮ galima atlikti gavus perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos leidimą, prieš tai gavus išankstinį perduodančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos sutikimą. Leidimo atlikti perdavimą prašymą pateikia perimančioji PPĮ. Perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija suteikia leidimą arba atsisako jį išduoti ir per tris mėnesius nuo prašymo gavimo dienos apie savo sprendimą praneša perimančiajai PPĮ.

5. 4 dalyje nurodyto leidimo atlikti perdavimą prašyme pateikiama ši informacija:

a) perduodančiosios ir perimančiosios PPĮ rašytinis susitarimas, kuriame nustatomos perdavimo sąlygos;

b) pagrindinių pensijų sistemos charakteristikų apibūdinimas;

c) perduotinų įsipareigojimų ar techninių atidėjinių ir kitų pareigų bei teisių, taip pat atitinkamo turto ar jų grynųjų pinigų ekvivalento apibūdinimas;

d) perduodančiosios ir perimančiosios PPĮ pavadinimai ir pagrindinių administracijų vietos, taip pat valstybės narės, kuriose registruota kiekviena PPĮ ar jai išduotas leidimas;

e) finansuojančiojo subjekto pagrindinės administracijos vieta ir pavadinimas;

f) išankstinio patvirtinimo įrodymas pagal 3 dalį;

g) jei taikytina, valstybių narių, kuriose socialinė ir darbo teisė, susijusi su profesinių pensijų sistemų sritimi, taikoma atitinkamai pensijų sistemai, pavadinimai.

6. Gavusi 4 dalyje nurodytą prašymą, perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija nedelsdama jį perduoda perduodančiosios PPĮ kompetentingai institucijai.

7. Perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija tik įvertina, ar:

a) perimančioji PPĮ pateikė visą 5 dalyje nurodytą informaciją;

b) perimančiosios PPĮ administracinė struktūra, finansinė būklė ir jai vadovaujančių asmenų nepriekaištinga reputacija, profesinė kvalifikacija arba patirtis yra suderinama su siūlomu perdavimu;

c) vykdant perdavimą ir po jo tinkamai apsaugomi ilgalaikiai perimančiosios PPĮ narių ir išmokų gavėjų interesai ir perduota pensijų sistemos dalis;

d) perimančiosios PPĮ techniniai atidėjiniai perdavimo dieną visiškai padengti turtu, jei dėl perdavimo vykdoma tarpvalstybinė veikla; taip pat

e) ar perduodamas turtas tinkamas ir ar jo pakanka įsipareigojimams, techniniams atidėjiniams ar kitoms perduodamoms prievolėms ir teisėms padengti laikantis perimančiosios PPĮ buveinės valstybėje narėje taikomų taisyklių.

8. Perduodančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija tik įvertina, ar:

a) perduodant dalį pensijų sistemos įsipareigojimų, techninių atidėjinių ir kitų pareigų bei teisių, taip pat atitinkamo turto ar jų grynųjų pinigų ekvivalento, tinkamai apsaugomi ilgalaikiai likusios pensijų sistemos dalies narių ir išmokų gavėjų interesai;

b) narių ir išmokų gavėjų individualios išmokos po perdavimo yra bent jau tokios pačios;

c) ar perduodamas pensijų sistemos turtas tinkamas ir ar jo pakanka įsipareigojimams, techniniams atidėjiniams ar kitoms perduodamoms prievolėms ir teisėms padengti laikantis perduodančiosios PPĮ buveinės valstybėje narėje taikomų taisyklių.

9. Perduodančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija per aštuonias savaites nuo 6 dalyje nurodyto prašymo gavimo dienos praneša 8 dalyje nurodyto vertinimo rezultatus, kad perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija galėtų priimti sprendimą pagal 4 dalį.

10. Jei atsisakoma išduoti leidimą, perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija per tris mėnesius, kaip nurodyta 4 dalyje, nurodo atsisakymo išduoti leidimą priežastis. Dėl to perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos atsisakymo ar neveikimo galima pateikti skundą perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės teismui.

11. Perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija praneša perduodančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai apie 4 dalyje nurodytą sprendimą per dvi savaites nuo jo priėmimo dienos.

Jei dėl perdavimo vykdoma tarpvalstybinė veikla, perduodančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija taip pat informuoja perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingą instituciją apie socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų sistemų srityje, pagal kuriuos turi būti valdoma pensijų sistema, ir apie IV antraštinėje dalyje nurodytus priimančiosios valstybės narės informacijos reikalavimus, kurie taikomi tarpvalstybinei veiklai. Ši informacija turi būti perduodama per dar keturias savaites.

Perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentinga institucija šią informaciją perduoda perimančiajai PPĮ per savaitę nuo jos gavimo.

12. Gavusi sprendimą išduoti leidimą, kaip nurodyta 4 dalyje, arba, jeigu iš perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos pasibaigus 11 dalies trečioje pastraipoje nurodytam laikotarpiui negaunama informacijos apie sprendimą, perimančioji PPĮ gali pradėti valdyti pensijų sistemą.

13. Esant nesutarimų dėl perduodančiosios ar perimančiosios PPĮ buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos veiksmų tvarkos ar turinio arba veikimo ar neveikimo, įskaitant leidimo dėl tarpvalstybinio perdavimo suteikimą ar nesuteikimą, EIOPA gali neprivaloma tvarka tarpininkauti pagal Reglamento (ES) Nr. 1094/2010 31 straipsnio antros pastraipos c punktą kompetentingoms institucijoms paprašius arba savo iniciatyva.

14. Jeigu perimančioji PPĮ vykdo tarpvalstybinę veiklą, taikomos 11 straipsnio 9, 10 ir 11 dalys.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

KIEKYBINIAI REIKALAVIMAI

13 straipsnis

Techniniai atidėjiniai

1. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad profesinių pensijų sistemas valdančios PPĮ visada visai jų valdomų pensijų sistemai suformuotų reikiamą įsipareigojimų sumą, atitinkančią finansinius įsipareigojimus, atsirandančius dėl jų turimų pensijų sutarčių portfelio.

2. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad profesinių pensijų sistemas valdančios PPĮ, jeigu jos draudžia nuo biometrinės rizikos arba garantuoja investavimo rezultatus ar tam tikrą išmokų dydį, suformuotų pakankamus techninius atidėjinius visai tokių sistemų apimčiai.

3. Techniniai atidėjiniai apskaičiuojami kiekvienais metais. Tačiau buveinės valstybė narė gali leisti juos apskaičiuoti kartą per trejus metus, jeigu PPĮ pateikia nariams arba kompetentingoms institucijoms tarpinių metų perskaičiavimų patvirtinimą arba ataskaitą. Patvirtinimas arba ataskaita atspindi patikslintą techninių atidėjinių plėtojimą ir apdraustos rizikos pasikeitimus.

4. Techninių atidėjinių apskaičiavimą atlieka ir patvirtina aktuaras arba kitas tos srities specialistas, įskaitant auditorių, jei tai leidžiama pagal nacionalinę teisę, remdamasis buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų pripažintais aktuariniais metodais ir vadovaudamasis šiais principais:

a) būtina techninių atidėjinių suma apskaičiuojama pagal pakankamai riziką ribojantį aktuarinį vertinimą, atsižvelgiant į visus įsipareigojimus dėl išmokų ir įmokų pagal PPĮ pensijų susitarimus. Ji turi būti pakankama toliau mokėti pensijoms ir išmokų gavėjams jau mokamas išmokas ir turi atspindėti įsipareigojimus, atsirandančius dėl narių sukauptų teisių gauti pensiją. Ekonominės ir aktuarinės prielaidos, naudojamos įsipareigojimams įvertinti, taip pat parenkamos ribojant riziką, atsižvelgiant, jei taikoma, į atitinkamą atsargą dėl nepalankaus nuokrypio;

b) didžiausios taikomos palūkanų normos parenkamos ribojant riziką ir nustatomos pagal visas buveinės valstybės narės taikytinas taisykles. Tos riziką ribojančios palūkanų normos nustatomos atsižvelgiant į: i) PPĮ turimo atitinkamo turto pelningumą ir numatomą investicijų grąžą; ii) aukštos kokybės obligacijų, Vyriausybės obligacijų, Europos stabilumo mechanizmo obligacijų, Europos investicijų banko (EIB) obligacijų arba Europos finansinio stabilumo fondo obligacijų rinkos grąžą arba iii) i ir ii papunkčių derinį;

c) techniniams atidėjiniams apskaičiuoti naudojamos biometrinės lentelės yra pagrįstos riziką ribojančiais principais, atsižvelgiant į pagrindines narių grupės ir pensijų sistemos charakteristikas, ypač į numatomus atitinkamos rizikos pasikeitimus;

d) techninių atidėjinių apskaičiavimo metodas ir pagrindas kiekvienais finansiniais metais dažniausia išlieka toks pats. Tačiau pakeitimai gali būti pagrįsti, jeigu pasikeičia pagrindinių prielaidų teisinės, demografinės arba ekonominės aplinkybės.

5. Buveinės valstybė narė techninių atidėjinių apskaičiavimui gali taikyti papildomus ir išsamesnius reikalavimus, kad būtų užtikrinta pakankama narių ir išmokų gavėjų interesų apsauga.

14 straipsnis

Techninių atidėjinių finansavimas

1. Buveinės valstybė narė reikalauja, kad kiekviena PPĮ visada turėtų pakankamo ir atitinkamo turto techniniams atidėjiniams padengti visai valdomų pensijų sistemų apimčiai.

2. Buveinės valstybė narė gali leisti PPĮ ribotą laiką turėti turto, kurio nepakanka techniniams atidėjiniams padengti. Šiuo atveju kompetentingos institucijos reikalauja, kad PPĮ patvirtintų konkretų ir įgyvendinamą atkūrimo planą ir nustatytų terminą, kad vėl būtų užtikrintas 1 dalies reikalavimų tenkinimas. Planui taikomi šie reikalavimai:

a) PPĮ parengia konkretų ir įgyvendinamą planą dėl turto dydžio, kurio reikia siekiant laiku visiškai padengti techninius atidėjinius, atkūrimo. Planas pateikiamas susipažinti nariams arba, kai taikoma, jų atstovams ir (arba) jį turi patvirtinti buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos;

b) rengiant planą, atsižvelgiama į konkrečią PPĮ padėtį, visų pirma į jos turto ir įsipareigojimų struktūrą, rizikos profilį, likvidumo planą, pensijų išmokas turinčių teisę gauti asmenų amžių, pradines sistemas ir sistemas, pagal kurias pereinama nuo nefinansavimo prie visiško arba dalinio finansavimo;

c) jeigu pensijų sistema likviduojama šios dalies pirmame sakinyje nurodytu laikotarpiu, PPĮ apie tai praneša buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. PPĮ nustato tvarką, pagal kurią tos sistemos turtas ir atitinkami įsipareigojimai perleidžiami kitai PPĮ, draudimo įmonei ar kitam tinkamam subjektui. Ši tvarka atskleidžiama buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, o nariai arba, kai taikoma, jų atstovai supažindinami su bendruoju tvarkos apibūdinimu laikantis konfidencialumo principo.

3. Tarpvalstybinės veiklos atveju techniniai atidėjiniai visada visiškai finansuojami visai valdomų pensijų sistemų apimčiai. Jei šios sąlygos nesilaikoma, buveinės valstybės narės kompetentinga institucija nedelsdama įsikiša ir pareikalauja, kad PPĮ nedelsiant parengtų tinkamas priemones ir jas iškart įgyvendintų taip, kad nariai ir išmokų gavėjai būtų tinkamai apsaugoti.

15 straipsnis

Reguliuojamos nuosavos lėšos

1. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad pensijų sistemas valdančios PPĮ, jeigu pati PPĮ, o ne finansuojantysis subjektas prisiima įsipareigojimą drausti biometrinę riziką arba garantuoja tam tikrą investavimo rezultatą ar tam tikrą išmokų dydį, visada turėtų papildomo techninius atidėjinius viršijančio turto, kurį galėtų panaudoti kaip rezervą. Jo dydis atspindi visų valdomų sistemų rizikos tipą ir turto portfelį. Tas turtas yra be jokių iš anksto numatomų įsipareigojimų ir naudojamas kaip apsaugos kapitalas, numatytų ir faktinių išlaidų bei pelno neatitikimams padengti.

2. Apskaičiuojant minimalų papildomo turto dydį taikomos 16, 17 ir 18 straipsniuose nustatytos taisyklės.

3. Tačiau 1 dalis netrukdo valstybėms narėms reikalauti, kad jų teritorijoje esančios PPĮ turėtų reguliuojamų nuosavų lėšų, arba nustatyti išsamesnes taisykles, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu.

16 straipsnis

Turima mokumo atsarga

1. Siekiant užtikrinti ilgalaikį profesinių pensijų išmokėjimo tvarumą, valstybės narės reikalauja, kad kiekviena 15 straipsnio 1 dalyje nurodyta PPĮ, registruota arba turinti leidimą veikti jų teritorijoje, visada turėtų pakankamą mokumo atsargą visos jos vykdomos veiklos atžvilgiu, kuri atitiktų bent šios direktyvos reikalavimus.

2. Turimą mokumo atsargą sudaro PPĮ turtas, nesuvaržytas jokiais numatomais įsipareigojimais, atėmus visą nematerialų turtą, įskaitant:

a) apmokėtą akcinį kapitalą arba, jeigu PPĮ yra savidraudos įmonė, nustatytą pradinį fondą pridėjus visas savidraudos įmonės narių sąskaitas, atitinkančias tokius kriterijus: i) steigimo sutartyje ir įstatuose turi būti numatyta, kad mokėjimai iš tų sąskaitų gali būti daromi savidraudos įmonės nariams tik tais atvejais, kai dėl to turima mokumo atsarga netaps mažesnė už reikalaujamą lygį, arba likvidavus įmonę, kai buvo apmokėtos visos kitos įmonės skolos, ii) steigimo sutartyje ir įstatuose turi būti numatyta, kad visų i papunktyje nurodytų mokėjimų, išskyrus atskiros savidraudos įmonės narystės nutraukimo atvejus, atveju kompetentingos institucijos turi būti informuojamos bent prieš mėnesį ir kad per tą laikotarpį jos gali uždrausti atlikti mokėjimus, ir iii) atitinkamos steigimo sutarties ir įstatų nuostatos gali būti pakeistos tik tada, kai kompetentingos institucijos patvirtina, kad jos neprieštarauja tokiam pakeitimui, nedarant poveikio i ir ii papunkčiuose nurodytų kriterijų taikymui;

b) rezervus (teisės aktų numatytus ir laisvuosius), neatitinkančius prisiimtų įsipareigojimų;

c) nepaskirstytąjį pelną arba nuostolį, atėmus mokėtinus dividendus, ir

d) jeigu tai leidžiama pagal nacionalinę teisę, į balansą įtrauktus pelno rezervus, kurie gali būti panaudoti bet kokiems galimiems nuostoliams padengti, jeigu jie nėra skirti nariams ir išmokų gavėjams.

Turima mokumo atsarga sumažinama nuosavų akcijų, tiesiogiai priklausančių PPĮ, suma.

3. Valstybės narės gali numatyti, kad turimą mokumo atsargą taip pat gali sudaryti:

a) kaupiamasis privilegijuotasis akcinis kapitalas ir skolintas subordinuotas kapitalas, kurie gali sudaryti iki 50 % turimos mokumo atsargos arba būtinosios mokumo atsargos (iš šių dviejų pasirenkama mažesnė) ir kurių ne daugiau kaip 25 % sudaro nustatyto termino subordinuotos paskolos arba nustatyto termino kaupiamasis privilegijuotasis akcinis kapitalas, jeigu PPĮ bankroto arba likvidavimo atveju galioja įpareigojantys susitarimai, pagal kuriuos skolinto subordinuoto kapitalo arba privilegijuotojo akcinio kapitalo teisės įgyvendinamos tik patenkinus visų kitų kreditorių reikalavimus ir jis negali būti išmokėtas tol, kol nebus padengtos visos kitos tuo metu negrąžintos skolos;

b) vertybiniai popieriai be nustatytos išpirkimo datos ir kitos priemonės, įskaitant kitas nei a punkte nurodytos kaupiamąsias privilegijuotas akcijas, kurie gali sudaryti ne daugiau kaip 50 % turimos mokumo atsargos arba būtinosios mokumo atsargos (iš šių dviejų pasirenkama mažesnė), imant visus tokius vertybinius popierius ir a punkte nurodytą skolintą subordinuotą kapitalą, jei jie atitinka tokias sąlygas: i) jie negali būti išpirkti pareiškėjo iniciatyva arba be išankstinio kompetentingos institucijos sutikimo; ii) emisijos sutartis turi suteikti galimybių PPĮ atidėti paskolos palūkanų mokėjimą; iii) visi skolintojo reikalavimai PPĮ turi eiti po visų nesubordinuotų kreditorių reikalavimų; iv) vertybinių popierių emisiją reglamentuojančiuose dokumentuose turi būti numatyta skolos ir nesumokėtų palūkanų nuostolių padengimo galimybė, kad PPĮ galėtų tęsti veiklą, ir v) atsižvelgiama tik į visiškai apmokėtas sumas. Taikant a punktą, skolintas subordinuotas kapitalas taip pat turi atitikti tokias sąlygas: i) atsižvelgiama tik į visiškai apmokėtas sumas; ii) pradinis nustatyto termino paskolų grąžinimo terminas yra ne trumpesnis kaip penkeri metai. Ne vėliau kaip prieš vienerius metus iki paskolos grąžinimo dienos PPĮ pateikia kompetentingoms institucijoms tvirtinti planą, nurodantį, kaip bus išlaikoma arba paskolos grąžinimo metu padidinta iki reikalaujamo lygio turima mokumo atsarga, nebent turimą mokumo atsargą sudaranti paskolos dalis būtų palaipsniui mažinama bent penkerius metus iki grąžinimo dienos. Kompetentingos institucijos gali leisti grąžinti tokias paskolas anksčiau laiko, jei emisiją išleidusi PPĮ pateikia prašymą ir jos turima mokumo atsarga netaps mažesnė už reikalaujamą lygį; iii) paskolos, kurių grąžinimo terminas nenustatytas, grąžinamos tik įspėjus prieš penkerius metus, nebent paskolos jau nebebūtų laikomos turimos mokumo atsargos dalimi arba nebent grąžinant per trumpesnį laikotarpį būtų konkrečiai reikalaujamas išankstinis kompetentingų institucijų sutikimas. Pastaruoju atveju PPĮ praneša kompetentingoms institucijoms bent prieš šešis mėnesius iki siūlomos grąžinimo datos ir nurodo turimą mokumo atsargą ir būtinąją mokumo atsargą prieš grąžinimą ir po jo. Kompetentingos institucijos leidžia grąžinti tokias paskolas tik jeigu PPĮ turima mokumo atsarga netaps mažesnė už reikalaujamą lygį; iv) paskolos sutartyje negali būti jokios sąlygos, nustatančios, kad konkrečiais atvejais, išskyrus PPĮ likvidavimą, skolą bus galima grąžinti prieš nustatytą grąžinimo datą, ir v) paskolos sutartis gali būti pakeista tik kompetentingoms institucijoms patvirtinus, kad jos neprieštarauja pakeitimui.

4. PPĮ pateikus įrodymais pagrįstą prašymą buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai ir tai kompetentingai institucijai pritarus, turimą mokumo atsargą taip pat gali sudaryti:

a) jeigu netaikomas Zilmerio metodas arba jeigu jis taikomas, bet naudojamas už įmokų dalį, susijusią su įsigijimo sąnaudomis, mažesnis tarifas, skirtumas tarp matematinio atidėjinio, apskaičiuoto ne Zilmerio metodu arba šį metodą taikant iš dalies, ir matematinio atidėjinio, apskaičiuoto Zilmerio metodu pagal tarifą, lygų įmokų daliai, susijusiai su įsigijimo sąnaudomis;

b) visi nematomi grynieji rezervai, atsiradę dėl turto vertinimo, jeigu tokie nematomi grynieji rezervai nėra susiję su neįprasta įmonės veikla;

c) pusė neapmokėto akcinio kapitalo ar pradinio fondo, jeigu apmokėta dalis sudaro 25 % to akcinio kapitalo arba fondo, kuri gali sudaryti iki 50 % turimos mokumo atsargos arba būtinosios mokumo atsargos (iš šių dviejų pasirenkama mažesnė).

Skaičius, nurodytas a punkte, neviršija 3,5 % skirtumo tarp atitinkamų gyvybės draudimo bei profesinių pensijų išmokėjimo veiklos kapitalo sumų ir matematinių atidėjinių visiems draudimo liudijimams, kuriems galima pritaikyti Zilmerio metodą. Iš šio skirtumo atimamos visos neamortizuotos įsigijimo sąnaudos, kurios buvo įtrauktos kaip turtas.

17 straipsnis

Būtinoji mokumo atsarga

1. Būtinoji mokumo atsarga nustatoma taip, kaip nurodyta 2–6 dalyse, atsižvelgiant į prisiimtus įsipareigojimus.

2. Būtinoji mokumo atsarga lygi šių dviejų rezultatų sumai:

a) pirmasis rezultatas: 4 % matematinių atidėjinių, susijusių su tiesiogine draudimo veikla ir prisiimtu perdraudimu, neatėmus perduoto perdraudimo, dalis dauginama iš ne mažesnio kaip 85 % paskutinių finansinių metų santykio tarp visų matematinių atidėjinių, atėmus perduotą perdraudimą, ir bendros matematinių atidėjinių sumos;

b) antrasis rezultatas: draudimo liudijimams, kurių rizikos kapitalas nėra neigiamas dydis, 0,3 % PPĮ garantuoto rizikos kapitalo dalis dauginama iš ne mažesnio kaip 50 % paskutinių finansinių metų santykio tarp viso rizikos kapitalo, įtraukto į PPĮ įsipareigojimus po perduoto perdraudimo ir pakartotinio perdraudimo, ir viso rizikos kapitalo, neatėmus perdraudimo. Laikinam draudimui mirties atvejui, kai maksimalus sutarties galiojimo terminas yra treji metai, ta dalis yra 0,1 % Jeigu tokio draudimo terminas yra ilgesnis negu treji, bet trumpesnis negu penkeri metai, ta dalis yra 0,15 %

3. Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies a punkto iii papunktyje nurodyto papildomo draudimo atveju būtinoji mokumo atsarga lygi pagal 18 straipsnį PPĮ nustatytai būtinajai mokumo atsargai.

4. Kapitalo išpirkimo operacijų, nurodytų Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies b punkto ii papunktyje, atveju būtinoji mokumo atsarga lygi 4 % matematinių atidėjinių, apskaičiuotų laikantis 2 dalies a punkto.

5. Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies b punkto i papunktyje nurodytų operacijų atveju būtinoji mokumo atsarga lygi 1 % jų turto.

6. Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies a punkto i ir ii papunkčiuose nurodyto draudimo, susijusio su investiciniais fondais, ir Direktyvos 2009/138/EB 2 straipsnio 3 dalies b punkto iii–v papunkčiuose nurodytų operacijų atvejais būtinoji mokumo atsarga lygi tokių dydžių sumai:

a) jeigu PPĮ prisiima investavimo riziką, 4 % techninių atidėjinių, apskaičiuotų laikantis 2 dalies a punkto;

b) jeigu PPĮ neprisiima investavimo rizikos, tačiau dalis, skirta valdymo išlaidoms padengti, yra nustatyta ilgesniam nei penkerių metų laikotarpiui, 1 % techninių atidėjinių, apskaičiuotų laikantis 2 dalies a punkto;

c) jeigu PPĮ neprisiima investavimo rizikos ir dalis, skirta valdymo išlaidoms padengti, nėra nustatyta ilgesniam nei penkerių metų laikotarpiui, suma, lygi 25 % su tokiu draudimu ir operacijomis susijusių grynųjų administracinių išlaidų per paskutinius finansinius metus;

d) jeigu PPĮ prisiima riziką mirties atveju, 0,3 % rizikos kapitalo, apskaičiuoto laikantis 2 dalies b punkto.

18 straipsnis

Būtinoji mokumo atsarga, kai taikoma 17 straipsnio 3 dalis

1. Būtinoji mokumo atsarga nustatoma remiantis arba metine įmokų ar įnašų suma, arba pagal vidutinę draudimo išmokų sumą, išmokėtą per paskutinius trejus finansinius metus.

2. Būtinosios mokumo atsargos suma yra lygi didesniam iš dviejų rezultatų, nustatytų pagal 3 ir 4 dalis.

3. Įmokų bazė apskaičiuojama naudojantis bendra pasirašytų įmokų ar įnašų suma, apskaičiuota kaip nurodyta toliau, arba bendra uždirbtų įmokų ar įnašų suma (iš šių dviejų pasirenkama didesnė).

Įmokos ar įnašai (įskaitant papildomai prie įmokų ar įnašų pridedamus mokesčius), kuriuos reikia mokėti dėl visos tiesioginės draudimo veiklos, atliekamos paskutiniais finansiniais metais, yra sudedami į bendrąją sumą.

Prie tos sumos pridedama paskutiniais finansiniais metais prisiimto viso perdraudimo įmokų suma.

Iš tos sumos atimama įmokų ar įnašų, anuliuotų per paskutinius finansinius metus, suma ir visa mokesčių valstybei bei rinkliavų, susijusių su įmokomis arba įnašais, įskaičiuotais į bendrąją sumą, suma.

Taip gauta suma padalinama į dvi dalis: pirmoji dalis sudaro ne daugiau kaip 50 000 000 EUR, antroji – likusią sumą; 18 % pirmosios dalies ir 16 % antrosios dalies sudedami.

Taip gauta suma dauginama iš paskutinių trejų finansinių metų santykio tarp tų išmokų, kurias PPĮ turės sumokėti, atėmus už perdraudimą atgautinas sumas, sumos ir bendros išmokų sumos. Tas santykis negali būti mažesnis kaip 50 %

4. Išmokų bazė apskaičiuojama taip:

išmokos, kurias reikia mokėti dėl tiesioginės draudimo veiklos (neatėmus išmokų, kurias turi sumokėti perdraudikai arba pakartotinio perdraudimo subjektai) 1 dalyje nurodytais laikotarpiais, yra sudedamos į bendrąją sumą.

Prie tos sumos pridedama išmokėtų draudimo išmokų, susijusių su perdraudimais arba pakartotiniais perdraudimais, prisiimtais tais pačiais laikotarpiais, suma ir numatomų išmokų techninių atidėjinių, sudarytų paskutinių finansinių metų pabaigoje ir susijusių su tiesiogine draudimo veikla bei prisiimtu perdraudimu, suma.

Iš tos sumos atimama atgautinų sumų, išmokėtų 1 dalyje nurodytais laikotarpiais, suma.

Iš likusios sumos atimama numatomų išmokų techninių atidėjinių, sudarytų antrųjų finansinių metų prieš paskutinius finansinius metus, už kuriuos yra pateiktos ataskaitos, pradžioje ir susijusių su tiesiogine draudimo veikla bei prisiimtu perdraudimu, suma.

Trečdalis taip gautos sumos padalinamas į dvi dalis: pirmoji dalis sudaro ne daugiau kaip 35 000 000 EUR, antroji – likusią sumą; 26 % pirmosios dalies ir 23 % antrosios dalies sudedami.

Taip gauta suma dauginama iš paskutinių trejų finansinių metų santykio tarp tų išmokų, kurias PPĮ turės sumokėti, atėmus už perdraudimą atgautinas sumas, sumos ir bendros išmokų sumos. Tas santykis negali būti mažesnis kaip 50 %

5. Kai būtinoji mokumo atsarga, apskaičiuota pagal 2–4 dalis, yra mažesnė nei praėjusių metų būtinoji mokumo atsarga, ji yra bent jau nemažesnė nei praėjusių metų būtinoji mokumo atsarga, padauginta iš numatomų išmokų techninių atidėjinių sumos paskutinių finansinių metų pabaigoje ir numatomų išmokų techninių atidėjinių sumos paskutinių finansinių metų pradžioje santykio. Atliekant tuos skaičiavimus, techniniai atidėjiniai skaičiuojami be perdraudimo, bet santykis negali būti didesnis už 1.

19 straipsnis

Investavimo taisyklės

1. Valstybės narės reikalauja, kad jų teritorijoje registruotos ar leidimą veikti turinčios PPĮ investuotų pagal rizikos ribojimo principą, visų pirma laikydamosi šių taisyklių:

a) turtas investuojamas atsižvelgiant į ilgalaikius bendrus visų narių ir išmokų gavėjų interesus. Galimo interesų konflikto atveju PPĮ arba jos portfelį valdantis subjektas užtikrina, kad būtų investuojama paisant tik narių ir išmokų gavėjų interesų;

b) taikant rizikos ribojimo principą, valstybės narės leidžia PPĮ atsižvelgti į galimą sprendimų dėl investicijų poveikį ilguoju laikotarpiu aplinkos, socialiniams ir valdymo veiksniams;

c) turtas investuojamas taip, kad būtų užtikrintas portfelio kaip visumos saugumas, kokybė, likvidumas ir pelningumas;

d) turtas daugiausia investuojamas reguliuojamose rinkose. Investicijos į turtą, kuris nėra įtrauktas į reguliuojamos finansų rinkos prekybos sąrašus, niekada negali viršyti riziką ribojančio lygio;

e) investicijos į išvestines finansines priemones galimos tada, jeigu tokios priemonės padeda sumažinti investavimo rizikas arba padeda veiksmingai valdyti portfelį. Jos turi būti įvertinamos remiantis rizikos ribojimo principu, atsižvelgiant į pagrindinį turtą, ir įtraukiamos į PPĮ turto vertinimą. PPĮ taip pat vengia pernelyg didelės rizikos vienos sandorio šalies ir kitų išvestinių priemonių sandorių atžvilgiu;

f) turtas yra tinkamai diversifikuotas, kad būtų išvengta pernelyg didelės priklausomybės nuo vieno konkretaus turto, emitento ar įmonių grupės ir rizikos susikaupimo portfelyje. Dėl investicijų į turtą, kurį išleido tas pats emitentas ar tai pačiai grupei priklausantys emitentai, PPĮ negali susidaryti pernelyg didelės rizikos koncentracija;

g) investicijos į finansuojantįjį subjektą nesudaro daugiau kaip 5 % viso portfelio ir, jeigu finansuojantysis subjektas priklauso grupei, investicijos į įmones, priklausančias tai pačiai grupei kaip ir finansuojantysis subjektas, nesudaro daugiau kaip 10 % portfelio. Jeigu PPĮ finansuoja keli subjektai, į tuos finansuojančiuosius subjektus investuojama ribojant riziką ir atsižvelgiant į tinkamo diversifikavimo poreikį.

Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti f ir g punktuose nurodytų reikalavimų investicijoms į Vyriausybės obligacijas.

2. Atsižvelgdamos į prižiūrimų PPĮ veiklos dydį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą, valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos institucijos stebėtų PPĮ kredito vertinimo procesų tinkamumą, vertintų, kaip jos, vykdydamos savo investavimo politiką, naudojasi nuorodomis į kredito reitingus, kuriuos pateikia kredito reitingų agentūros, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1060/2009 (15) 3 straipsnio 1 dalies b punkte, ir prireikus skatintų mažinti tokių nuorodų daromą įtaką, siekdamos, kad būtų mažiau išimtinai ir mechaniškai pasikliaunama tokiais kredito reitingais.

3. Buveinės valstybė narė draudžia PPĮ skolintis arba būti garantu trečiųjų asmenų vardu. Vis dėlto valstybės narės gali leisti PPĮ šiek tiek skolintis, tačiau tik likvidumui išlaikyti ir tik laikinai.

4. Valstybės narės nereikalauja, kad jų teritorijoje registruotos ar leidimą veikti turinčios PPĮ investuotų į tam tikrų kategorijų turtą.

5. Nedarant poveikio 30 straipsniui, valstybės narės nereikalauja išankstinio jų teritorijoje registruotų ar leidimą veikti turinčių PPĮ arba jų investicijų valdytojo sprendimų dėl investicijų patvirtinimo ir netaiko sistemingo pranešimo apie juos reikalavimų.

6. Pagal 1–5 dalių nuostatas valstybės narės gali jų teritorijoje registruotoms ar leidimą veikti turinčioms PPĮ nustatyti išsamesnes taisykles, įskaitant kiekybines, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu, kad būtų apimtos visos tų PPĮ administruojamos pensijų sistemos.

Tačiau valstybės narės nedraudžia PPĮ:

a) investuoti iki 70 % turto, kuriuo dengiami techniniai atidėjiniai, arba viso portfelio, jeigu sistemų nariai prisiima investicijų riziką akcijomis, perleidžiamaisiais vertybiniais popieriais, kurie laikomi akcijomis, ir įmonių obligacijomis, įtrauktomis į reguliuojamų rinkų prekybos sąrašus arba prekiaujamomis DPS ar OPS, ir nuspręsti dėl tų vertybinių popierių santykinės dalies jų investicijų portfelyje. Vis dėlto, jeigu tai pagrįsta rizikos ribojimu, valstybės narės gali taikyti mažesnę ribą – tačiau ši riba negali būti mažesnė nei 35 % – PPĮ, kurios valdo pensijų sistemas su ilgalaike palūkanų normos garantija, prisiima investicijų riziką ir teikia garantijas pačios;

b) investuoti iki 30 % turto, kuriuo dengiami techniniai atidėjiniai, į turtą, išreikštą valiutomis, kurios nėra įsipareigojimų valiutos;

c) investuoti į priemones, kurioms būdinga ilgalaikio investavimo perspektyva ir kuriomis neprekiaujama reguliuojamose rinkose, DPS ar OPS;

d) investuoti į priemones, kurias išleidžia ar garantuoja EIB, įgyvendinant Europos strateginių investicijų fondo, Europos ilgalaikių investicijų fondo, Europos socialinio verslumo fondų ir Europos rizikos kapitalo fondų priemones.

7. 6 dalis nevaržo valstybių narių teisės reikalauti, kad jų teritorijoje registruotos ar leidimą veikti turinčios PPĮ taikytų griežtesnes investavimo taisykles kiekvienu atskiru atveju, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu, ypač atsižvelgiant į PPĮ prisiimtus įsipareigojimus.

8. 11 straipsnyje nurodytą tarpvalstybinę veiklą vykdančios PPĮ priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, be 1–6 dalyse nurodytų taisyklių, nenustato investavimo taisyklių tai turto daliai, kuria padengiami tarpvalstybinei veiklai skirti techniniai atidėjiniai.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

VEIKLĄ REGLAMENTUOJANČIOS SĄLYGOS

1 SKYRIUS

Valdymo sistema

1 skirsnis

Bendrosios nuostatos

20 straipsnis

Valdymo ar priežiūros organo atsakomybė

1. Valstybės narės užtikrina, kad PPĮ valdymo ar priežiūros organas prisiimtų galutinę atsakomybę pagal nacionalinę teisę už atitinkamos PPĮ atitiktį pagal šią direktyvą priimtiems įstatymams ir kitiems teisės aktams.

2. Ši direktyva nedaro poveikio socialinių partnerių vaidmeniui, kurį jie atlieka valdant PPĮ.

21 straipsnis

Bendrieji valdymo reikalavimai

1. Valstybės narės reikalauja, kad visos PPĮ taikytų veiksmingą valdymo sistemą, kuria būtų užtikrintas patikimas ir rizikos ribojimu pagrįstas jų veiklos valdymas. Tą sistemą sudaro tinkama ir skaidri organizacinė struktūra, kurioje aiškiai paskirstytos ir tinkamai atskirtos pareigos, ir veiksminga informacijos perdavimo užtikrinimo sistema. Valdymo sistema apima atsižvelgimą į aplinkos, socialinius ir valdymo veiksnius, susijusius su investiciniu turtu priimant sprendimus dėl investicijų, ir ji reguliariai persvarstoma atliekant vidaus peržiūrą.

2. 1 dalyje nurodyta valdymo sistema yra proporcinga PPĮ veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui.

3. Valstybės narės užtikrina, kad PPĮ nustatytų ir taikytų rašytinę rizikos valdymo, vidaus audito ir, kai taikoma, aktuarinės veiklos ir užsakomųjų veiklos paslaugų politiką. Ta rašytinė politika iš anksto patvirtinama PPĮ valdymo ar priežiūros organo, peržiūrima ne rečiau kaip kas trejus metus ir pakoreguojama atsižvelgiant į bet kokius svarbius sistemos ar atitinkamos srities pokyčius.

4. Valstybės narės užtikrina, kad PPĮ taikytų veiksmingą vidaus kontrolės sistemą. Tą sistemą sudaro administracinės ir apskaitos procedūros, vidaus kontrolės tvarka ir tinkama ataskaitų teikimo tvarka, taikoma visais PPĮ lygmenimis.

5. Valstybės narės užtikrina, kad PPĮ imtųsi pagrįstų veiksmų, įskaitant nenumatytų atvejų planų rengimą, kad užtikrintų savo veiklos tęstinumą ir reguliarumą. Tuo tikslu PPĮ naudoja tinkamas ir proporcingas sistemas, išteklius ir procedūras.

6. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ faktiškai vadovautų bent du asmenys. Valstybės narės, remdamosi kompetentingų institucijų atliktu pagrįstu vertinimu, gali leisti, kad PPĮ faktiškai vadovautų tik vienas asmuo. Tame vertinime atsižvelgiama į socialinių partnerių vaidmenį bendrame PPĮ valdymo procese, taip pat į PPĮ dydį, veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą.

22 straipsnis

Kompetentingo ir tinkamo valdymo reikalavimai

1. Valstybės narės reikalauja PPĮ užtikrinti, kad PPĮ faktiškai vadovaujantys asmenys, pagrindines funkcijas vykdantys asmenys ir, jei taikytina, asmenys ar subjektai, teikiantys užsakomąsias pagrindinės funkcijos paslaugas pagal 31 straipsnį, vykdydami savo užduotis atitiktų šiuos reikalavimus:

a) kompetencijos reikalavimą: i) PPĮ faktiškai vadovaujantys asmenys turi turėti bendrą kvalifikaciją, žinias ir patirtį, pakankamas tam, kad jie galėtų užtikrinti patikimą ir rizikos ribojimu pagrįstą PPĮ valdymą, ii) pagrindines aktuarines ar vidaus audito funkcijas atliekantys asmenys turi turėti profesinę kvalifikaciją, žinias ir patirtį, pakankamas tam, kad jie galėtų tinkamai vykdyti savo pagrindines funkcijas, iii) kitas pagrindines funkcijas atliekantys asmenys turi turėti kvalifikaciją, žinias ir patirtį, pakankamas tam, kad jie galėtų tinkamai vykdyti savo pagrindines funkcijas, ir

b) tinkamumo reikalavimą: jie turi būti nepriekaištingos reputacijos ir sąžiningi.

2. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos institucijos galėtų įvertinti, ar PPĮ faktiškai vadovaujantys ar pagrindines funkcijas vykdantys asmenys atitinka 1 dalyje nustatytus reikalavimus.

3. Jeigu buveinės valstybė narė iš 1 dalyje nurodytų asmenų reikalauja nepriekaištingos reputacijos įrodymų, ankstesnių bankrotų nebuvimo įrodymų arba abiejų šių įrodymų, ta valstybė narė pripažįsta, kad kitų valstybių narių piliečių pateiktas išrašas iš teismo registro arba, nesant kitos valstybės narės teismo registro, lygiavertis dokumentas, rodantis, jog jie atitinka tuos reikalavimus, išduotas valstybės narės, kurios pilietis atitinkamas asmuo yra, arba buveinės valstybės narės kompetentingos teisminės ar administracinės institucijos, yra pakankamas įrodymas.

4. Jeigu valstybės narės, kurios pilietis atitinkamas asmuo yra, arba buveinės valstybės narės kompetentingos teisminės ar administracinės institucijos neišduoda 3 dalyje nurodyto lygiaverčio dokumento, tam asmeniui leidžiama vietoje jo pateikti priesaika patvirtintą pareiškimą.

Tačiau buveinės valstybėse narėse, kuriose nėra numatyta galimybė parašyti priesaika patvirtintą pareiškimą, atitinkamiems kitų valstybių narių piliečiams leidžiama pateikti oficialų pareiškimą, kurį jie padarė kompetentingai teisminei ar administracinei institucijai buveinės valstybėje narėje arba valstybėje narėje, kurių piliečiai jie yra, arba notarui vienoje iš tų valstybių narių. Tokia institucija arba notaras išduoda liudijimą, patvirtinantį priesaika patvirtinto pareiškimo ar oficialaus pareiškimo autentiškumą.

5. 3 dalyje nurodyti ankstesnių bankrotų nebuvimo įrodymai taip pat gali būti pateikti pareiškimo, kurį atitinkamas kitos valstybės narės pilietis padaro kompetentingam teisminiam, profesiniam ar verslo organui toje kitoje valstybėje narėje, forma.

6. 3, 4 ir 5 dalyse nurodyti dokumentai pateikiami per tris mėnesius nuo jų išdavimo dienos.

7. Valstybės narės paskiria institucijas ir organus, kompetentingus išduoti 3, 4 ir 5 dalyse nurodytus dokumentus, ir nedelsdamos apie tai informuoja kitas valstybes nares ir Komisiją.

Valstybės narės taip pat informuoja kitas valstybes nares ir Komisiją apie institucijas ar organus, kuriems turi būti pateikiami 3, 4 ir 5 dalyse nurodyti dokumentai, pridedami prie prašymo leisti vykdyti 11 straipsnyje nurodytą veiklą tos valstybės narės teritorijoje.

23 straipsnis

Atlyginimų politika

1. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ visiems asmenims, kurie faktiškai vadovauja PPĮ ar vykdo pagrindines funkcijas, taip pat kitų kategorijų darbuotojams, kurių profesinė veikla turi didelį poveikį PPĮ rizikos profiliui, nustatytų ir taikytų patikimą atlyginimų politiką, proporcingą jų dydžiui ir vidaus organizacijai, taip pat jų veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui.

2. Jei Reglamente (ES) 2016/679 nenumatyta kitaip, PPĮ reguliariai viešai atskleidžia atitinkamą informaciją apie savo atlyginimų politiką,

3. Nustatydamos ir taikydamos 1 dalyje nurodytą atlyginimų politiką PPĮ laikosi šių principų:

a) atlyginimų politika nustatoma, įgyvendinama ir vykdoma pagal PPĮ veiklą, rizikos profilį, tikslus ir visos įstaigos ilgalaikius interesus, finansinį stabilumą ir veiklos rezultatus ir padeda patikimai, remiantis rizikos ribojimo principu ir efektyviai valdyti PPĮ;

b) atlyginimų politika atitinka PPĮ administruojamų pensijų sistemų narių ir išmokų gavėjų ilgalaikius interesus;

c) atlyginimų politika apima priemones, kuriomis siekiama išvengti interesų konfliktų;

d) atlyginimų nustatymo politika dera su patikimu ir veiksmingu rizikos valdymu ir neskatina prisiimti rizikos, kuri būtų nesuderinama su PPĮ rizikos profiliu ir taisyklėmis;

e) atlyginimų politika taikoma PPĮ ir 31 straipsnio 1 dalyje nurodytiems paslaugų teikėjams, nebent tiems paslaugų teikėjams taikomos 2 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytos direktyvos;

f) PPĮ nustato bendruosius atlyginimų politikos principus, juos peržiūri ir atnaujina bent kas trejus metus, ir yra atsakinga už tai, kad jie būtų įgyvendinti;

g) atlyginimai ir jų priežiūra valdomi aiškiai, skaidriai ir veiksmingai.

2 skirsnis

Pagrindinės funkcijos

24 straipsnis

Bendrosios nuostatos

1. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ vykdytų šias pagrindines funkcijas: rizikos valdymo funkciją, vidaus audito funkciją ir, kai taikoma, aktuarinę funkciją. PPĮ sudaro sąlygas pagrindinės funkcijos vykdytojams pareigas eiti veiksmingai, objektyviai, sąžiningai ir nepriklausomai.

2. PPĮ gali leisti vienam asmeniui arba organizaciniam padaliniui vykdyti daugiau nei vieną pagrindinę funkciją, išskyrus 26 straipsnyje nurodytą vidaus audito funkciją, kuri turi būti vykdoma nepriklausomai nuo kitų pagrindinių funkcijų.

3. Pagrindinę funkciją vykdo skirtingas asmuo arba padalinys nei tas, kuris vykdo panašią pagrindinę funkciją finansuojančiajame subjekte. Valstybės narės gali, atsižvelgdamos į PPĮ veiklos dydį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą, leisti PPĮ, kad pagrindines funkcijas vykdytų tas pats asmuo arba organizacinis padalinys, kaip ir finansuojančiajame subjekte, jei PPĮ paaiškina, kaip ji užkerta kelią interesų konfliktams su finansuojančiuoju subjektu arba juos valdo.

4. Pagrindinės funkcijos vykdytojai teikia visas savo atsakomybės srities esmines išvadas ir rekomendacijas PPĮ administraciniam, valdymo ar priežiūros organui, kuris nustato, kokių veiksmų reikia imtis.

5. Nedarant poveikio teisei neduoti prieš save parodymų, pagrindinės funkcijos vykdytojas informuoja PPĮ kompetentingą instituciją, jeigu PPĮ administracinis, valdymo ar priežiūros organas laiku nesiima tinkamų taisomųjų veiksmų šiais atvejais:

a) kai pagrindinę funkciją vykdantis asmuo ar organizacinis padalinys nustatė, jog yra didelė rizika, kad PPĮ neatitiks svarbaus teisės aktais nustatyto reikalavimo ir apie tai pranešė PPĮ administraciniam, valdymo ar priežiūros organui, ir kai tai gali turėti didelį poveikį narių ir išmokų gavėjų interesams, arba

b) kai pagrindinę funkciją vykdantis asmuo ar organizacinis padalinys, vykdydamas tą pagrindinę funkciją, pastebėjo didelį esminį PPĮ ir jos veiklai taikomų įstatymų ar kitų teisės aktų pažeidimą ir apie tai pranešė PPĮ administraciniam, valdymo ar priežiūros organui.

6. Valstybės narės užtikrina asmenų, informuojančių kompetentingą instituciją pagal 5 dalį, teisinę apsaugą.

25 straipsnis

Rizikos valdymas

1. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ vykdytų veiksmingą rizikos valdymo funkciją, proporcingą savo dydžiui ir vidaus organizacijai, taip pat veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui. Ta funkcija struktūruojama taip, kad būtų sudarytos sąlygos veikti rizikos valdymo sistemai, kurią nustatydama profesinių pensijų įstaiga patvirtina strategijas, procesus ir ataskaitų teikimo tvarką, būtinus siekiant individualiu ir bendru lygmeniu nustatyti, įvertinti, stebėti, valdyti riziką, kylančią ar galinčią kilti PPĮ ir jos valdomai pensijų sistemai, ir jų tarpusavio priklausomybę ir apie jas reguliariai teikti ataskaitas PPĮ administraciniam, valdymo ar priežiūros organui.

Ta rizikos valdymo sistema turi būti veiksminga ir gerai integruota į PPĮ organizacinę struktūrą ir sprendimų priėmimo procesus.

2. Rizikos valdymo sistema proporcingai pagal PPĮ dydį ir vidaus organizaciją, taip pat jų veiklos dydį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą apima rizikas, kurios gali kilti PPĮ ar įmonėms, teikiančioms užsakomąsias PPĮ užduočių ar veiklos vykdymo paslaugas, bent jau šiose srityse, kai taikytina:

a) įsipareigojimų prisiėmimo ir rezervų sudarymo;

b) turto ir įsipareigojimų valdymo;

c) investicijų, visų pirma išvestinių finansinių priemonių, pakeitimo vertybiniais popieriais ir panašių įsipareigojimų atvejais;

d) likvidumo ir koncentracijos rizikos valdymo;

e) operacinės rizikos valdymo;

f) draudimo ir kitų rizikos mažinimo metodų;

g) poveikio aplinkai, socialinės ir valdymo rizikos, susijusios su investicijų portfeliu ir jo valdymu.

3. Jeigu pagal pensijų sistemos sąlygas riziką prisiima nariai ir išmokų gavėjai, taikant rizikos valdymo sistemą ta rizika taip pat vertinama narių ir išmokų gavėjų atžvilgiu.

26 straipsnis

Vidaus audito funkcija

Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ vykdytų veiksmingą vidaus audito funkciją, proporcingą savo dydžiui ir vidaus organizacijai, taip pat veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui. Vykdant vidaus audito funkciją įvertinamas vidaus kontrolės sistemos ir kitų valdymo sistemos elementų, įskaitant, jei taikytina, užsakomąsias veiklos paslaugas, tinkamumas ir veiksmingumas.

27 straipsnis

Aktuarinė funkcija

1. Kai pati PPĮ draudžia nuo biometrinės rizikos arba garantuoja investavimo rezultatą ar tam tikrą išmokų dydį, valstybės narės reikalauja, kad PPĮ vykdytų veiksmingą aktuarinę funkciją siekdama:

a) koordinuoti ir prižiūrėti techninių atidėjinių apskaičiavimą,

b) įvertinti techniniams atidėjiniams apskaičiuoti taikomų metodikų ir pagrindinių modelių ir šiuo tikslu daromų prielaidų tinkamumą,

c) įvertinti duomenų, naudojamų apskaičiuojant techninius atidėjinius, pakankamumą ir kokybę,

d) palyginti techninių atidėjinių skaičiavimo prielaidas su patirtimi,

e) informuoti PPĮ administracinį, valdymo ar priežiūros organą apie techninių atidėjinių apskaičiavimo patikimumą ir tinkamumą,

f) pareikšti nuomonę apie bendrą įsipareigojimų prisiėmimo politiką, kai PPĮ turi tokią politiką,

g) pareikšti nuomonę apie draudimo susitarimų tinkamumą, kai PPĮ turi tokius susitarimus, ir

h) prisidėti prie veiksmingo rizikos valdymo sistemos įgyvendinimo.

2. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ paskirtų bent vieną nepriklausomą asmenį iš PPĮ ar iš išorės, kuris būtų atsakingas už aktuarinę funkciją.

3 skirsnis

Su valdymu susiję dokumentai

28 straipsnis

Savo rizikos vertinimas

1. Valstybės narės reikalauja, kad PPĮ atliktų ir dokumentuotų savo rizikos vertinimą, proporcingą savo dydžiui ir vidaus organizacijai, taip pat veiklos dydžiui, pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui.

Tas rizikos vertinimas atliekamas bent kas trejus metus arba nedelsiant po to, kai smarkiai pasikeičia PPĮ arba jos valdomų pensijų sistemų rizikos profilis. Tais atvejais, kai smarkiai pasikeičia konkrečios pensijų sistemos profilis, gali būti atliekamas tik tos pensijų sistemos rizikos vertinimas.

2. Valstybės narės užtikrina, kad į 1 dalyje nurodytą rizikos vertinimą, atsižvelgiant į PPĮ dydį ir vidaus organizaciją, taip pat į jos veiklos dydį, pobūdį, mastą ir sudėtingumą, būtų įtraukta:

a) aprašymas, kaip savo rizikos vertinimas integruojamas į PPĮ valdymo procesą ir sprendimų priėmimo procesus;

b) rizikos valdymo sistemos veiksmingumo vertinimas;

c) aprašymas, kaip PPĮ išvengia interesų konfliktų su finansuojančiuoju subjektu, kai PPĮ naudoja