2001 m. sausio 9 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 213/2001, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisykles, susijusias su pieno ir pieno produktų analizės bei kokybės vertinimo metodais ir iš dalies pakeičiantis Reglamentus (EB) Nr. 2771/1999 ir (EB) Nr. 2799/1999



Oficialusis leidinys L 037 , 07/02/2001 p. 0001 - 0099

CS.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

ET.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

HU.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

LT.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

LV.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

MT.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

PL.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

SK.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338

SL.ES skyrius 3 tomas 31 p. 240 - 338



Komisijos reglamentas (EB) Nr. 213/2001 2001 m. sausio 9 d. nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisykles, susijusias su pieno ir pieno produktų analizės bei kokybės vertinimo metodais ir iš dalies pakeičiantis Reglamentus (EB) Nr. 2771/1999 ir (EB) Nr. 2799/1999 EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1255/1999 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo [1], ypač į jo 10 ir 15 straipsnius, 26 straipsnio 3 dalį, 29 straipsnio 1 dalį ir 31 straipsnio 14 dalį, kadangi: (1) Komisijos reglamentuose (EEB) Nr. 1216/68, (EEB) Nr. 3942/92, (EB) Nr. 86/94, (EB) Nr. 2721/95, (EB) Nr. 1080/96, (EB) Nr. 1081/96, (EB) Nr. 1082/96, (EB) Nr. 1854/96, (EB) Nr. 880/98 ir (EB) Nr. 1459/98, kurių visos nuorodos yra pateiktos šio reglamento XXVI priede, yra nustatyti pamatiniai ir įprastiniai pieno bei pieno produktų analizės bei kokybės vertinimo metodai ir šių metodų taikymo sritis bei taisyklės. Dėl aiškumo ir tam, kad dirbantys minimame sektoriuje turėtų vienodą metodų ir jų taikymo taisyklių rinkinį, pirmiau minėti reglamentai turėtų būti iš naujo suformuluoti ir sujungti į vieną tekstą. Dėl tos pačios priežasties 1999 m. gruodžio 16 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2771/1999, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisykles dėl intervencijos sviesto ir grietinėlės rinkoje [2], ir 1999 m. gruodžio 17 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2799/1999, nustatantis išsamias Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisykles, susijusias su pagalbos už pašarams skirtą nugriebtą pieną ir nugriebtus pieno miltelius suteikimu ir šių nugriebto pieno miltelių pardavimu [3], turėtų būti iš dalies pakeistas taip, kad minėtų reglamentų priedus, susijusius su analizės metodais būtų galima įtraukti į šį reglamentą. (2) Siekiant garantuoti, kad būtų griežtai laikomasi pieno ir pieno produktų sudėties bei kokybės reikalavimų, nustatytų remiantis Reglamente (EB) Nr. 1255/1999 numatyta tvarka, juos būtina tikrinti. (3) Pamatiniai tokių tikrinimų metodai – tai dažniausiai tarptautinių organizacijų, būtent CEN, IDF, ISO ir AOAC International, skelbiami metodai, kuriuos šios organizacijos nuolat atnaujina. Kartais Bendrijos taisyklėse Bendrijos pamatinis metodas nurodomas, kartais nenurodomas. Norint užtikrinti, kad pamatiniai metodai būtų taikomi vienodai, kasmet turi būti sudaromas pamatinių metodų sąrašas ir tik šie metodai gali būti taikomi. (4) Įprastiniai metodai taip pat neturėtų būti atmetami. Todėl reikėtų nurodyti jų taikymo sąlygas. (5) Be to, turėtų būti nustatyti bendri metodai, užtikrinantys vienodą analizės rezultatų vertinimą, aptariamų produktų juslinį vertinimą ir ginčytinų rezultatų pakartotinį nagrinėjimą. (6) Kai kuriems tyrimams šiuo metu nėra tarptautiniu mastu priimtų ir įteisintų pamatinių metodų, todėl nėra informacijos apie skirtingų laboratorijų analizės rezultatų variantus. Dėl šios priežasties reikėtų nustatyti Bendrijos metodus, kurie būtų patvirtinti pagal tarptautines taisykles ir būtų taikomi kaip pamatiniai. (7) 1997 m. gruodžio 15 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 2571/97 dėl sviesto pardavimo sumažintomis kainomis ir pagalbos suteikimo už grietinėlę, sviestą ir koncentruotą sviestą konditerijos, vartojamą produktams iš tešlos, ledams ir kitiems maisto produktams gaminti [4] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 635/2000 [5], yra numatyta tam tikromis aplinkybėmis atsekti grietinėlės, sviesto ir koncentruoto sviesto tapatumą, kad būtų galima užtikrinti teisingą galutinį šių produktų panaudojimą. Kadangi atsekamumas yra svarbus norint užtikrinti, kad gerai veiktų schema, o kad joje dalyvaujantiems operatoriams būtų taikomos vienodos sąlygos, reikėtų nustatyti bendrus atsekamųjų medžiagų nustatymo metodus. (8) Vadovaujantis 1985 m. lapkričio 11 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3143/85 dėl intervencinio sviesto, skirto vartoti tiesiogiai koncentruoto sviesto pavidalu, pardavimo sumažintomis kainomis [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 101/1999 [7], 1990 m. vasario 20 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 429/90 dėl pagalbos už Bendrijoje tiesiogiai vartoti skirtą koncentruotą sviestą suteikimo konkurso tvarka [8] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 124/1999 [9], ir Reglamentu (EB) Nr. 2571/97, į koncentruotą sviestą turi būti pridėta atsekamųjų medžiagų šį procesą prižiūrint. Kad produktai nenukryptų nuo normos, turi būti griežtai vykdoma koncentruoto sviesto tapatumo atsekimo reikalavimų laikymosi priežiūra. Todėl reikėtų nustatyti bendrąjį minėtų atsekamųjų medžiagų nustatymo metodą. (9) Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 9 straipsnio nuostatomis, gali būti suteikta pagalba iš avių pieno pagamintų sūrių privačiam saugojimui. Remiantis to reglamento 31 straipsnio nuostatomis, šiems produktams gali būti suteikiama speciali grąžinamoji išmoka. Sūriai, pagaminti iš avių, ožkų, buivolių pieno ir avių, ožkų bei buivolių pieno mišinio, taikant lengvatines priemones, gali būti įvežami į Bendriją iš tam tikrų trečiųjų šalių. Atsižvelgiant į pirmiau nurodytas nuostatas, siekiant užtikrinti, kad į minėtus produktus nebūtų įmaišyta karvių pieno, būtina atlikti atitinkamus patikrinimus. Todėl reikėtų nustatyti Bendrijos pamatinį metodą karvių pienui aptikti, neatmetant ir įprastinių metodų, jei šie atitinka tam tikrus kriterijus. (10) Remiantis 1990 m. spalio 10 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 2921/90 dėl pagalbos suteikimo už kazeino ir kazeinatų gamybai naudojamą nugriebtą pieną [10] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2654/1999 [11], turi būti nustatyta, ar juose nėra koliforminių bakterijų. Tarptautiniu mastu patvirtintas pamatinis koliforminių bakterijų nustatymo piene ir pieno produktuose metodas yra nurodytas Tarptautiniame standarte IDF 73A: 1985. Tačiau tas standartas yra taikytinas tik modifikuota forma nustatant koliformines bakterijas tam tikrame produkto kiekyje. Todėl remiantis anksčiau minėtu standartu yra nustatytas Bendrijos pamatinis šios bakterijos nustatymo metodas. (11) 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo [12] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 254/2000 [13], yra numatytos skirtingos 2309 pozicijoje klasifikuojamų kombinuotųjų pašarų muitų normos atsižvelgiant į juose esančio pieno produkto kiekį. Siekiant užtikrinti, kad minimos taisyklės būtų taikomos vienodai, visoms valstybėms narėms turėtų būti nustatytas visuotinai pripažintas ir privalomas laktozės kiekio analizes metodas. (12) Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1255/19999 nuostatomis, intervencijai skirtas sviestas ir nugriebto pieno milteliai arba nugriebto pieno milteliai skirti pašarams turi atitikti tam tikrus kokybės reikalavimus. Turi būti nustatyti pamatiniai metodai, leidžiantys įsitikinti, ar šių reikalavimų laikomasi. (13) Įgyvendinant kai kuriuos pirmą kartą šiame reglamente nustatytus metodus reikės tam tikro prisitaikymo laikotarpio. Todėl šių metodų taikymą reikėtų atidėti. (14) Pieno ir pieno produktų vadybos komitetas per pirmininko nustatytą laiką nepateikė savo nuomonės, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS 1 straipsnis Taikymo sritis ir apimtis Šis reglamentas nustato pieno ir pieno produktų cheminės, fizikinės bei mikrobiologinės analizės ir juslinio vertinimo metodų taikymo taisykles, įgyvendinant Reglamente (EB) Nr. 1255/1999 nustatytas bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo priemones. Be to, jame yra nustatyti ir kai kurie iš minėtų metodų. 2 straipsnis Metodų sąrašas 1. Šio reglamento I priede yra pateiktas pamatinių metodų, taikytinų atliekant 1 straipsnyje minėtas analizes, sąrašas. 2. Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 42 straipsnyje nustatyta tvarka Komisija ne rečiau kaip kartą per metus šį sąrašą atnaujina. 3 straipsnis Įprastiniai metodai Atliekant Bendrijos taisyklėse reglamentuojamą analizę, įprastiniai metodai gali būti taikomi tuo atveju, jei jie yra tinkamai kalibruojami ir nuolat tikrinami pagal pamatinį metodą. Tikrinant įprastiniais metodais gautus rezultatus, kurie yra artimi atitinkamuose reglamentuose nurodytoms riboms, gali būti taikoma II priede aprašyta procedūra. Ginčytinais atvejais lemia pamatiniu metodu gauti rezultatai. 4 straipsnis Pamatinių metodų įteisinimas 1. Pamatiniai metodai įteisinami tada, kai jie atitinka iš anksto nustatytus preciziškumo kriterijus, susijusius su pakartojamumo ir atkuriamumo riba. 2. Jei minėtuose reglamentuose nustatytas pamatinis metodas dar neįteisintas, valstybės narės nustato laikiną atkuriamumo ribą. Ta riba nustatoma remiantis III priedo b punkte aprašyta procedūra. Tačiau pirmuosius 18 mėnesių nuo šio reglamento įsigaliojimo valstybės narės gali taikyti lygiavertę procedūrą. Atitikimas nustatytoms riboms turi būti tikrinamas ne rečiau kaip kartą per metus. 3. Kai įteisintais pamatiniais metodais arba metodais, kurių preciziškumo ribos apibrėžtos laikinai, gauti rezultatai viršija nustatytas ribas, analizės rezultatai gali būti vertinami taikant IV priede aprašytą metodą, kad būtų nustatytas kritinis nuokrypis nuo minėtų ribų. 5 straipsnis Analizės rezultatų priimtinumas 1. Analizė atliekama laboratorijose, taikančiose vidaus kokybės kontrolės procedūrą pagal V priedo a dalyje aprašytą arba lygiavertį standartą atitinkančią procedūrą. Laboratorijos pasitikrinimui privalo turėti išsamų taikomos procedūros aprašymą. 2. Laboratorijos nusistato jų vidaus preciziškumą visiems metodams remdamosi: a) V priedo b punkte aprašyta procedūra arba b) paskelbta ir galiojančia procedūra, kurioje yra nustatytas pakartojamumas. Atkuriamumo ribos turi būti tikrinamos ne rečiau kaip kartą per metus taikant III priedo a punkte aprašytą procedūrą. Antroji pastraipa netaikoma laboratorijoms, kurios tais metais dalyvavo kvalifikacijos tikrinimo programoje. 3. Laboratorijų ataskaitose apie analizės rezultatus turi būti pakankamai informacijos, kad rezultatus būtų galima įvertinti taip, kaip nurodyta IV ir VIII prieduose. 4. Analizės rezultatai laikomi priimtinais, jei jie buvo gauti laikantis priimtinumo kriterijų, aprašytų 1 dalyje nurodytoje vidaus kokybės kontrolės procedūroje, ir 2 dalyje minėto laboratorijos vidaus preciziškumo. 6 straipsnis Juslinis vertinimas 1. Sviesto vertintojų darbas ir rezultatų patikimumas tikrinami taikant VI priede aprašytas procedūras. VII priede aprašyta procedūra taikoma kaip pamatinis juslinio vertinimo metodas. 2. Valstybės narės, atlikdamos juslinį pieno ir pieno produktų, išskyrus sviestą, vertinimą, privalo taikyti IDF standarte 99C/1997 nurodytą pamatinį metodą arba kitus palyginamus metodus, apie kuriuos jos praneša Komisijai. VI priede apibūdintos procedūros gali būti taikomos tikrinant vertintojų darbą ir rezultatų patikimumą. 7 straipsnis Mėginių ėmimas ir ginčai dėl analizės rezultatų 1. Bendrijos taisyklėse numatytai analizei atlikti turi būti imami dubliuojami mėginiai. 2. Kai veiklos vykdytojas analizės rezultatų nepripažįsta, taikoma VIII priede aprašyta procedūra. II SKYRIUS ANALIZĖS METODAI 8 straipsnis Sviesto drėgmės, sausųjų neriebalinių medžiagų ir riebalų kiekio nustatymas 1. IX priede aprašytas analizės metodas yra taikomas kaip pamatinis sviesto drėgmės kiekiui nustatyti. 2. X priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis sviesto sausųjų neriebalinių medžiagų kiekiui nustatyti. 3. XI priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis sviesto riebalų kiekiui nustatyti. 9 straipsnis Atsekamosios medžiagos 1. XII priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis vanilinui koncentruotame svieste, svieste ir grietinėlėje nustatyti. 2. XIII priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis beta-apo-8' karotino rūgšties etilo esterių kiekiui koncentruotame svieste ir svieste nustatyti. 3. XIV priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis ß-sitosterolio arba stigmasterolio kiekiui svieste ir koncentruotame svieste nustatyti. 4. Koncentruoto sviesto, sviesto ir grietinėlės tapatumas yra atsektas pagal atitinkamas Bendrijos taisykles, jei gauti rezultatai atitinka 1, 2 ir 3 dalyse nurodytų priedų 8 dalyje pateiktas specifikacijas. 10 straipsnis Karvių pieno kazeino nustatymas 1. XV priede aprašytas pamatinis analizes metodas yra taikomas siekiant užtikrinti, kad sūryje, kuris turi būti gaminamas tik iš avių, ožkų ar buivolių pieno arba šių gyvulių pieno mišinio, faktiškai nebūtų karvių pieno kazeino. Laikoma, kad produkte yra karvių pieno kazeino, kai matomas jo kiekis tiriamajame mėginyje yra lygus arba didesnis nei XV priede aprašytame etaloniniame mėginyje, kuriame yra 1 % karvių pieno, esantį kazeino kiekį. 2. Įprastiniai 1 dalyje minimo karvių pieno kazeino aptikimo sūriuose metodai gali būti taikomi tada, kai: a) aptikimo riba yra 0, 5 % arba žemesnė, b) nepasitaiko tariamai teigiamų rezultatų, c) karvių pieno kazeinas yra nustatomas reikalaujamu jautrumu netgi po ilgų brandinimo laikotarpių, būdingų įprastinei prekybai. Jei nesilaikoma b punkte nurodyto reikalavimo, kiekvienas mėginys, kurio rezultatas yra teigiamas, turi būti tiriamas taikant pamatinį metodą. Jei nesilaikoma c punkte nurodyto reikalavimo vienos iš 1 dalyje nurodytų rūšių sūriui, šis sūris turi būti tiriamas taikant pamatinį metodą. 11 straipsnis Koliforminių bakterijų nustatymas 1. Koliforminėms bakterijoms svieste, nugriebto pieno milteliuose, kazeine ir kazeinėtuose nustatyti taikomas XVI priede aprašytas pamatinis metodas. 2. Įprastiniai koliforminių bakterijų nustatymo metodai gali būti taikomi tuo atveju, jei gautus rezultatus galima palyginti su rezultatais, gautais taikant minėtame priede aprašytą pamatinį metodą. Svarbiausia, kad įprastiniai metodai turėtų adekvačią aptikimo ribą. Neturi būti gaunami tariamai neigiami rezultatai. Jei negalima išvengti tariamai teigiamų rezultatų, visi teigiami rezultatai turi būti patvirtinti taikant pamatinį metodą. 12 straipsnis Laktozės kiekis Laktozės kiekio produktuose, klasikuojamuose pagal KN 2309 kodą, nustatymo metodas yra aprašytas XVII priede. 13 straipsnis Fermentinių išrūgų nustatymas 1. Fermentinių išrūgųviešajam saugojimui skirtuose nugriebto pieno milteliuose nustatymo metodas yra aprašytas XVIII priede. 2. Fermentinių išrūgų pašarams skirtuose nugriebto pieno milteliuose ir mišiniuose nustatymo metodas yra aprašytas XIX priede. 14 straipsnis Pasukų nustatymas Pasukų nugriebto pieno milteliuose nustatymo metodas yra aprašytas XX priede. 15 straipsnis Antimikrobinių medžiagų likučiai Antibiotinių medžiagų ir sulfamido (dapsono) likučių nugriebto pieno milteliuose nustatymo metodas yra aprašytas XXI priede. 16 straipsnis Nugriebto pieno miltelių kiekis Nugriebto pieno miltelių kiekio kombinuotuosiuose pašaruose nustatymo metodas yra aprašytas XXII priede. 17 straipsnis Krakmolo nustatymas Krakmolo nugriebto pieno milteliuose, denatūruoto pieno milteliuose ir kombinuotuosiuose pašaruose nustatymo metodas yra aprašytas XXIII priede. 18 straipsnis Rūgščiųjų pasukų miltelių drėgnumas Pašarams skirtų rūgščiųjų pasukų miltelių drėgmės kiekio nustatymo metodas yra aprašytas XXIV priede. 19 straipsnis Pašalinių riebalų nustatymas Pašalinių riebalų pieno riebaluose nustatymo metodas yra aprašytas XXV priede. III SKYRIUS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 20 straipsnis Reglamento (EB) Nr. 2771/1999 daliniai pakeitimai Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999 iš dalies pakeičiamas taip: 1. 4 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys keičiamas taip: "Kompetentingos institucijos, taikydamos I priede aprašytus metodus ir remdamosi mėginiais, paimtais laikantis IV priede nustatytų taisyklių, patikrina sviesto kokybę". 2. I priedo antra išnaša pakeičiama taip: "Žr. Reglamento (EB) Nr. 213/2001 I priedą". 3. II ir III priedai išbraukiami. 4. IV priedo 2 dalies priešpaskutiniame sakinyje žodžiai "pagal III priedą" keičiami žodžiais "pagal Reglamento (EB) Nr. 213/2001 VII priedą". 21 straipsnis Reglamento (EB) Nr. 2799/1999 daliniai pakeitimai Reglamentas (EB) Nr. 2799/1999 iš dalies pakeičiamas taip: 1. 20 straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalys yra keičiamos šiomis dalimis: "1. Nugriebto pieno miltelių kiekis mišiniuose ir kombinuotuosiuose pašaruose nustatomas bent du kartus tiriant kiekvieną mėginį ir taikant Reglamento (EB) Nr. 213/2001 XXII priede aprašytą analizės metodą bei papildomai atliekant šio reglamento 17 straipsnio 3 dalyje numatytus patikrinimus. Jei šių patikrinimų rezultatai nesutaptų, lemia patikrinimo vietoje rezultatas. 2. Fermentinių išrūgų nebuvimas įrodomas taikant Reglamento (EB) Nr. 213/2001 XIX priede aprašytą metodą. 3. Krakmolo kiekis kombinuotuosiuose pašaruose nustatomas atliekant šio reglamento 17 straipsnio 3 dalyje numatytus patikrinimus ir papildomai taikant Reglamento (EB) Nr. 213/2001 XXIII priede aprašytą analizės metodą. 4. Rūgščiųjų pasukų miltelių drėgmės kiekis nustatomas taikant Reglamento (EB) Nr. 213/2001 XXIV priede aprašytą analizės metodą." 2. III, IV, V ir VI priedai išbraukiami. 22 straipsnis Panaikinimai Reglamentai (EEB) Nr. 1216/68, (EEB) Nr. 3942/92, (EB) Nr. 86/94, (EB) Nr. 2721/95, (EB) Nr. 1854/96, (EB) Nr. 1080/96, (EB) Nr. 1081/96, (EB) Nr. 1082/96, (EB) Nr. 880/98 ir (EB) Nr. 1459/98 yra panaikinami. Nuorodos į panaikintus reglamentus laikomos nuorodomis į šį reglamentą. 23 straipsnis Įsigaliojimas Šis reglamentas įsigalioja septintą dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Tačiau III priede, IV priedo 4 dalyje, V, VI ir VIII prieduose aprašyti metodai yra taikomi praėjus 18 mėnesių po šio reglamento įsigaliojimo. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 2001 m. sausio 9 d. Komisijos vardu Franz Fischler Komisijos narys [1] OL L 160, 1999 6 26, p. 48. [2] OL L 333, 1999 12 24, p. 11. [3] OL L 340, 1999 12 31, p. 3. [4] OL L 350, 1997 12 20, p. 3. [5] OL L 76, 2000 3 25, p. 9. [6] OL L 298, 1985 11 12, p. 9. [7] OL L 11, 1999 1 16, p. 14. [8] OL L 45, 1990 2 21, p. 8. [9] OL L 16, 1999 1 21, p. 19. [10] OL L 279, 1990 10 11, p. 22. [11] OL L 325, 1999 12 17, p. 10. [12] OL L 256, 1987 9 7, p. 1. [13] OL L 28, 2000 2 3, p. 16. -------------------------------------------------- I PRIEDAS (2 straipsnis) PAMATINIŲ METODŲ SĄRAŠAS Vartojamos santrumpos: Min. = mažiausiai, maks. = daugiausiai, priedas = cituojamo reglamento priedas, SNM = sausosios neriebalinės medžiagos, LRR = laisvosios riebalų rūgštys, PS = peroksidų skaičius, I – = išvaizda, sk = skonis, Ks = konsistencija, BBS = bendras bakterijų skaičius, Therm. = termofilinių bkterijų skaičius, VN = valstybė narė, IDF = Tarptautinė pienininkystės federacija, ISO = Tarptautinė standartizacijos organizacija, IUPAC = Tarptautinė teorinės ir taikomosios chemijos sąjunga, ADPI = Amerikos pienininkystės institutas, SSP = saldintas sutirštintas pienas, SPG = sutirštintas pienas ir grietinėlė, SNPM = sausosios neriebalinės pieno medžiagos. 1 pastaba : Riebalai atskiriami pagal IDF Standard 6B:1989 (apsauga nuo šviesos). 2 pastaba : Pamatiniai metodai nenustatyti. 3 pastaba : Mėginys ruošiamas pagal IDF Standard 122C:1996 arba IDF Standard 73A:1985. 4 pastaba : Inkubuojama 48 val. 55° C temperatūroje saugant, kad neišdžiūtų terpė. 5 pastaba : SNM %= SM %– R %. 6 pastaba : Sviestas turi atitikti valstybėje narėje gamintojoje nustatytą nacionalinę kokzbės klasę, nurodytą Komisijos reglamento (EB) Nr. 2771/1999 V priede. 7 pastaba : Komisijos direktyva 84/8/EEB. 8 pastaba : Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1758/94 (OL L 183, 1994 7 19, p. 14.). 9 pastaba : Komisijos direktyva 78/633/EEB. A DALIS Komisijos reglamentas | Produktas | Rodikliai | Ribos | Pamatinis metodas | Pastabos | Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999 Viešasis saugojimas (OL L 333, 1999 12 24, p. 11.) | Nesūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 82 % | XI priedas | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | SNM | Ne daugiau kaip 2 % | X priedas | | LLR (maks.) | Ne daugiau kaip 1,2 mmol/100 g riebalų | IDF Standard 6B:1989 | | PS | Ne daugiau kaip 0,3 mekv. deguonies/1000 g riebalų | IDF Standard 74A:1991 (angliškas tekstas), | 1 pastaba | Koliforminės bakterijos | Neaptinkama 1 g | XVII priedas | 3 pastaba | Ne pieno riebalai | Neaptinkami trigliceridų analize | XXVI priedas | | Sterolo atsekamosios medžiagos | Neaptinkama | XIV priedas | | Kitos atsekamosios medžiagos: | | | | —vanilinas | Neaptinkama | XII priedas | | —karotino rūgšties etilo esteris | Neaptinkama | XIII priedas | | —enanto rūgšties trigliceridai | Neaptinkama | IUPAC 2.301 5 skyrius | | Juslinis įvertinimas | Ne mažiau kaip 4 balai iš 5 už I, Sk ir Ks | VII priedas | | Vandens dispersija | Ne mažiau kaip 4 balai | IDF Standard 112 A:1989 | | Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999 Privatus saugojimas | Nesūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 82 % | XI priedas | 6 pastaba | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999 Privatus saugojimas | Sūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 80 % | XI priedas | 6 pastaba | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Druska | Ne daugiau kaip 2 % | IDF Standard 12B:1988 | | Reglamentas (EB) Nr. 2571/97 (OL L 350, 1997 12 20, p. 3.) | Nesūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 82 % | XI priedas | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Atsekamosios medžiagos: | | | | —sterolai | | XIV priedas | | —vanilinas | | XII priedas | | —karotino rūgšties etilo esteris | | XIII priedas | | —enanto rūgšties trigliceridai | | IUPAC 2.301 5 skyrius | | Reglamentas (EB) Nr. 2571/97 | Sūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 80 % | XI priedas | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Valgomoji druska | Ne daugiau kaip 2 % | IDF Standard 12B:1988 | | Atsekamosios medžiagos: | | | | sterolai | | XIV priedas | | vanilinas | | XII priedas | | karotino rūgšties etilo esteris | | XIII priedas | | enanto rūgšties trigliceridai | | IUPAC 2.301 5 dalis | | Reglamentas (EB) Nr. 2571/97 | Koncentruotas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 99,8 % | IDF Standard 24:1964 | | Drėgmė ir SNPM | Ne daugiau kaip 0,2 % | IDF Standard 23A:1988, IDF Standard 24:1964 | | LLR | Ne daugiau kaip 0,35 % (oleino) | IDF Standard 6B:1989 | | PS (maks.) | Ne daugiau kaip 0,5 mekv. deguonies/1000 g riebalų | IDF Standard 74A:1991 (angliškas tekstas) | 1 pastaba | Ne pieno riebalai | Turi nebūti | XXV priedas | | Skonis | Grynas | | | Kvapas | Turi nebūti pašalinio kvapo | | | Kiti | Turi nebūti neutralizuojančių medžiagų, antioksidantų ir konservantų | | | Atsekamosios medžiagos: | | | | —sterolai | | XIV priedas | | —vanilinas | | XII priedas | | —karotino rūgšties etilo esteris | | XIII priedas | | —enanto rūgšties trigliceridai | | IUPAC 2.301 5 skyrius | | Reglamentas (EB) Nr. 2571/97 | Grietinėlė | Riebalai | 35 % | IDF Standard 16C:1987 | | Atsekamosios medžiagos: | | | | —sterolai | | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | —vanilinas | | XII priedas | | —karotino rūgšties etilo esteris | | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | —enanto rūgšties trigliceridai | | IUPAC 2.301 5 skyrius | | Reglamentas (EEB) Nr. 429/90 (OL L 45, 1990 2 21, p. 8.) | Koncentruotas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 96 % | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | SNM | Ne daugiau kaip 2 % | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | Atsekamosios medžiagos: | | | | —stigmasterolis (95 %) | 15 g/100 kg koncentruoto sviesto | XIV priedas | | —stigmasterolis (85 %) | 17 g/100 kg koncentruoto sviesto | XIV priedas | | —enanto rūgšties trigliceridai | 1,1 kg/100 kg sviesto koncentrato | IUPAC 2.301 5 skyrius | | —stigmasterolis ir sviesto rūgšties etilo esteris | Žr. priedo 1 punkto c papunktį | XIV priedas | 2 pastaba | —Lecitinas (E 322) | Ne daugiau kaip 0,5 % | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | NaCl | Ne daugiau kaip 0,75 % | IDF Standard 12B:1988 | | LRR | Ne daugiau kaip 0,35 % (oleino) | IDF Standard 6B:1989 | | PS (maks.) | Ne daugiau kaip | IDF Standard 74A:1991 (angliškas tekstas), | 1 pastaba | Skonis | Grynas | | | Kvapas | Turi nebūti pašalinio kvapo | | | Kiti | Turi nebūti neutralizavimo medžiagų, antioksidantų ir konservantų | | | Reglamentas (EEB) Nr. 2191/81 (OL L 213, 1981 8 1, p. 20.) | Nesūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 82 % | XI priedas | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Reglamentas (EEB) Nr. 2191/81 | Sūdytas sviestas | Pieno riebalai | Ne mažiau kaip 80 % | XI priedas | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 16 % | IX priedas | | Valgomoji druska | Ne daugiau kaip 2 % | IDF Standard 12B:1988 | | Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 9 straipsnis ir II antraštinė dalis | Sūris, pagamintas iš avių ir (arba) ožkų pieno | Karvių pienas | < 1 % | XV priedas | | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | I priedas – Rūgštinis kazeinas | Drėgmė | Ne daugiau kaip 12 % | IDF Standard 78C:1991 | | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,75 % | IDF Standard 127A:1988 | | Laisvasis rūgštingumas | Ne daugiau kaip 0,30 % (pieno rūgšties) | IDF Standard 91:1979 | | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | I priedas – Fermentinis kazeinas | Drėgmė | Ne daugiau kaip 12 % | IDF Standard 78C:1991 | | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,00 % | IDF Standard 127A:1988 | | Pelenai | Ne mažiau kaip 7,50 % | IDF Standard 90:1979 | | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | I priedas – Kazeinatai | Drėgmė | Ne daugiau kaip 6,0 % | IDF Standard 78C:1991 | | Pieno baltymai | Ne mažiau kaip 88,00 % | IDF Standard 92:1979 | | Riebalai ir pelenai | Ne daugiau kaip 6,0 % | IDF Standard 127A:1988, IDF Standard 89:1979 arba | | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | II priedas – Rūgštinis kazeinas | Drėgmė | Ne daugiau kaip 10,0 % | IDF Standard 78C:1991 | | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,5 % | IDF Standard 127A:1988 | | Laisvasis rūgštingumas | Ne daugiau kaip 0,20 % (pieno rūgšties) | IDF Standard 91:1979 | | BBS (maks.) | Ne daugiau kaip 30000/1 g. | IDF Standard 100B:1991arba | 3 pastaba | Koliforminės bakterijos | Turi nebūti 0,1 g | XVI priedas | 3 pastaba | Termofilinės bakterijos (maks.) | Ne daugiau kaip 5000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 ir 4 pastabos | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | II priedas – Fermentinis kazeinas | Drėgmė | Ne daugiau kaip 8,0 % | IDF Standard 78C:1991 | | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,0 % | IDF Standard 127A:1988 | | Pelenai | Ne daugiau kaip 7,50 % | IDF Standard 90:1979 | | BBS (maks.) | 30000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 pastaba | Koliforminės bakterijos | Turi nebūti 0,1 g | XVI priedas | 3 pastaba | Termofilinės bakterijos | Ne daugiau kaip 5000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 ir 4 pastabos | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | II priedas – Kazeinatai | Drėgmė | Ne daugiau kaip 6,0 % | IDF Standard 78C:1991 | | Pieno baltymai | Ne mažiau kaip 88,0 % | IDF Standard 92:1979 | | Riebalai ir pelenai | Ne daugiau kaip 6,0 % | IDF Standard 127A:1988, IDF Standard 89:1979 arba | | BBS (maks.) | Ne daugiau kaip 30000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 pastaba | Koliforminės bakterijos | Turi nebūti 0,1 g | XVI priedas | 3 pastaba | Termofilinės bakterijos (maks.) | Ne daugiau kaip 5000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 ir 4 pastabos | Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 | III priedas – Kazeinatai | Drėgmė | Ne daugiau kaip 60,0 % | IDF Standard 78C:1991 | | Pieno baltymai | Ne mažiau kaip 85,00 % | IDF Standard 92:1979 | | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,5 % | IDF Standard 127A:1988 | | Laktozė | Ne daugiau kaip 1,0 % | IDF Standard 106:1982 | | Pelenai | Ne daugiau kaip 6,5 % | IDF Standard 89:1979 arba | | BBS (maks.) | Ne daugiau kaip 30000/1 g. | IDF Standard 100B:1991 | 3 pastaba | Koliforminės bakterijos | Turi nebūti 0,1 g | XVI priedas | 3 pastaba | Termofilinės bakterijos (maks.) | Ne daugiau kaip 5000/1 g. | IDF Standard 100B:1991 | 3 ir 4 pastabos | Reglamentas (EB) Nr. 2799/1999 (OL L 340, 1999 12 31, p. 3.) | Kombinuotieji pašarai ir nugriebto pieno milteliai, (NPM), skirti gyvuliams šerti | Drėgmė (rūgščiųjų pasukų miltelių) | Ne daugiau kaip 5 % | | | Baltymai | Ne mažiau kaip 31,4 % sausųjų neriebalinių medžiagų | IDF Standard 20B:1993 | | Drėgmė (NPM) | Ne daugiau kaip 5 % | IDF Standard 26A:1993 | | Riebalai (NPM) | Ne daugiau kaip 11 % | IDF Standard 9C:1987 | | Fermentinės išrūgos (NPM) | Turi nebūti | XIX priedas | 7 pastaba | Krakmolas (NPM) | Turi nebūti | XXIII priedas | | Drėgmė (mišiniuose) | Ne daugiau kaip 5,0 % sausosios neriebalinės medžiagos | IDF Standard 26A:1993 | | Riebalinės medžiagos (mišiniuose) | — | Komisijos direktyva 84/4/EEB (OL L 15, 1984 1 18, p. 28.) | | Fermentinės išrūgos (mišiniuose) | Turi nebūti | XIX priedas | | NPM kiekis (galutiniame produkte) | Ne mažiau kaip 50 % | XXII priedas | 7 pastaba | Riebalai (galutiniame produkte) | Ne mažiau kaip 2,5 % | Komisijos direktyva 84/4/EEB | 8 pastaba | Krakmolas (galutiniame produkte) | Ne mažiau kaip 2 % | XXIII priedas | 9 pastaba | Varis (galutiniame produkte) | 25 ppm (mg/kg) | Komisijos direktyva 78/633/EEB (OL L 206, 1987 7 26, p. 43.) | | Reglamentas (EB) Nr. 322/96 (OL L 45, 1996 2 23, p. 5.) | Purkštinio džiovinimo NPM | Riebalai | Ne daugiau kaip 1,0 % | IDF Standard 9C:1987 | | Baltymai | Ne mažiau kaip 31,4 % SNM | IDF Standard 20B:1993 | | Drėgmė | Ne daugiau kaip 3,5 % | IDF Standard 26A:1993 | | Rūgštingumas | Ne daugiau kaip 19,5 ml | IDF Standard 86:1981 | | Laktatai | Ne daugiau kaip 150 mg/100 g | IDF Standard 69B:1987 | | Fosfatazė | Neigiama | ISO Standard 3356:1975 | | Tirpumas | Ne daugiau kaip 0,5 ml 24 °C temperatūroje | IDF Standard 129A:1988 | | Suskrudę dalelės | Diskas B (15,0 mg) | ADPI:1990 | | BBS | 40000/1 g | IDF Standard 100B:1991 | 3 pastaba | Koliforminės bakterijos | Neigiama 0,1 g | XVI priedas | 3 pastaba | Pasukos | Neigiama | XX priedas | | Fermentinės išrūgos | Neigiama | XVIII priedas | | Rūgščios išrūgos | Neigiama | Kompetentingų institucijų patvirtintas metodas | 2 pastaba | Antimikrobinės medžiagos | | XXI priedas | | B DALIS Šioje dalyje išvardyti metodai taikomi analizuoti produktams, kuriems taikomi 1 stulpelyje nurodyti ES reglamentai Komisijos reglamentas | Produktas | KN kodas | Parametras | Ribos | Pamatinis metodas | Pastabos | Reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 (OL L 256, 1987 9 7, p. 1.) Reglamentas (EB) Nr. 2414/98 (OL L 299, 1998 11 10, p. 7.) Reglamentas (EB) Nr. 1374/98 (OL L 185, 1998 6 30, p. 21.) Reglamentas(EB) Nr. 2508/97 (OL L 345, 1997 12 16, p. 31.) Reglamentas (EB) Nr. 174/1999 (OL L 20, 1999 1 27, p. 8.) | Nekoncentruotas pienas ir grietinėlė, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitų saldiklių | 0401 | Riebalai (≤ 6 %) | Kiekvieno produkto ribos nurodytos KN kodas, išsamiau nurodytos, jei taikoma, Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3846/87 (OL L 366, 1987 12 24.) Eksporto nomenklatūros 9 dalyje arba Reglamente (EB) Nr. 1374/98 (OL L 185 1998 06 30, p. 21.) | IDF Standard 1D:1996 | | Riebalai (> 6 %) | IDF Standard 16C:1987 | | Pienas ir grietinėlė, koncentruoti arba į kuriuos pridėta cukraus ar kitų saldiklių | 0402 | Riebalai (skysti) | IDF Standard 13C:1987 | | Riebalai (kieti) | IDF Standard 9C:1993 | | Baltymai | IDF Standard 20B:1993 | | Sacharozė (normalus kiekis) | IDF Standard 35A:1992 | | Sacharozė (mažas kiekis) | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | Sausosios medžiagos (SSP) | IDF Standard 15B:1991 | | Sausosios medžiagos (SPG) | IDF Standard 21B:1987 | | Drėgmė (sausasis pienas ir grietinėlė) | IDF Standard 26A:1993 | | Pasukos, rūgpienis ir grietinė, jogurtas, kefyras ir kitoks fermentuotas arba raugintas pienas ir grietinėlė, koncentruoti arba nekoncentruoti, į kuriuos pridėta arba nepridėta cukraus ar kitų saldiklių arba aromatinių medžiagų | 0403 | Riebalai | IDF Standards 1D:1996, 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987, 126A:1988 | | Baltymai | IDF Standard 20B:1993 | | Sacharozė (normalus kiekis) | IDF Standard 35A:1992 | | Sacharozė (mažas kiekis) | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | Drėgmė (rūgščiųjų pasukų milteliai) | XXIV priedas | | Drėgmė (saldžių pasukų milteliai) | IDF Standard 26A:1993 | | Sausosios medžiagos (kiti produktai) | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | | Išrūgos, koncentruotos arba nekoncentruotos, į kurias pridėta arba nepridėta cukraus ar kitų saldiklių; produktai iš natūralių pieno sudedamųjų dalių | 0404 | Riebalai | IDF Standard 9C:1987, 16C:1987, 22B:1987 | | Baltymai | IDF Standard 20B:1993 | | Sacharozė (normalus kiekis) | IDF Standard 35A:1992 | | Sacharozė (mažas kiekis) | Kompetentingų institucijų patvirtintos metodikos | 2 pastaba | 040490 | Baltymai | IDF Standard 20B:1993 | | Drėgmė | IDF Standard 26A:1993 | | Sausosios medžiagos | IDF Standard 15B:1991 | | (Koncentruotų produktų) | IDF Standard 21B:1987 | | Sviestas ir kiti pieno riebalai ir aliejai; pieno pastos | 0405 | Riebalai (jeigu jų ≤ 85 %) | XI priedas | | Drėgmė | IX priedas | | Sviestas | SNM | X priedas | | NaCl | IDF Standard 12B:1988 | | Lydytas sviestas | Riebalai (jeigu jų > 99 %) | IDF Standard 24:1964 | | Drėgmė (jeigu riebalų > 99 %) | IDF Standard 23A:1988 | | Sūris ir varškė | 0406 | Riebalai | IDF Standard 5B:1986 | | Sausosios medžiagos | IDF Standard 4A:1982 | | Sausosios medžiagos (sūris Ricotta) | IDF Standard 58:1970 | | NaCl | IDF Standard 88A:1988 | | Laktozė | IDF Standard 79B:1991 | | Reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 | Kombinuotieji pašarai | 2309 | Laktozė | | XVII priedas | | -------------------------------------------------- II PRIEDAS (3 straipsnis) ĮPRASTINIAIS METODAIS GAUTŲ REZULTATŲ, KURIE YRA ARTIMI RIBOMS NURODYTOMS SUDĖTIES IR KOKYBĖS REIKALAVIMŲ REGLAMENTUOSE, TIKRINIMAS Jeigu m0 yra riba, nurodyta sudėties ir kokybės reikalavimų reglamente, tai nustatymo (sprendimo) riba L yra L = m o jeigu Rįpr/Rpam≤ 1 Rįpr : įprastinio metodo atkuriamumo riba; Rpam : pamatinio metodo atkuriamumo riba. Jeigu mo yra viršutinė riba, o Rįpr/Rpam > 1, tai nustatymo riba apskaičiuojama pagal formulę: L = m - R /R · CrD 95 Jeigu tokiomis pačiomis sąlygomis m0 yra apatinė riba, tai nustatymo riba apskaičiuojama pagal formulę: L = m + R /R · CrD 95 kai CrD95 pamatinio metodo kritinis skirtumas (žr. IV priedą). Kai m0 yra viršutinė riba, įprastiniu metodu gautas galutinis rezultatas, viršijantis sprendžiamąją ribą, turi būti pakeičiamas pamatiniu metodu gautu galutiniu rezultatu. Šis galutinis rezultatas turi būti grindžiamas ne mažesniu skaičiumi analizių (mėginių) kaip įprastiniu metodu gautas galutinis rezultatas. Kai m0 yra apatinė riba, tokia pati procedūra turi būti taikoma įprastiniu metodu gautam galutiniam rezultatui, esančiam žemiau sprendžiamosios ribos. Pastaba. Aukščiau aprašyta metodika gali būti taikoma, jeigu nėra aptinkamų matricos efektų. Matricos efektai gali būti aptinkami nustatant kiekvieno kalibravimui naudojamo mėginio analizės rezultatų, gautų pamatiniu ir įprastiniu metodu, skirtumą wi. Standartinis nuokrypis, apskaičiuojamas pagal formulę s= ∑w i2/2m m : kalibravimui naudojamų mėginių skaičius palyginamas su pamatinio ir įprastinio metodų standartinių pakartojamumo nuokrypių aritmetiniu vidurkiu s = s + s rįpr2/2 Matricos efekto atmesti negalima, jeigu +++++ TIFF +++++ kai: f = m (f – laisvės laipsnių skaičius); α = paklaidos tikimybė; α = 0,05. Šiuo atveju, kad galėtų būtų galima fiksuoti nustatymo ribą, reikia papildomo tyrimo. -------------------------------------------------- III PRIEDAS (4 ir 5 straipsniai) a) Atitikimo su žinoma atkuriamumo riba nustatymo procedūra (cheminė analizė) Kaip paisoma atkuriamumo ribos tikrinama palyginant laboratorijos rezultatus su patyrusios laboratorijos [1] rezultatais, gautais naudojant tapačius mėginius. Abiejose laboratorijose nustatymas atliekamas po du kartus, o rezultatai įvertinami pagal formulę: CrD |y y = r 2 kai: CrD 95 : kritinis skirtumas (P = 0,95), y —1 : dviejų 1-osios laboratorijos gautų rezultatų aritmetinis vidurkis; y —2 : dviejų 2-osios laboratorijos gautų rezultatų aritmetinis vidurkis; R : atkuriamumo riba, nustatoma interpoliavimo būdu, r : pakartojamumo riba, jei preciziškumas reikiamo lygio. Jeigu kritinis skirtumas viršijamas, tai per du mėnesius turi būti atliktas kitas eksperimentas. Jeigu antrojo eksperimento rezultatai neatitinka atkuriamumo ribos, įgaliotos institucijos privalo imtis būtinų priemonių. b) Laikinosios atkuriamumo ribos nustatymo procedūra (cheminė analizė) Laikinoji atkuriamumo riba Rlaik nustatoma pagal lygtį: R = y + r22 kai: y —1 : dviejų 1-osios laboratorijos gautų rezultatų vidurkis; y —2 : dviejų 2-osios laboratorijos gautų rezultatų vidurkis (žr. IIIa priedą); r : pakartojamumo riba arba laikinoji pakartojamumo riba. Pastabos: 1. Rlaik gali būti naudojama skaičiuojant kritinius skirtumus (žr. VI priedą). 2. Rlaik prilyginamas 2r, jeigu apskaičiuotoji Rlaik vertė yra mažesnė kaip 2r. 3. RSDR c [2] lygties, tai Rlaik vertė yra nepriimtinai didelė ir jos negalima naudoti kritiniam skirtumui skaičiuoti. 4. Rlaik turi būti nustatomas mažiausiai kartą per metus remiantis dviejose laboratorijose gautais rezultatais (žr. IV priedą). 5. Kritiniams skirtumams skaičiuoti turi būti naudojamas Rlaik vidurkis. Rlaik vidurkiui taikomos 2ojoje ir 3-ojoje pastabose nurodytos taisyklės. Atkuriamumo riba (R vertė) gaunama iš apskaičiuotos RSDR vertės pagal formulę: R= 0,0283 RSD R x — : aritmetinis gautų rezultatų vidurkis. Keletas apskaičiuotų RSDR verčių pavyzdžių: Koncentracija | RSDR, % | 1 g/100 g | 4 | 0,01 g/100 g | 8 | 1 mg/1000 g | 16 | Kai analitės koncentracija yra 1 g/100 g, gaunama R = 0,0283*1*4 = 0,11 g/100 g. [1] Patyrusioji laboratorija turėtų būti viena iš laboratorijų, sėkmingai dalyvavusių įteisinant tyrimų metodą arba tikrinant laboratorijų patyrimą. [2] koncentracija, išreikšta dešimtaine trupmena (pvz., 10 g/100 g = 0,1).Naudota literatūra:Peeler J.T., Horwitz W., Albert R.Journal of the Association of Official Analytical Chemists.1989, t. 72, Nr.5, p. 784–806. -------------------------------------------------- IV PRIEDAS (4 straipsnis) ĮTEISINTAIS METODAIS GAUTŲ ANALIZĖS REZULTATŲ ĮVERTINIMAS Jeigu analizės rezultatas rodo, kad riba yra viršijama, apskaičiuojamas dviejų ar daugiau gautų rezultatų aritmetinis vidurkis. Tai turi būti daroma taip: 1) Kai analizės rezultatas atitinka vienintelio nustatymo rezultatą, turi būti atliekama kita analizė pakartojamumo sąlygomis. Jeigu dvi analizės negali būti atliktos pakartojamumo sąlygomis, atliekamos papildomos dvi analizės pakartojamumo sąlygomis ir šie rezultatai naudojami įvertinti ar paisoma kritinio skirtumo. 2) Nustatomas absoliutinis skirtumas tarp pakartojamumo sąlygomis gautų rezultatų aritmetinio vidurkio ir ribos. Jeigu skirtumo absoliutinė vertė viršija kritinį skirtumą, tai reiškia, kad analizuotas mėginys neatitinka reikalavimų. Kritinis skirtumas nustatomas pagal formulę: CrD y - m = 2 n kai: y — : gautų rezultatų aritmetinis vidurkis; mo : riba; n : analizių (mėginių) skaičius. Jeigu tikslumas reikiamo lygio, tai r ir R gali tekti nustatyti interpoliavimo būdu. Paprastai pateiktas galutinis mėginio analizės rezultatas turi rodyti, kad jis atitinka ribas. Galutiniai rezultatai: - nuo m iki m + CrD , jeigu riba yra maksimali - nuo m iki m + CrD , jeigu riba yra minimali, gali pasitaikyti tik išimtinais atvejais. Galutiniai rezultatai, patenkantys į minėtus ruožus, yra priimtini tik tuo atveju, jeigu pasitaiko ne daugiau kaip kartą iš kiekvienų penkių siuntos mėginių. Jeigu yra analizuojami mažiau kaip penki mėginiai iš siuntos, tai yra priimtinas tik vienas rezultatas, patenkantis į minėtus ruožus. Tačiau jeigu gamintojas pakartotinai tiekia siuntas, turi būti laikomasi taisyklės, kad gali būti priimtinas tik vienas rezultatas, patenkantis į minėtus ruožus per penkis tikrintus mėginius. 3) Jeigu galutinis rezultatas x yra apskaičiuojamas pagal formulę x = y1 ± y2 (pvz., skaičiuojant sviesto riebalų kiekį, reikia drėgmės plius sviesto sausosios neriebalinės medžiagos kiekio), o y1 ir y2 yra vieno tipo analizių galutiniai rezultatai, tai x galutinių rezultatų pakartojamumas rx ir atkuriamumas Rx apskaičiuojami taip: r = 2r12+ r22 R = 2R12+ R22 kai r1 ir r2 atitinkamaiyra y1 ir y2 pakartojamumo ribos, o R1 ir R2 – atkuriamumo ribos. x palyginamas su m0, vadovaujantis 1 ir 2 punktuose nurodytomis taisyklėmis. Kritinis skirtumas nustatomas pagal formulę: CrD x - m = 2 n kai x – gautų x1 rezultatų aritmetinis vidurkis. 4) Jeigu galutinis rezultatas apskaičiuojamas pagal tokią formulę: x = y y 2 (pavyzdys – sūrio sausosios medžiagos riebalų kiekis), kai y1 ir y2 yra vieno tipo analizės galutiniai rezultatai, tai absoliučias pakartojamumo rx ir atkuriamumo ribas Rx galima apskaičiuoti taip: r = μ x2r*12+ r*22 R = μ x2R*12+ R*22 μ = μ |μ 2 μ1 : riba arba norima vertė, atitinkanti y1 (pvz., riebalai); μ2 : riba arba norima vertė, atitinkanti y2 (pavyzdžiui, sausoji medžiaga). r = r μ ≤ 0,15 r = r μ ≤ 0,15 kai: r1 : pakartojamumo riba, y1; r2 : pakartojamumo riba, y2. R = R μ ≤ 0,15 R = R μ ≤ 0,15 kai: R1 : atkuriamumo riba, y1; R2 : atkuriamumo riba, y2. rx ir Rx apskaičiavimo procedūros tinka tik tuo atveju, kai santykinės pakartojamumo ir atkuriamumo ribos (,,,) yra ne didesnės kaip 0,15. x yra lyginamas su riba μx vadovaujantis 1 ir 2 punktuose nurodytomis taisyklėmis. Kritinis skirtumas nustatomas pagal formulę: CrD x - μ = 2 n kai x chronologine tvarka [1] gautų x rezultatų aritmetinis vidurkis. [1] Pastaba.Pavyzdžiui, jeigu yra gauti y11, y12,y21 ir y22 rezultatai, turi būti apskaičiuojami y11/y21 ir y12/y22 aritmetiniai vidurkiai. -------------------------------------------------- V PRIEDAS (5 straipsnis) VIDAUS KONTROLĖ a) Vidaus kokybės kontrolės (VKK; angl. IQC) procedūra (cheminė analizė) Kontrolinės medžiagos apibūdinimas VKK tikslams naudojama medžiaga, kuri tiriama visai pagal tokią pat arba iš dalies tokią pat procedūrą kaip ir tiriamosios medžiagos. Kontroline medžiaga gali būti: - sertifikuota etaloninė medžiaga, - savoji etaloninė medžiaga, - tarplaboratoriniais testais patvirtinta medžiaga, - medžiaga su pridėtu ieškomu komponentu. VKK diegimo procedūra Laboratorija turėtų diegti VKK pagal IUPAC dokumente Harmonized Guidelines for Internal Quality Control in analytical laboratories [1]. (Vieningos taisyklės vidaus kokybės kontrolei analizinėse laboratorijose diegti) aprašytą procedūrą. VKK atliekama įterpiant kontrolines medžiagas į analizių seką arba kartojant tiriamojo mėginio tyrimą. Kontrolinių medžiagų cheminė sudėtis turi būti panaši kaip tiriamųjų mėginių, jos turi būti pakankamai stabilios reikiamą laiką. Turi būti akivaizdu, kad jos gali būti tinkamai padalytos į identiškas dalis su reikiamas ribas atitinkančia analitės koncentracija. Kontrolinės medžiagos turi būti įterpiamos ne mažiau kaip vieną kartą į kiekvieną analizių seriją, o gautos vertės turi būti atidedamos kontrolės diagramoje, kad būtų galima įvertinti ilgalaikes paklaidas. Be to, laboratorija turi periodiškai parodyti, kad analizių serijoje išlaikomos pakartojamumo sąlygos. Tai gali būti padaroma kartojant kontrolinės medžiagos ir (arba) tiriamosios medžiagos analizes. Šių analizių rezultatai turėtų būti palyginami su paskelbtais pakartojamumo duomenimis ir turimais pačios laboratorijos tikslumo duomenimis. Kai naudojamos kontrolinės medžiagos, tai gautos kontrolinių medžiagų tarpserijinių analizių parametrų vertės turi būti atidedamos Shewhart'o diagramoje (ISO 8258 (1991) su reikiamomis kontrolinėmis ribomis. Kontrolinės ribos turi būti nurodomos ties x ± 3s , kai st bendrasis standartinis nuokrypis o įspėjamosios ribos – ties x ± 2s t Bendrasis standartinis nuokrypis: s = 2sb2+ sw2/n kai: sb : tarpserijinis standartinis nuokrypis; sw : serijos standartinis nuokrypis; n : analizių skaičius. Tuo atveju, kai kontrolinės medžiagos nenaudojamos (pvz., dėl stabilumo stokos), kiekvienoje analizių serijoje mažiausiai vienos iš tiriamųjų medžiagų analizė turi būti kartojama. Serijos dubliuojamų analizių (žr. III priedą) rezultatų absoliutusis skirtumas turi būti atidedamas diagramoje. Centrinė linija yra 1,128 sw, žemutinė riba 0, viršutinė riba (reagavimo riba) 3,686 sw. kai sw yra serijos standartinis nuokrypis. Kai koncentracijos ribos plačios, kontrolės metodika turi numatyti mažos ir didelės koncentracijos medžiagas. Jeigu tiriamosios medžiagos apima platų analitės koncentracijų ruožą, laboratorija turi nustatyti ryšį tarp tikslumo ir koncentracijos lygio. Jeigu tikslumas yra proporcingas koncentracijai, tolesnė kontrolė turi būti grindžiama santykiniu tikslumu (t.y. absoliutiniu skirtumu, išreikštu vidurkio procentais). Analizių sistemos būsena nekontroliuojama, jeigu yra bet kuri iš šių sąlygų: A. Diagramoje užrašoma vertė patenka už reagavimo ribų. B. Užrašoma vertė ir ankstesnioji vertė patenka už perspėjamųjų ribų, bet lieka tarp reagavimo ribų. C. Kai naudojamos kontrolinės medžiagos, – devynios iš eilės vertės patenka į tą pačią pusę nuo vidurkio linijos. Į nekontroliuojamą būseną laboratorija turi reaguoti A. sustabdydama analizes iki bus padaryti diagnostiniai tyrimai ir imtasi korekcinių veiksmų, arba B. atmesdama rezultatų seriją ir pakartodama tiriamosios medžiagos analizę. b) Savų kontrolinių medžiagų parinkimo ir pačios laboratorijos tikslumo ribų nustatymo procedūra (cheminė analizė) Pačioje laboratorijoje preciziškumas gali būti pasiektas kartotine kontrolinių medžiagų ir (arba) tiriamųjų mėginių analize. Laboratorijos, nustatydamos analizių serijų rezultatų kitimo ir tarpserijinio kitimo preciziškumo parametrus, vėliau naudojamus sudarant kontrolės diagramas, turi vadovautis toliau aprašoma procedūra. Laboratorijos gali pritaikyti ir kitokias procedūras su sąlyga, jeigu jas taikant gaunami duomenys yra patikimo preciziškumo. 1. Kontrolinių medžiagų parinkimas Kai laboratorija naudoja kontrolines medžiagas, pirmiausia turi būti sukaupiami duomenys, kad būtų galima nustatyti ribas. Kai įmanoma, turi būti naudojamos sertifikuotos etaloninės medžiagos (SEM). Galimos kontrolinės medžiagos turi būti analizuojamos pakartojamumo sąlygomis analizių serijoje, į seriją atsitiktine tvarka įterpiant tinkamas SEM, su pakartojimu. Kai šis būdas yra neįmanomas, laboratorijos turi stengtis dalyvauti patyrimo nustatymo testuose ir sutarimu nustatyti sutartinius vidurkius (priskirtines vertes), kurie gali būti laikomi sutartiniu tikruoju vidurkiu, kuriam būdinga tam tikra neapibrėžtis. Kitos procedūros numato tikrųjų verčių nustatymą skaičiuojant arba specialiai užkrėstų (angl. spiked) kontrolinių medžiagų naudojimą. Be to, kai laboratorija reguliariai atlieka tokias analizes ir jau yra įdiegusi statistinę kontrolę, kokios nors naujos kontrolinės medžiagos (pvz., reikalingos todėl, kad pasibaigė atsargos) turi būti parenkamos atsižvelgiant į analizes, kurios yra kontroliuojamos naudojant esamas medžiagas. 2. Ribų nustatymas Turėdama parinktą kontrolinę medžiagą, laboratorija turi naudoti ją, nustatydama serijos ir tarpserijinio tikslumo parametrus. Reikalaujama, kad nustatant tikslumą serijoje dviguba kontrolinės medžiagos analizė būtų atliekama mažiausiai 12 kartų. Dubliuojamos analizės turi būti daromos pakartojamumo sąlygomis, t.y. to paties analitiko, su tais pačiais reagentais ir t.t. Dubliuojamos kontrolinės medžiagos analizės turi būti įterptos į analizių seriją atsitiktine tvarka. Kiekviena dubliuojamoji analizė turi būti daroma atskirą dieną per laiko tarpą, kad teisingai atspindėtų kitimą tarp serijų, įvertinant normalius kitimus, pavyzdžiui, reagentų, matuoklių pakartotino kalibravimo ir, jeigu reikia, skirtingų analitikų. Pastaba. Duomenų, kurie netiksliai reprezentuoja tarpserijinį kitimą, naudojimas gali lemti nereikalingą analizių kartojimą dėl nustatytų pernelyg griežtų ribų. Priešingai, laboratorija, pateikianti pernelyg netikslius tikslumo duomenis, gali negebėti atitikti pamatiniuose metoduose nustatytų ribų, gali tikėtis pasirodyti kaip prastesnė lyginant su panašaus lygio laboratorijomis ir gali negauti numatytam tikslui tinkamų duomenų. 2.1. Preciziškumo serijoje nustatymas 2.1.1. Preciziškumas serijoje, kai naudojama kontrolinė medžiaga Dubliuojami duomenys (mažiausiai 12 porų) pirmiausia turi būti tikrinami pagal Cochran'o didžiausiosios dispersijos kriterijų. Tai atitinka didžiausio dubliuojamų duomenų poros skirtumo kvadrato ir duomenų porų skirtumų kvadratų sumos santykį: c = d max ∑ d i2 kai: di = dubliuojamų duomenų poros skirtumas. Cochran'o kriterijaus c vertė lyginama su lentelėse pateiktomis vertėmis (ISO 5725:1994). Kai vertė gali būti priskirta išsimėčiusioms arba atmestinoms, toks rezultatas turi būti ištirtas, kad būtų nustatyta, ar tai yra, pavyzdžiui, techninė klaida, skaičiavimo klaida, apsirikimas atliekant analizę, blogo mėginio analizė. Jeigu išaiškinta techninės klaidos esmė yra tokia, kad ji rodo, jog abejotino rezultato negalima pakeisti, jis turi būti atmestas kaip tikrai netinkamas. Jeigu lieka išsimėčiusių arba atmestinų rezultatų, kurių neįmanoma paaiškinti, išsimėtę rezultatai yra laikomi tinkamais, o statistiškai atmestini atmetami. Laboratorija turi stengtis gauti papildomų rezultatų verčių. Kai laboratorija jau yra įsitikinusi, kad nebėra atmestinų duomenų, serijos standartinis nuokrypis sw gaunamas taip, kaip toliau aprašyta. Kiekvienos iš p dubliuojamų duomenų poros xi1, xi2 suma s = x + x i2 ir dubliuojamų duomenų skirtumas d = x - x i1 apskaičiuojami ir susumuojami taip: A = ∑ s i B = ∑ d i2 C = ∑ s i2 Serijos standartinio nuokrypis yra: s = 2B2p Leidžiamoji savojo tikslumo riba yra 2,8 sw. Jeigu naudojamas pamatinis metodas, leidžiamoji savojo tikslumo riba turi būti palyginama su paskelbtu ribiniu leidžiamuoju pakartojamumu. Laboratorija turi vykdyti pamatinio metodo reikalavimus. Turi būti ištirtos šio reikalavimo neatitikimo priežastys. Apibrėžtos ribos turi būti laikomos laikinomis ir peržiūrimomis. 2.1.2. Preciziškumas serijoje, kai nėra kontrolinės medžiagos Laboratorija gali nuspręsti nustatyti preciziškumą serijoje dubliuojamomis reprezentatyviųjų mėginių analizėmis (mažiausiai 12 dubliuojamų analizių). Tais atvejais, kai neįmanoma naudoti kontrolines medžiagas, pavyzdžiui, dėl nestabilumo, dubliuojami duomenys turi būti renkami pagal šį metodą. Pastaba. Laikoma, kad šios analizės apima palyginti siaurą verčių ruožą, todėl visiems mėginiams gali būti priskirta viena vertė. Tais atvejais, kai rezultatų ruožas yra platesnis, pavyzdžiui, viršija didumo eilę, o tikslumas priklauso nuo koncentracijos lygio, laboratorijos turi ištirti galimybę naudoti santykinius standartinius nuokrypius. Duomenys turi būti tikrinami pagal Cochran'o kriterijų kaip nurodoma 2.1.1. Kai laboratorija jau yra tikra, kad duomenys yra be atmestinųjų, serijos standartinis nuokrypis ir savoji leidžiamoji tikslumo riba gaunama taip, kaip aprašyta. Serijos standartinis nuokrypis sw gali būti naudojamas kontrolės diagramoms sudaryti (žr. II priedą). Apibrėžtos ribos turi būti laikomos laikinomis ir peržiūrimomis. 2.2. Preciziškumo serijoje nustatymas Apskaičiuojamas kiekvienos poros vidurkis si/2 ir jie tikrinami pagal Grubbs'o kriterijų (ISO 5725:1994). Atmestinųjų ar išsimėčiusiųjų duomenų atmetimo ir priėmimo kriterijus yra toks, koks aprašytas 2.1.1 punkte. Laboratorija turi stengtis gauti pakaitinių verčių bet kuriam atmestam rezultatui pakeisti. Kai laboratorija jau yra įsitikinusi, kad duomenys yra be atmestinųjų, apskaičiuojamas tarpserijinis standartinis nuokrypis sb. s = 1 C - B - A 2p arba yra lygus nuliui, jeigu pošaknio reiškinio ženklas yra neigiamas. Bendrasis standartinis nuokrypis sb naudojamas n analizių vidurkio kontrolės diagramoms sudaryti (žr. II priedą). Apibrėžtos ribos turi būti laikomos laikinomis ir peržiūrimomis. 3. Pradinių ribų peržiūra Kontrolinės ribos, apibrėžtos taip, kaip aprašyta anksčiau, turi būti laikomos pradiniais įverčiais. Kad būtų galima atnaujinti ribas, nustatytas remiantis priimtinu preciziškumu serijoje (žr. 2.1.2), turi būti surinkta naujų dubliuojamų duomenų naudojant tiriamuosius mėginius. Laikotarpis iki peržiūros priklausys nuo analizių dažnio. Galima vadovautis nuostata, kad duomenys turi būti peržiūrimi, kai tik gaunami kiti 10 dubliuojamų duomenų. Tada visi tie duomenys turi būti tikrinami Cochran'o kriterijumi, o ribos iš naujo apibrėžiamos, jas grindžiant nauja standartinio nuokrypio verte. Kiti sprendimai dėl kontrolinių ribų galiojimo turi būti daromi pagal tolimesnius duomenis. Pradinių tarpserijinio tikslumo duomenų peržiūra taip pat priklauso nuo analizių dažnio. Galima vadovautis nuostata, kad pradinės prielaidos dėl standartinio nuokrypio ir vidurkio turi būti peržiūrimos, iš kontrolinės medžiagos analizių gavus kitus 10 duomenų taškų, kai dažnis yra viena analizė serijoje. Visi šie duomenys turi būti tikrinami Grubbs'o kriterijumi ieškant atmestinųjų. Vidurkis ir standartinis nuokrypis turi būti perskaičiuojami iš naujų duomenų. Be to, šiame tarpsnyje laboratorija turi taikyti Cusum'o diagramą (BS 5700:1984 ir keitimas 5480:1987), kad ištirtų bet kurias problemas, kurios gali būti susijusios, pavyzdžiui, su reagentų senėjimu. Bet kuris atskiras rezultatas, patenkantis už Cusum'o "V-mask" ribų, privalo būti ištirtas. Naujos ribos (vidurkio ir standartinio nuokrypio) turi būti reguliariai kontroliuojamos Cusum'o metodu. Turi būti atidžiai ištiriami bet kurie požymiai, jeigu kontrolinės medžiagos galiojimas kelia abejonių. 4. Ataskaita apie tikslumo duomenis Laboratorijos privalo siųsti kompetentingai nacionalinei institucijai informaciją, kurioje būtų tokie duomenys: - taikytas metodas, - serijos standartinis nuokrypis sw ir savoji tikslumo riba, - tarpserijinis standartinis nuokrypis sb, - bendrasis standartinis nuokrypis st, - analizių skaičius, panaudotas gaunant preciziškumo duomenis. [1] M. Thompson and R. Wood. Pure and Applied Chemistry. 1995, t. 67, Nr. 4, p. 649. -------------------------------------------------- VI PRIEDAS (6 straipsnis) JUSLINĖS ANALIZĖS VERTINTOJŲ IR JUSLINĖS ANALIZĖS REZULTATŲ PATIKIMUMO VERTINIMAS Šios procedūros taikomos, kuomet yra naudojami vertinimo balais metodai (IDF Standard 99C/1997). a) Pakartojamumo rodiklio nustatymas Juslinės analizės vertintojas 12 mėnesių laikotarpyje turi išanalizuoti mažiausiai 10 mėginių, pateiktų kaip akli dublikatai. Tai paprastai atliekama per keletą kartų. Kiekvienos produkto charakteristikos rezultatai yra įvertinami pagal šią formulę: w = ∑ n kai: w 1 : pakartojamumo rodiklis; x i1 : x1 mėginio pirmo įvertinimo rezultatas; x i2 : x1 mėginio antro įvertinimo rezultatas; n : mėginių skaičius. Vertinimui atrinkti mėginiai turėtų atitikti plačią juslinio kokybės vertinimo skalę. w1 turi būti ne daugiau kaip 1,5 (5 balų skalėje). b) Nuokrypio rodiklio nustatymas Šis rodiklis turėtų būti naudojamas patikrinti ar juslinės analizės vertintojas naudoja tą pačią kokybės vertinimo skalę kaip ir patyrusių vertintojų grupė. Juslinės analizės vertintojo gauti rezultatai yra lyginami su juslinės analizės vertintojų grupės nustatytu rezultatų vidurkiu. Rezultatams įvertinti yra naudojama ši formulė: D = 1 + ∑ x - x x - x —i222n kai: x11, x12 : žr. a skirsnį; x —i2 : vidutinis juslinės analizės vertintojų grupės rezultatas, gautas atliekant pirmą ir antrą mėginio x1 vertinimą; n : mėginių skaičius (mažiausiai 10 per 12 mėnesių). Vertinimui atrinkti mėginiai turėtų atitikti plačią juslinio kokybės vertinimo skalę. D1 neturi viršyti 1,5 (5 balų skalėje). Valstybės narės privalo pranešti apie sunkumus, kylančius taikant šią procedūrą. c) Skirtinguose valstybės narės regionuose ir skirtingose valstybėse narėse gautų rezultatų palyginimas Jeigu įmanoma, ne rečiau kaip kartą per metus turi būti palyginami skirtingų regionų vertintojų gauti rezultatai. Jeigu pastebimi dideli skirtumai, būtina imtis priemonių gaunamų skirtumų priežastims nustatyti ir gauti palyginamus (artimus) rezultatus. Valstybės narės gali organizuoti jų ir kaimyninių valstybių narių gaunamų rezultatų palyginimo testus. Dideli skirtumai reikalauja gilesnių tyrimų siekiant gauti palyginamus (artimus) rezultatus. Valstybės narės turi pranešti Komisijai palyginamųjų tyrimų rezultatus. -------------------------------------------------- VII PRIEDAS (6 straipsnis) SVIESTO JUSLINIS VERTINIMAS 1. Taikymo sritis Šios sviesto juslinio vertinimo procedūros tikslas - nustatyti vienodą metodą, taikomą visose valstybės narėse. 2. Apibrėžimai Juslinis vertinimas (analizė) – produktui būdingų savybių tikrinimas jutimo organais. Vertinimo komisija – grupė atrinktų vertintojų, kurie vertinimo metu nebendrauja ir nedaro įtakos vienas kitam. Vertinimas balais – tai juslinis vertinimas, kurį atlieka vertinimo komisija, naudodama skaitmeninę skalę ir defektų nomenklatūrą. Rūšiavimas – vertinimu balais paremta kokybės klasifikacija. Kontrolės dokumentai – dokumentai, kuriuose registruojami atskirų produkto savybių įvertinimo balai ir galutinė išvada dėl produkto rūšies. (Šie dokumentai taip pat gali būti naudojami produkto cheminės sudėties rodikliams įrašyti). 3. Laboratorija 3.1. Būtina imtis priemonių, kad vertintojų darbui laboratorijoje neturėtų įtakos išorės veiksniai. 3.2. Laboratorijoje turi nebūti pašalinių kvapų. Patalpa turi būti lengvai valoma, o jos sienos šviesios spalvos. 3.3. Laboratorija ir jos apšvietimas turi būti tokie, kad neturėtų įtakos produkto vertinimui. Joje turi būti palaikoma reikiama temperatūra. 4. Vertintojų atranka Vertintojai turi nusimanyti apie sviesto produktus ir gebėti rūšiuoti sviestą jutimo organais (jusle). Jų kompetenciją turi reguliariai (ne rečiau kaip kartą per metus) tikrinti kompetentinga institucija. 5. Reikalavimai komisijai Vertintojų skaičius komisijoje turi būti nelyginis, bet ne mažesnis kaip trys. Dauguma jų turi būti kompetentingos institucijos darbuotojai arba įgalioti asmenys, nedirbantys pieno pramonėje. Kad vertintojų atliekamas vertinimas būtų optimalus, būtina atsižvelgti į keletą veiksnių: - vertintojai turi nesirgti ligomis, kurios galėtų turėti įtakos vertinimui. Tokiu atveju sergantis komisijos vertintojas turi būti pakeistas kitu, - vertintojai turi laiku pradėti vertinimą ir turėti pakankamai laiko vertinimui atlikti, - vertintojai turi nenaudoti stipriai kvepiančių medžiagų (kvepalų, losjonų po skutimosi, dezodorantų ir kt.), nevalgyti aštraus maisto ir kt., - vertintojai turi nerūkyti, nevalgyti ir negerti nieko, išskyrus vandenį, likus pusvalandžiui iki vertinimo pradžios. 6. Kiekvienos charakteringos savybės vertinimas 6.1. Juslinis vertinimas turi būti atliekamas pagal šias tris savybes: išvaizdą, konsistenciją ir skonį. Išvaizdai priskiriami šie kriterijai: spalva, vizualiai matomas švarumas, pelėsių augimas ir vandens dispersija. Vandens dispersija tikrinama pagal IDF Standard 112A:1989. Konsistencijai priskiriami šie kriterijai: kietumas ir tepumas. Sviesto konsistencijai įvertinti gali būti taikomi fizikiniai metodai. Komisija numato ateityje šiuos metodus suvienodinti. Skoninėms savybėms priskiriama: skonis ir kvapas. Dideli nuokrypiai nuo rekomenduojamos temperatūros trukdo patikimai įvertinti konsistenciją, skonį ir kvapą. Temperatūra yra pirmaeilės svarbos sąlyga. 6.2. Kiekviena charakteringa savybė turi būti vertinama atskirai. Balai skiriami pagal 1-ąją lentelę. 6.3. Vertintojai, norėdami pasiekti vertinimo vienodumo, prieš pradėdami tikrinamų mėginių vertinimą, kartu gali įvertinti vieno ar kelių etaloninių mėginių išvaizdą, konsistenciją, skonį ir kvapą. 6.4. Priėmimui būtinas vertinimas balais: | Maksimalus | Būtinas | Išvaizda | 5 | 4 | Konsistencija | 5 | 4 | Skonis ir kvapas | 5 | 4 | Kai nesurenkamas būtinas balų skaičius, pateikiamas defekto apibūdinimas. Į kontrolės dokumentą įrašomi kiekvieno vertintojo už kiekvieną charakteristiką duoti balai. Produktas yra priimamas arba atmetamas remiantis daugumos sprendimu. Atvejai, kai atskirų vertintojų kiekvienos produkto savybės vertinimas balais skiriasi daugiau kaip kitų, neturėtų būti dažni (ne dažniau kaip kartą per 20 mėginių). Priešingu atveju, komisijos pirmininkas turi tikrinti komisijos kompetenciją. 7. Priežiūra Komisijos pirmininkas, kuris turi būti oficialus kompetentingos institucijos darbuotojas, atsako už visą procedūrą. Jis privalo užpildyti kontrolinius dokumentus pagal atskirus vertinimus ir patvirtinti, ar produktas priimtas, ar atmestas. 8. Mėginių ėmimas ir mėginių paruošimas 8.1. - Pageidautina, kad mėginių identifikavimas vertinimo metu būtų užslaptintas taip, kad nebūtų jokio šališkumo. - Tai turi padaryti komisijos pirmininkas prieš vertinimą, nedalyvaujant kitiems komisijos nariams. 8.2. Kai juslinis vertinimas atliekamas šaldymo saugykloje, mėginiai imami sviesto grąžtu. Jeigu juslinis vertinimas atliekamas kitoje vietoje, imamas ne mažesnis kaip 500 g mėginys. 8.3. Vertinimo metu sviesto temperatūra turi būti nuo 10 °C iki 12 °C. Didesnių temperatūros svyravimų turi būti vengiama visomis priemonėmis. 9. Nomenklatūra Nurodyta 2 lentelėje. 1 lentelė. Sviesto juslinis vertinimas Išvaizda | Konsistencija | Skonis ir kvapas | Balai | Nr. [1] | Charakteristika | Balai (kokybės klasė) | Nr. [1] | Charakteristika | Balai (kokybės klasė) | Nr. [1] | Charakteristika | 5 | | Labai gera Ideali Aukščiausios kokybės (vienodai sausa) | 5 | | Labai gera ideali aukščiausios kokybės (gerai tepasi) | 5 | | Labai geras idealus aukščiausios kokybės (absoliučiai grynas, puikus aromatas) | 4 | | Gera [2] | 4 | | Gera [2] | 4 | | Geras [2] | | nėra akivaizdžių defektų | 17 | Kieta | | nėra akivaizdžių defektų | | | 18 | minkšta | | | 3 | | Patenkinama (nedideli defektai) | 3 | | Patenkinama (nedideli defektai) | 3 | | Patenkinamas (nedideli defektai) | 1 | Išsiskyrusi (laisva) drėgmė | 14 | Trapi, biri, puri | 21 | Negrynas | 2 | Nevienoda (dviejų spalvų | 15 | Kaip tešla, tąsi, gliti | 22 | Pašalinis skonis ir kvapas | 3 | Matosi sluoksniai, dryžiai | 16 | Lipni | 25 | Rūgštus | 4 | Marga, marmurinė | 17 | Kieta | 27 | Virinimo, svilėsių prieskonis ir kvapas | 5 | Dėmėta | 18 | Minkšta | 33 | Pašarų prieskonis | 6 | Išsiskyrę skysti riebalai | | | 34 | Apkartęs, kartus | 7 | Per sodri spalva | | | 35 | Persūdytas | 8 | Silpnos struktūros | | | | | 2 | | Prasta (akivaizdūs defektai) | 2 | | Prasta (akivaizdūs defektai) | 2 | | Prastas (akivaizdūs defektai) | 1 | Išsiskyrusi (laisva) drėgmė | 14 | Trapi, biri, puri | 21 | Negrynas | 3 | Matosi sluoksniai, dryžiai | 15 | Kaip tešla, tąsi, gliti | 22 | Pašalinis skonis ir kvapas | 4 | Marga, marmurinė | 16 | Tąsi, lipni | 23 | Senstelėjęs | 5 | Dėmėta | 17 | Kieta | 25 | Rūgštus | 6 | Išsiskyrę skysti riebalai | 18 | Minkšta | 32 | Oksidacijos, metalo prieskonis | 10 | Pašalinės medžiagos | | | 33 | Pašarų prieskonis | 11 | Matosi pelėsių | | | 34 | Apkartęs, kartus | 12 | Matosi neištirpusi druska | | | 35 | Persūdytas | | | | | 36 | Padusęs, puvėsių prieskonis | | | | | 38 | Chemikalų prieskonis | 1 | | Labai bloga (akivaizdūs defektai) | 1 | | Labai bloga (akivaizdūs defektai) | 1 | | Labai blogas (akivaizdūs defektai) | 1 | Išsiskyrusi (laisva) drėgmė | 14 | Trapi, biri, puri | 22 | Pašalinis skonis ir kvapas | 3 | Matosi sluoksniai, dryžiai | 15 | Kaip tešla, tąsi, gliti | 24 | Sūrio, varškės prieskonis | 4 | Marga, marmurinė | 16 | lipni | 25 | Rūgštus | 5 | Dėmėta | 17 | Kieta | 26 | Mielių prieskonis | 6 | Išsiskyrę skysti riebalai | 18 | Minkšta | 28 | Pelėsių prieskonis | 7 | Per sodri spalva | | | 29 | Aitrus, apkartęs | 9 | Grūdėta | | | 30 | Aliejaus, žuvies prieskonis | 10 | Pašalinės medžiagos | | | 31 | Lajaus prieskonis | 11 | Matosi pelėsių | | | 32 | Oksidacijos, metalo prieskonis | 12 | Matosi neištirpusi druska | | | 34 | Apkartęs, kartus | | | | | 36 | Padusęs, puvėsių prieskonis | | | | | 37 | Salyklo prieskonis | | | | | 38 | Chemikalų prieskonis | 2 lentelė. Sviesto defektų nomenklatūra I. Išvaizda 1. išsiskyrusi (laisva) drėgmė 2. nevienoda (dviejų spalvų) 3. matosi sluoksniai, dryžiai 4. marga, marmurinė 5. dėmėta 6. išsiskyrę skysti riebalai 7. per sodri spalva 8. silpna (atvira) struktūra 9. grūdėta 10. pašalinės medžiagos 11. matosi pelėsių 12. matosi neištirpusi druska II. Konsistencija 14. trapi, biri, puri 15. kaip tešla, tąsi, gliti 16. lipni 17. kieta 18. minkšta III. Skonis ir kvapas 20. be skonio 21. negrynas [3] 22. pašalinis skonis 23. senstelėjęs 24. sūrio, varškės prieskonis 25. rūgštus 26. mielių prieskonis 27. a) virinimo prieskonis b) svilėsių prieskonis 28. pelėsių prieskonis 29. aitrus, apkartęs 30. aliejaus, žuvies prieskonis 31. lajaus prieskonis 32. a) oksidacijos prieskonis b) metalo prieskonis 33. pašarų prieskonis 34. kartus 35. persūdytas 36. padusęs, puvėsių prieskonis 37. salyklo prieskonis 38. chemikalų prieskonis [1] 2 lentelė. [2] Defektai, paminėti prie charakteristikos "gera" yra labai nedideli nukrypimai nuo idealios. [3] Šis apibūdinimas turėtų būti vartojamas kaip galima rečiau, ir tiktai tada, kai defekto negalima apibūdinti tiksliau. -------------------------------------------------- VIII PRIEDAS (7 straipsnis) PROCEDŪRA, TAIKYTINA GINČYTINŲ ANALIZĖS REZULTATŲ ATVEJU (cheminė analizė) 1. Kai pranešami pirmosios analizės rezultatai, per septynias darbo dienas, veiklos vykdytojui paprašius, gali būti atliekama papildoma analizė, su sąlyga, jeigu turima užplombuotų dubliuojamų produkto mėginių ir jeigu jie buvo laikomi pagal kompetentingosios institucijos reikalavimus. 2. Kompetentingoji institucija siunčia tuos mėginius į kitą laboratoriją, veiklos vykdytojui paprašius ir jo paties sąskaita. Ta laboratorija privalo būti įgaliota atlikti oficialiąsias analizes ir turi būti įrodžiusi būtent tokių analizių kompetenciją. Ši kompetencija turi būti patvirtinta dokumentais, liudijančiais sėkmingai dalyvavus profesionalumo testuose arba palyginamuosiuose tarplaboratoriniuose bandymuose. Kita laboratorija turi taikyti pamatinį metodą. Abiejose laboratorijose gauti rezultatai turi būti įvertinami taip: a) Kai abi laboratorijos atitinka pakartojamumo ir atkuriamumo reikalavimus Abiejų laboratorijų gautų rezultatų aritmetinis vidurkis pateikiamas kaip galutinis rezultatas. Galutinis rezultatas įvertinamas apskaičiuojant kritinį skirtumą pagal tokią formulę: CrD y - m = 2 1 - 2n - 2n 2 kai: y — : visų rezultatų, gautų abiejose laboratorijose, aritmetinis vidurkis; mo : leidžiamoji riba; R : atkuriamumas; r : pakartojamumas; n1 : 1-osios laboratorijos gautų rezultatų skaičius; n2 : 2-osios laboratorijos gautų rezultatų skaičius. Pastaba. Jeigu galutinis rezultatas skaičiuojamas pagal formulę: x = y ± y arba x = y /y (žr. atitinkamai IV priedo 3 ir 4 punktus), tada formulėje vietoj R2 ir r2 įrašoma R2x ir r2x. b) Kai abi laboratorijos atitinka pakartojamumo reikalavimus, bet neatitinka atkuriamumo reikalavimų Jeigu antroji analizė patvirtina pirmąją, analizės rezultatas, turi būti atmestas kaip netinkamas. Priešingu atveju turi būti priimtas. c) Kai tik viena laboratorija atitinka pakartojamumo reikalavimus Sprendžiant, ar galima priimti analizuojamus kiekius, naudojamus vienos laboratorijos, atitinkančios pakartojamumo reikalavimus, galutinis rezultatas. d) Kai nė viena laboratorija neatitinka pakartojamumo reikalavimų, bet atitinka atkuriamumo reikalavimus Taikomas a punktas. e) Kai nė viena laboratorija neatitinka pakartojamumo reikalavimų arba atkuriamumo reikalavimų Analizės rezultatai turi būti priimti, jeigu vienos laboratorijos gauti rezultatai leidžia daryti tokią išvadą. f) Kai rezultatai buvo gauti naudojant neįteisintus metodus Analizės rezultatai turi būti priimti, jeigu vienos laboratorijos gauti rezultatai leidžia daryti tokią išvadą. 3. Gautus antrosios analizės rezultatus kompetentingoji institucija turi nedelsdama pranešti veiklos vykdytojui. Jeigu analizės rezultatai atmetami, antrosios analizės išlaidas padengia veiklos vykdytojas. 4. Jeigu per penkias darbo dienas nuo mėginių paėmimo veiklos vykdytojas gali įrodyti, kad mėginių ėmimas buvo netinkamas, mėginių ėmimas turi būti pakartotas, jeigu tai įmanoma. Jeigu mėginių ėmimas negali būti pakartotas, analizės rezultatai turi būti priimti. -------------------------------------------------- IX PRIEDAS (8 straipsnis) SVIESTO DRĖGMĖS KIEKIO NUSTATYMAS 1. Taikymo sritis Šis metodas taikomas sviesto drėgmės kiekiui nustatyti. 2. Nuorodos IDF Standard 50 C:1995. Pienas ir pieno produktai. Mėginių ėmimo metodai. 3. Apibrėžimas Sviesto drėgmės kiekis – masės nuostolis, gautas užbaigus šioje metodikoje apibūdintą kaitinimo procesą, išreiškiamas gramais 100 gramų produkto. 4. Metodo esmė Drėgmės išgarinimas iš su pemza sumaišyto sviesto mėginio 102° C temperatūroje džiovinimo krosnelėje. 5. Įranga ir medžiagos Naudojama įprastinė ir toliau nurodyta laboratorinė įranga: 5.1. 1 mg tikslumo analizinės svarstyklės. 5.2. Eksikatorius, kuriame yra tinkama drėgmę sugerianti medžiaga, pavyzdžiui, tik ką išdžiovintas silikagelis su drėgmės indikatoriumi. 5.3. Džiovinimo krosnelė, ventiliuojama, termostatiškai palaikanti 102° C ± 2° C visoje darbo erdvėje. 5.4. Stikliniai, porcelianiniai arba metaliniai (nerūdijantys) indeliai, kurių aukštis vidutiniškai 20 mm, skersmuo nuo 60 mm iki 80 mm. 5.5. Pemzos granulės, išplautos, 0,8–10 mm skersmens. 6. Mėginių ėmimas Žr. IDF 50 C:1995. 7. Metodika 7.1. Mėginio paruošimas Uždaroje stiklinėje arba plastikinėje taroje esantis mėginys, užimantis nuo pusės iki dviejų trečdalių jos tūrio, šildomas iki temperatūros, kurioje jis būtų pakankamai minkštas ir nesunkiai sumaišomas (mechaniniu maišikliu arba rankomis) iki vienalytės masės. Temperatūra neturėtų viršyti 35° C. Mėginys atvėsinamas iki aplinkos temperatūros. Atvėsinus atidaroma mėginio tara ir, prieš sveriant mėginį, kiek galima greičiau (ne ilgiau kaip per 10 s) mėginys išmaišomas tinkama priemone, pvz., šaukštu arba mentele. 7.2. Drėgmės kiekio nustatymas 7.2.1. Į indelį (5.4) įpilama apie 10 g pemzos. 7.2.2. Indelis su pemza džiovinamas krosnelėje (5.3) 102° C ± 2° C temperatūroje ne mažiau kaip 1 valandą. Pastaba. 7.2.2, 7.2.5 ir 7.2.7 punktuose minimas džiovinimo procesas prasideda, kai krosnelės temperatūra pasiekia 102° C ± 2° C. 7.2.3. Indelis atvėsinamas eksikatoriuje iki kambario, kuriame sveriama, temperatūros ir pasveriamas 1 mg tikslumu. 7.2.4. Į indelį 1 mg tikslumu pasveriamas maždaug 5 g mėginys. 7.2.5. Indelis dedamas į 102° C ± 2° C temperatūros krosnelę ir paliekamas 3 val. 7.2.6. Indelis atvėsinamas eksikatoriuje iki kambario, kuriame sveriama, temperatūros ir pasveriamas 1 mg tikslumu. 7.2.7. džiovinimo procesas atvėsinant ir sveriant indelį, kaip nurodyta 7.2.6 p. kartojamas kas valandą, kol mėginio masė nebekinta (masės skirtumas neturi viršyti 1 mg). Masei pradėjus didėti, skaičiuojant imama mažiausia jos vertė. 8. Rezultatų išraiška 8.1. Apskaičiavimo metodas ir formulė drėgmės kiekis W masės procentais apskaičiuojamas pagal šią formulę: W= m - m m - m x 100 kai: m0 indelio su pemza masė gramais (7.2.3); m1 indelio su pemza ir mėginio prieš džiovinimą masė gramais (7.2.4); m2 indelio su pemza ir mėginio po džiovinimo masė gramais (7.2.7). Rezultatai užrašomi vieno skaitmens po kablelio tikslumu. 8.2. Pakartojamumas Skirtumas dviejų atskirų analizių rezultatų, gautų tuo pat metu arba su nedidelėmis pertraukomis to paties analitiko, toje pačioje laboratorijoje ir naudojant identiškas medžiagas, turi neviršyti 0,2 %. 8.3. Atkuriamumas Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų skirtingose laboratorijose dviejų analitikų, naudojant identiškas medžiagas, turi neviršyti 0,3 %. 9. Bandymų protokolas Bandymų protokole nurodomas taikomas metodas ir gauti rezultatai. Taip pat paminimos visos (ir neprivalomos) metodikos, šioje metodikoje nenurodytos sąlygos bei visos aplinkybės, kurios galėjo daryti poveikį gautam rezultatui. Protokole išdėstoma visa informacija, reikalinga mėginiui identifikuoti. -------------------------------------------------- X PRIEDAS (8 straipsnis) SVIESTO SAUSOSIOS NERIEBALINĖS MEDŽIAGOS KIEKIO NUSTATYMAS 1. Taikymo sritis Šis metodas taikomas sviesto sausosios neriebalinės medžiagos kiekiui nustatyti. 2. Nuorodos IDF Standard 50 C:1995 – Pienas ir pieno produktai – Mėginių ėmimo metodai. 3. Apibrėžimas Sviesto sausosios neriebalinės medžiagos kiekis – procentinė masės dalis, nustatoma apibūdintu metodu. Ji išreiškiama gramais 100 gramų produkto. 4. Metodo esmė Drėgmės išgarinimas iš tam tikro kiekio sviesto masės, riebalų ekstrahavimas petroleteriu ir likusios masės svėrimas. 5. Reagentas Petroleteris, kurio virimo temperatūra tarp 30 °C ir 60 °C. Išgarinus 100 ml šio reagento, neturi likti daugiau kaip 1 mg nuosėdų. 6. Įranga ir medžiagos 6.1. 1 mg tikslumo analizinės svarstyklės. 6.2. Eksikatorius, kuriame yra tinkama drėgmei sugerti medžiaga, pavyzdžiui, tik ką išdžiovintas silikagelis su drėgmės indikatoriumi. 6.3. Džiovinimo krosnelė, ventiliuojama, termostatiškai palaikanti 102 °C ± 2 °C visoje darbo erdvėje. 6.4. Stikliniai, porcelianiniai arba metaliniai (nerūdijantys) indeliai, kurių aukštis vidutiniškai 20 mm, skersmuo nuo 60 mm iki 80 mm, su įdėtomis stiklinėmis lazdelėmis. 6.5. Filtravimo tigliai su stikliniais filtrais, kurių porų skersmuo nuo 16 μm iki 40 μm, su siurbiamąja kolba. 7. Mėginių ėmimas Žr. IDF 50 C:1995 8. Metodika 8.1. Mėginio paruošimas Uždaroje stiklinėje arba plastikinėje taroje esantis mėginys, užimantis nuo pusės iki dviejų trečdalių jos tūrio, šildomas iki temperatūros, kurioje jis būtų pakankamai minkštas ir nesunkiai sumaišomas (mechaniniu maišikliu arba rankomis) iki vienalytės masės. Temperatūra neturėtų viršyti 35 °C. Mėginys atvėsinamas iki aplinkos temperatūros. Atvėsinus atidaroma mėginio tara ir, prieš sveriant mėginį, kiek galima greičiau (ne ilgiau kaip per 10 s) mėginys išmaišomas tinkama priemone, pavyzdžiui, šaukštu arba mentele. 8.2. Nustatymas 8.2.1. indelis su lazdele (6.4) ir tiglis (6.5) džiovinamas krosnelėje (6.3) 1 valandą. Indelis, lazdelė ir tiglis atvėsinami eksikatoriuje iki kambario, kuriame sveriama, temperatūros ir pasveriami 1 mg tikslumu (mo). Pastabos: - paprastai atvėsinimui užtenka 45 minučių, - jeigu analizuojama daugiau negu vienas tos pačios partijos sviesto mėginys, svarbu, kad kiekvieno iš jų analizei būtų naudojamas analogiškas indelio, lazdelės ir tiglio derinys. 8.2.2. Tiglis nuimamas, indelis su lazdele pasveriami 1 mg tikslumu (m1). 8.2.3. Į indelį 1 mg tikslumu pasveriama apie 5 g mėginio (8.1) (m2). 8.2.4. Indelis (su lazdele ir sviesto mėginiu) dedamas į 102 °C ± 2 °C temperatūros krosnelę ir paliekamas per naktį. 8.2.5. Indelis (8.2.3) atvėsinamas iki kambario temperatūros. 8.2.6. Į indelį įpilama 15 ml šilto (maždaug 25 °C) petroleterio ir stikline lazdele atskiriama kiek galima daugiau nuosėdų, prilipusių prie indelio. Tirpalas perpilamas į tiglį ir leidžiama jam filtruotis į nusiurbimo kolbą. 8.2.7. Procedūra (pagal 8.2.6 punktą) kartojama dar keturis kartus. Jeigu ant indelio sienelių nelieka riebalų likučių, ketvirtojo plovimo metu į tiglį perpilamos (be masės nuostolių) nuosėdos. Priešingu atveju procedūra kartojama (pagal 8.2.6 punktą.) iki riebalų likučių nelieka. 8.2.8. Nuosėdos tiglyje perplaunamos 25 ml šilto petroleterio. 8.2.9. Indelis, lazdelė ir tiglis (kartu) džiovinami 102 °C ± 2 °C temperatūros krosnelėje 30 minučių. 8.2.10. Indelis, lazdelė ir tiglis atvėsinami eksikatoriuje iki kambario, kuriame sveriama, temperatūros ir pasveriami 1 mg tikslumu. 8.2.11. Procedūros (8.2.9 ir 8.2.10) kartojamos, kol indelio, lazdelės ir tiglio masė (m3) nebekinta (masės skirtumai neturi viršyti 1 mg). 9. Rezultatų išraiška 9.1. Sausosios neriebalinės medžiagos kiekio apskaičiavimas Sausosios neriebalinės medžiagos kiekis SNM masės procentais apskaičiuojamas pagal formulę: SNM = m - m m - m × 100 kai: mo tuščio indelio su lazdele ir tiglio masė gramais (8.2.1); m1 tuščio indelio su lazdele masė gramais (8.2.2); m2 indelio su lazdele ir mėginiu masė gramais (8.2.3); m3 galutinė indelio su lazdele ir filtravimo tiglio su nuosėdomis masė gramais (8.2.11). Rezultatai apskaičiuojami vieno skaitmens po kablelio tikslumu. 9.2. Pakartojamumas Absoliutus skirtumas dviejų atskirų analizių rezultatų, gautų tuo pat metu arba su nedidelėmis pertraukomis to paties analitiko, toje pačioje laboratorijoje ir naudojant identiškas medžiagas, turi neviršyti 0,1 %. 9.3. Atkuriamumas Absoliutus skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų skirtingose laboratorijose dviejų analitikų, naudojant identiškas medžiagas, turi neviršyti 0,2 %. 10. Bandymų protokolas Bandymų protokole turi būti nurodomas taikomas metodas ir gauti rezultatai, taip pat visos (ir neprivalomos) metodikos, šioje metodikoje nenurodytos sąlygos, bei aplinkybės, kurios galėjo daryti poveikį gautam rezultatui. Protokole išdėstoma visa informacija, reikalinga mėginiui identifikuoti. Pastaba. Jeigu analizuojamas sūdytas sviestas, tai druska nustatoma kaip sausoji neriebalinė medžiaga. Norint nustatyti sausosios neriebalinės pieno medžiagos kiekį, pridėtos druskos kiekis turi būti atimtas iš sausosios neriebalinės medžiagos kiekio. Apskaičiuoto sausosios neriebalinės medžiagos kiekio rezultatų tikslumas: pakartojamumas: | r = 0,104 %, | atkuriamumas: | R = 0,206 %. | Rezultatų tikslumas, gautas nustatant sausąją neriebalinę medžiagą, galioja tik nustatant sausąją neriebalinę pieno medžiagą. -------------------------------------------------- XI PRIEDAS (8 straipsnis) SVIESTO RIEBALŲ KIEKIO NUSTATYMAS Riebalų kiekis nustatomas ne tiesiogiai, o atitinkamai nustatant drėgmės kiekį pagal IX priedą ir sausosios neriebalinės medžiagos kiekį pagal X priedą. Riebalų kiekis masės procentais bus lygus 100 - W + SNM kai: W : drėgmės kiekis mesės procentais; SNM : sausosios neriebalinės medžiagos kiekis masės procentais. Rezultatų tikslumas nustatant riebalus yra: pakartojamumas | r = 0,22 %, | atkuriamumas | R = 0,36 %. | -------------------------------------------------- XII PRIEDAS (9 straipsnis) VANILINO KIEKIO NUSTATYMAS KONCENTRUOTAME SVIESTE, SVIESTE ARBA GRIETINĖLĖJE EFEKTYVIOSIOS SKYSČIŲ CHROMATOGRAFIJOS METODU 1. Taikymo sritis Metodas taikomas vanilino kiekiui koncentruotame svieste, svieste arba grietinėlėje nustatyti. 2. Metodo esmė Žinomas mėginio kiekis ekstrahuojamas izopropanolio (etanolio,acetonitrilo) mišiniu (1:1:2). Riebalai atšaldomi minus 15 °C – minus 20 °C temperatūroje, po to centrifuguojami. Ekstraktą atskiedus vandeniu, vanilino kiekis nustatomas efektyviosios skysčių chromatografijos metodu (ESCh, angl. trumpinys – HPLC). 3. Įranga Įprastinė ir toliau nurodyta laboratorinė įranga: 3.1. šaldiklis, kuriame palaikoma minus 15 °C – 20 °C temperatūra; 3.2. vienkartiniai 2 ml talpos švirkštai; 3.3. membraniniai mikrofiltrai, kurių poros 0,45 μm dydžio, atsparūs tirpalui, kuriame yra 5 % ekstrakcijos tirpalo (4.4); 3.4. skysčių chromatografijos sistema, kurią sudaro: siurblys (srautas – 1,0 ml/min), inžektorius (20 μl įšvirkštimas automatiniu arba rankiniu būdu), UV detektorius (veikiantis esant 306 nm bangai, mažiausia skalės padalos vertė 0,01), savirašis ir kolonėlės termostatas, nustatytas 25 °C; 3.5. analizinė kolonėlė (250 mm × 4,6 mm dk), užpildyta LiChrospher RP 18 (Merck, vidutinis dalelių skersmuo 5 μm) arba jai lygiavertė; 3.6. prieškolonė (apsauginė kolonėlė) (20 mm × 3 mm dk), užpildyta Perisorb RP 18 (vidutinis dalelių skersmuo 30 μm – 40 μm) arba jai lygiavertė. 4. Reagentai Visi naudojami reagentai turi būti analiziškai gryni. 4.1. Izopropanolis 4.2. 96 % (tūrio) etanolis 4.3. Acetonitrilas 4.4. Ekstrakcijos tirpalas Izopropanolis (4.1) sumaišomas su etanoliu (4.2) ir acetonitrilu (4.3) santykiu 1:1:2 (tūrio) 4.5. Vanilinas (4-hidroksi-3-metoksibenzaldehidas) 4.5.1. Pagrindinis vanilino tirpalas (500 μg/ml) Į 100 ml matavimo kolbą 0,1 mg tikslumu pasveriama 50 mg vanilino (4.5), įpilama 25 ml ekstrakcijos tirpalo (4.4) ir skiedžiama vandeniu iki žymės. 4.5.2. Etaloninis vanilino tirpalas (10 μg/ml). Pipete įpilama 5 ml pagrindinio vanilino tirpalo (4.5.1) į 250 ml matavimo kolbą ir skiedžiama vandeniu iki žymės. 4.6. Metanolis, skirtas ESCh analizei 4.7. ledinė acto rūgštis 4.8. vanduo, skirtas ESCh analizei 4.9. ESCh judamoji fazė: 1000 ml matavimo kolboje sumaišoma 300 ml metanolio (4.6), apie 500 ml vandens (4.8) ir 20 ml acto rūgšties (4.7) ir skiedžiama vandeniu (4.8) iki žymės. Mišinys filtruojamas per filtrą (3.3), kurio poros 0,45 μm. 5. Metodika 5.1. Mėginio paruošimas 5.1.1. sviestas Mėginys šildomas kol pradeda lydytis. Vengiama perkaitinti per 40 °C. Kai mėginys tampa pakankamai plastiškas, jis homogenizuojamas purtant. Prieš paimant mėginį, sviestas maišomas 15 s. Į 100 ml talpos matavimo kolbą 1 mg tikslumu pasveriama apie 5 g (SM g) sviesto. 5.1.2. koncentruotas sviestas Prieš imant mėginį indas su koncentruotu sviestu įstatomas į krosnelę, įkaitintą nuo 40 °C iki 50 °C, kol visiškai išsilydo. Mėginys maišomas sukant arba maišant, kad nesusidarytų oro burbuliukų. Į 100 ml matavimo kolbą 1 mg tikslumu pasveriama apie 4 g (SM g) koncentruoto sviesto. 5.1.3. grietinėlė Mėginys šildomas 35 °C – 40 °C temperatūros vandens vonioje arba termostate. Riebalai paskirstomi vienodai sukant arba, jei reikia, pamaišant. Mėginys greitai atšaldomas iki 20 °C ± 2 °C. Mėginys turi būti homogeniškas, priešingu atveju procedūrą reikia pakartoti. Į 100 ml matavimo kolbą 1 mg tikslumu pasveriama apie 10 g (SM g) grietinėlės. 5.2. Tiriamojo tirpalo paruošimas Į mėginius (5.1.1, 5.1.2 arba 5.1.3) įpilama maždaug 75 ml ekstrakcijos tirpalo (4.4), maišoma arba smarkiai purtoma apie 15 min. ir skiedžiama ekstrakcijos tirpalu (4.4) iki žymės. Apie 10 ml šio ekstrakto pilama į užkemšamą mėgintuvėlį. Mėgintuvėlis dedamas į šaldiklį (3.1) ir laikomas jame apie 30 min. Atšaldytas ekstraktas centrifuguojamas 5 min. maždaug 2000 aps./min. greičiu ir tuoj pat dekantuojamas. Dekantuotam tirpalui leidžiama atvėsti iki kambario temperatūros. 5 ml dekantuoto tirpalo pipete įpilama į 100 ml matavimo kolbutę ir skiedžiama vandeniu iki žymės. Tirpalas filtruojamas per membraninį mikrofiltrą (3.3). Toks filtratas yra paruoštas ESCh analizei. 5.3. Kalibravimas Į 100 ml matavimo kolbą pipete įpilama 5 ml etaloninio vanilino tirpalo (4.5.2). Dar įpilama 5 ml ekstrakcijos tirpalo (4.4) ir skiedžiama vandeniu iki žymės. Tirpale yra 0,5 μg/ml vanilino. 5.4. Nustatymas ESCh būdu Chromatografinei sistemai leidžiama stabilizuotis apie 30 min. Įšvirkščiama etaloninio tirpalo (5.3). Tai kartojama tol, kol dviejų, vienas po kito atliekamų įšvirkštimų smailės ploto arba smailės aukščio skirtumas yra mažesnis kaip 2 %. Šiomis sąlygomis vanilino sulaikymo trukmė yra maždaug 9 minutės. Etaloninis tirpalas (5.3) analizuojamas du kartus, kaskart įšvirkščiama po 20 μl tiriamųjų tirpalų (5.2). Nustatomas gautos vanilino smailės plotas arba aukštis. Po 10-ties tiriamųjų tirpalų (5.2) įšvirkštimų vėl du kartus analizuojamas etaloninis tirpalas (5.3). 6. Rezultatų apskaičiavimas Apskaičiuojamas vidutinis vanilino smailės plotas arba aukštis (AC), iš smailių, gautų atliekant po du kiekvieno tiriamojo tirpalo išvirkštimus (iš viso keturi plotai). Apskaičiuojamas perskaičiavimo koeficientas (angl-response factor) (R) R=AC/CM kai CM – vanilino masė miligramais tirpale (4.5.1). Vanilino (C) kiekis (mg/kg) tiriamajame mėginyje yra apskaičiuojamas pagal formulę C = AS × 20 × 0,96SM × R kai: AS = tiriamojo mėginio vanilino smailės plotas; SM = mėginio (5.1.1, 5.1.2 arba 5.1.3) masė gramais; kai vanilino kiekis nustatomas grietinėlėje, jis išreiškiamas mg/kg pieno riebalų. Dėl to C dauginamas iš 100/f, kur f –grietinėlės riebumas masės procentais; 20 = etaloninio ir tiriamojo mėginio atskiedimo faktorius; 0,96 = pataisos koeficientas dėl riebalų kiekio pirmajame tiriamojo mėginio skiedime. Pastaba. Vietoje smailės ploto galima naudoti smailės aukštį (žr. 8.3). 7. Metodo tikslumas 7.1. Pakartojamumas (r) Skirtumas dviejų atskirų analizių rezultatų, gautų tuo pat metu arba su nedidelėmis pertraukomis to paties analitiko, toje pačioje laboratorijoje, naudojant tą pačią įrangą ir identiškas medžiagas, turi neviršyti 16 mg/kg. 7.2. Atkuriamumas (R) Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų skirtingų laboratorijų analitikų, naudojant skirtingą įrangą ir identiškas medžiagas, turi neviršyti 27 mg/kg. 8. Leistinas nuokrypis 8.1. Turi būti imami 3 tiriamojo produkto (su žinomu atsekamosios medžiagos priedu) mėginiai, siekiant jo vienodumui patikrinti. 8.2. Kaip atsekamoji medžiaganaudojama vanilė arba sintetinis vanilinas. 8.2.1. 4-hidroksi-3-metoksibenzaldehido pridėjimo norma yra 250 g/t koncentruoto sviesto arba sviesto, grietinėlei šios medžiagos pridėjimo norma – 250 g/t pieno riebalų. 8.2.2. Trijų produkto mėginių analizės rezultatai, gauti tikrinant atsekamosios medžiagos (vanilino) pridėjimo normą ir pasiskirstymo vienodumą, (priimant kritinį verčių skirtumą su 95 % tikimybe (CrD95)) yra lyginami tarp šių ribų: - 221,0 mg/kg (95 % minimalios normos), - 159,0 mg/kg (70 % minimalios normos). Mažiausia atsekamosios medžiagos koncentracija yra naudojama interpoliuojant vertes tarp 221,0 mg/kg ir 159,0 mg/kg. 8.3. Kaip atsekamoji medžiaga naudojama vanilė, gaunama tik iš vanilės pupelių arba jos ekstraktų. 8.3.1. 4-hidroksi-3-metoksibenzaldehido pridėjimo norma yra 100 g/t koncentruoto sviesto arba sviesto, grietinėlei šios medžiagos pridėjimo norma – 100 g/t pieno riebalų. 8.3.2. Trijų produkto mėginių analizės rezultatai, gauti tikrinant atsekamosios medžiagos (vanilino) pridėjimo normą ir pasiskirstymo vienodumą, (priimant kritinį verčių skirtumą su 95 % tikimybe (CrD95)) yra lyginami tarp šių ribų: - 79,0 mg/kg (95 % minimalios normos), - 54,0 mg/kg (70 % minimalios normos). Mažiausia atsekamosios medžiagos koncentracija mėginyje yra naudojama interpoliuojant vertes tarp 79,0 mg/kg ir 54,0 mg/kg. 9. Pastabos 9.1. Pakartojamumas r yra vertė, žemiau kurios absoliutus skirtumas tarp dviejų atskirų analizių rezultatų, gautų naudojant tą patį metodą ir identiškas medžiagas tomis pačiomis sąlygomis (ta pati įranga, ta pati laboratorija ir trumpas laiko tarpas) gali būti tikėtinas su tiksliai apibrėžta tikimybe; nesant kitų požymių, tikimybė yra 95 %. 9.2. Atkuriamumas R yra vertė, žemiau kurios skirtumas tarp atskirų analizių rezultatų, gautų naudojant tą patį metodą ir identiškas medžiagas skirtingomis sąlygomis (skirtingi operatoriai, įranga, laboratorijos ir (arba) skirtingas laikas) gali būti tikėtinas su tiksliai apibrėžta tikimybe; nesant kitų požymių, tikimybė yra 95 %. 9.3. Nustatymas pridėto vanilino (250 mg/kg sviesto riebalų) svyruoja nuo 97,0 % iki 103,8 %. Nustatymo vidurkis buvo 99,9 % su standartiniu nuokrypiu 2,7 %. 9.4. Etaloniniame tirpale yra 5 % ekstrakcijos tirpalo, kompensuojančio smailės plėtimąsi, kurio priežastis – 5 % ekstrakcijos tirpalo, esančio tiriamuosiuose mėginiuose. Tai įgalina kiekio apskaičiavimą pagal smailės aukštį. 9.5. Šios analizės pagrindas – tiesinė kalibravimo linija, prasidedanti nuo koordinačių pradžios. Ši priklausomybė turėtų būti tikrinama, naudojant tinkamus etaloninio tirpalo (4.5.2) skiedinius analizės pradžioje, o toliau tai daroma vienodais laiko tarpais ir pakeitus arba sutaisius ESCh įrangą. -------------------------------------------------- XIII PRIEDAS (9 straipsnis) BETA-APO-8’-KAROTINO RŪGŠTIES ETILO ESTERIŲ NUSTATYMAS SVIESTE IR KONCENTRUOTAME SVIESTE SPEKTROMETRINIU METODU 1. Taikymo sritis Šis metodas taikomas beta-apo-8’-karotino rūgšties etilo esterių (apo karotino esterių) kiekiui svieste ir koncentruotame svieste nustatyti. Apo-karotino esteriai – tai visuma cheminių medžiagų, esančių pagal šią metodiką gautame mėginio ekstrakte ir absorbuojančių šviesą esant 440 nm bangos ilgiui. 2. Metodo esmė Matuojama petroleteryje ištirpintų pieno riebalų absorbcija esant 440 nm bangos ilgiui. Apo-karotino esterių kiekis nustatomas remiantis kalibracine kreive. 3. Įranga 3.1. Graduotos 0,25, 0,50, 0,75 ir 1,0 ml pipetės. 3.2. Spektrofotometras, tinkamas naudoti esant 440 nm (ir 447 nm – 449 nm), naudojant 1 cm optinio kelio ilgio kiuvetes. 3.3. 20 ml ir 100 ml matavimo kolbos. 3.4. Analizinės svarstyklės, kurių svėrimo paklaida ne didesnė kaip 0,1 mg. 4. Reagentai Visi naudojami reagentai turi būti analiziškai gryni. 4.1. Apo-karotino esterių suspensija (apie 20 %). 4.1.1. Suspensijos grynumas nustatomas tokiu būdu: 400 mg suspensijos pasveriama į 100 ml matavimo kolbą ir ištirpinama 20 ml chloroformo (4.4), ir kolba pripildoma iki žymės cikloheksanu (4.5). 5 ml šio tirpalo cikloheksanu praskiedžiama iki 100 ml (tirpalas A). 5 ml tirpalo A cikloheksanu praskiedžiama iki 100 ml. Gauto tirpalo absorbcija matuojama lyginant su cikloheksanu esant 447 nm – 449 nm bangos ilgiui. Apo-karotino esterių koncentracija apskaičiuojama = Amax · 40000A · 2550 Amax = maksimali tiriamojo tirpalo absorbcija; A = mėginio masė gramais; 2550 = konstanta, nurodanti 1 % suspensijos absorbciją 1 cm kiuvetėje; P suspensijos grynumas %. Pastaba. Apo-karotino esterių suspensija yra jautri šviesos, karščio ir oro poveikiui. Neatidarytoje originalioje pakuotėje (uždarytoje azoto atmosferoje) suspensija šaltoje vietoje gali būti laikoma apie 12 mėn. Atidarius pakuotę, suspensiją reikia sunaudoti per trumpą laiką. 4.1.2. Apo-karotino esterių etaloninis tirpalas, apie 0,2 mg/ml 0,1 mg tikslumu pasveriama 0,100 g apo-karotino esterių suspensijos (4.1.1) (Wg), ištirpinama petroleteryje (4.2), be nuostolių perpilama į 100 ml matavimo kolbą ir petroleteriu praskiedžiama iki žymės. Šio tirpalo apo-karotino esterių koncentracija yra (W×P)/10 mg/ml. Pastaba. Tirpalas laikomas šaltoje tamsioje vietoje ne daugiau kaip mėnesį. 4.2. Petroleteris (40 °C – 60 °C). 4.3. Bevandenis granuliuotas natrio sulfatas, kuris prieš naudojimą 2 h džiovinamas 102 °C temperatūroje. 4.4. Chloroformas. 4.5. Cikloheksanas. 5. Metodika 5.1. Mėginio paruošimas 5.1.1. koncentruoto sviesto Mėginys išlydomas krosnelėje apie 45 °C temperatūroje. 5.1.2. sviesto Mėginys išlydomas krosnelėje apie 45 °C temperatūroje, ir per filtrą, kuriame yra 10 g bevandenio natrio sulfato (4.3), filtruojamas į apsaugotą nuo šviesos indą, palaikant apie 45 °C temperatūrą. Surenkamas pakankamas pieno riebalų kiekis. 5.2. Nustatymas 1 mg tikslumu pasveriama 1 g koncentruoto sviesto (arba išekstrahuotų pieno riebalų (5.1.2)) (Mg). Be nuostolių perpilama į 20 ml (Vml) matavimo kolbą, praskiedžiama petroleteriu (4.2) iki žymės, gerai išmaišoma. Gauto tirpalo absorbcija perpilama į 1 cm celę, matuojama lyginant su petroleteriu ir esant 440 nm bangos ilgiui. Pagal kalibracinę kreivę nustatoma apo-karotino esterių koncentracija (Cμg/ml). 5.3. Kalibracinė kreivė Įpilama 0 ml, 0,25 ml, 0,5 ml, 0,75 ml ir 1,0 ml apo-karotino esterio etaloninio tirpalo (4.1.2) į penkias 100 ml matavimo kolbas. Praskiedžiama petroleteriu (4.2) iki žymės, gerai išmaišoma. Apytikslė šių tirpalų koncentracija yra nuo 0 μg/ml iki 2 μg/ml. Tiksli tirpalų koncentracija apskaičiuojama lyginant su etaloninio tirpalo koncentracija (4.1.2) (W×P)/10 mg/ml. Gautų tirpalų absorbcija matuojama lyginant su petroleteriu (4.2) ir esant 440 nm bangos ilgiui. Ant y ašies atidedamos absorbcijos vertės, o apo-karotino esterių koncentracijos vertės – ant x ašies. 6. Rezultatų apskaičiavimas 6.1. Apo-karotino esterio kiekis, išreikštas mg/kg, apskaičiuojamas taip: koncentruotas sviestas: (C.V)/M sviestas: 0,82 (C.V)/M kai: C = apo-karotino esterio kiekis μg/ml, pagal kalibracinę kreivę (5.3); V = tiriamo tirpalo (5.2) tūris mililitrais; M = mėginio masė (5.2) gramais; 0,82 = pataisos koeficientas, įvertinantis pieno riebalų kiekį svieste. 7. Metodo tikslumas 7.1. Pakartojamumas 7.1.1. sviesto analizė. Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų tuo pat metu arba su nedidelėmis pertraukomis to paties analitiko, toje pačioje laboratorijoje, naudojant tą pačią įrangą ir identiškas medžiagas turi neviršyti 1,4 mg/kg. 7.1.2. koncentruoto sviesto analizė. Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų tuo pat metu arba su nedidelėmis pertraukomis to paties analitiko, toje pačioje laboratorijoje, naudojant tą pačią įrangą ir identiškas medžiagas turi neviršyti 1,6 mg/kg. 7.2. Atkuriamumas 7.2.1. sviesto analizė. Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų skirtingų laboratorijų analitikų, naudojant skirtingą įrangą ir identiškas medžiagas, turi neviršyti 4,7 mg/kg. 7.2.2. koncentruoto sviesto analizė. Skirtumas dviejų atskirų ir nepriklausomų analizių rezultatų, gautų skirtingų laboratorijų analitikų, naudojant skirtingą įrangą ir identiškas medžiagas, turi neviršyti 5,3 mg/kg. 7.3. Preciziškumo duomenų šaltinis Tyrimų preciziškumas nustatytas 1995 metais vykusių tarplaboratorinių bandymų metu, dalyvaujant 11 laboratorijų, kurių kiekviena ištyrė 12 sviesto mėginių ir 12 koncentruoto sviesto mėginių. 8. Leistinas nuokrypis 8.1. Apo-karotino esterio suspensijos pasiskirstymo vienodumui patikrinti turi būti imami trys produkto mėginiai. 8.2. Sviestas 8.2.1. Pridėjimo norma sviestui (įskaitant foninę absorbciją) yra 22 mg/kg. 8.2.2. Trijų mėginių rezultatai, gauti tikrinant pridėto kiekio ir pasiskirstymo vienodumą, ir mažiausia gauta rezultato vertė yra lyginama su šiais reikalavimais (priimant kritinį verčių skirtumą su 95 % tikimybe (DCr95)): - 18,0 mg/kg (95 % minimalios pridėjimo normos), - 13,0 mg/kg (70 % minimalios pridėjimo normos). Mažiausia gauta apo-karotino koncentracijos vertė mėginyje turi būti naudojama interpoliuojant vertes tarp 18,0 mg/kg ir 13,0 mg/kg. 8.3. Koncentruotas sviestas 8.3.1. Pridėjimo norma koncentruotam sviestui (įskaitant foninę absorbciją) yra 24 mg/kg. 8.3.2. Trijų mėginių rezultatai, gauti tikrinant pridėto kiekio ir pasiskirstymo vienodumą, ir mažiausia gauta rezultato vertė yra lyginama su šiais reikalavimais (priimant kritinį verčių skirtumą su 95 % tikimybe (DCr95)): - 20,0 mg/kg (95 % minimalios pridėjimo normos), - 14,0 mg/kg (70 % minimalios pridėjimo normos). Mažiausia gauta apo-karotino koncentracijos vertė mėginyje turi būti naudojama interpoliuojant vertes tarp 20,0 mg/kg ir 14,0 mg/kg. -------------------------------------------------- XIV PRIEDAS (9 straipsnis) SITOSTEROLIO ARBA STIGMASTEROLIO NUSTATYMAS SVIESTE ARBA KONCENTRUOTAME SVIESTE DUJINĖS KAPILIARINIŲ STULPELIŲ CHROMATOGRAFIJOS METODU 1. TAIKYMO SRITIS Šis metodas skirtas sitosterolio arba stigmasterolio kiekiui nustatyti svieste ir koncentruotame svieste. Sitosteroliu priimta laikyti β-sitosterolio ir 22 dihidro-β-sitosterolio sumą. Kiti steroliai laikomi nesvarbiais. 2. METODO ESMĖ Sitosteroliams ir stigmasteroliams nustatyti sviestas arba koncentruotas sviestas yra muilinami kalio hidroksidu etanolio tirpale, o nemuilinta dalis ekstrahuojama dietileteriu. Steroliai yra transformuojami į trimetilsililo eterius ir analizuojami dujinės kapiliarinių stulpelių chromatografijos metodu, vidiniu etalonu naudojant betuliną. 3. ĮRANGA 3.1. 150 ml tūrio muilinimo kolba, sujungta su grįžtamuoju šaldytuvu. 3.2. 500 ml dalomieji piltuvai. 3.3. 250 ml kolbos. 3.4. Slėgio išlyginimo piltuvai (apie 250 ml tūrio), dietileterio likučiams surinkti. 3.5. Stiklinė kolonėlė, 350 mm x 20 mm, su gludinto stiklo kamščiu. 3.6. Vandens vonia arba izogaubtas. 3.7. 2 ml buteliukai. 3.8. Dujinis chromatografas, naudojamas su kapiliarine kolonėle ir srauto paskirstymo sistema, susidedantis iš: 3.8.1. kolonėlių termostatavimo kameros, palaikančios norimą temperatūrą 1 C tikslumu; 3.8.2. išgarinimo mazgo su reguliuojama temperatūra; 3.8.3. liepsna jonizuojamo detektoriaus ir konverterio – stiprintuvo; 3.8.4. integratoriaus – registratoriaus, tinkamo naudoti su konverteriu – stiprintuvu (3.8.3.). 3.9. Kvarcinio stiklo kapiliarinė kolonėlė, visiškai padengta su BP1 (100 % dimetilpolisiloksanas) arba ekvivalentiška jai vienodo storio (0,25 m) nejudančiąja faze. Kolonėlė turi būti tinkama lanosterolio ir sitosterolio trimetilsililo dariniams atskirti. Jos ilgis 12 m, vidinis skersmuo 0,2 mm. 3.10. 1 l chromatografinis mikrošvirkštas su adatėle. 4. REAGENTAI Visi naudojami reagentai turi būti analiziškai gryni. Naudojamas distiliuotas ar ekvivalentiško grynumo vanduo. 4.1. Etanolis turi būti ne mažesnio kaip 95 % grynumo. 4.2. Kalio hidroksidas: 60 % vandeninis tirpalas: 600 g kalio hidroksido (ne mažiau kaip 85 % grynumo) ištirpinama vandenyje ir skiedžiama vandeniu iki 1 litro. 4.3. Betulinas, mažiausiai 99 % grynumo. 4.3.1. Betulino tirpalai dietileteryje (4.4). 4.3.1.1. Sitosteroliui nustatyti naudojamo betulino tirpalo koncentracija turi būti 1,0 mg/ml. 4.3.1.2. Stigmasteroliui nustatyti naudojamo betulino tirpalo koncentracija turi būti 0,4 mg/ml. 4.4. Dietileteris, chemiškai grynas (neturintis peroksidų ir kitų priemaišų). 4.5. Natrio sulfatas, bevandenis, granuliuotas, prieš tai 2 valandas džiovintas 102 °C temperatūroje. 4.6. Sililinimo reagentas – pavyzdžiui TRI-SIL (Pierce Chemical Co, Cat No 49001), arba ekvivalentiškas jam. (Svarbu žinoti, kad TRI-SIL yra degus, toksiškas, korozinis (gali turėti kancerogeninių savybių). Laboratorijos personalas turi žinoti darbo su TRI - SIL saugumo techniką 4.7. Lanosterolis 4.8. Sitosterolis, ne mažesnio kaip 90 % grynumo. 1 pastaba. Kalibravimui naudojamų etaloninių medžiagų grynumas turi būti nustatytas normalizavimo būdu. Tarkime, kad mėginyje esantys visi sitosteroliai yra pavaizduoti chromatogramoje: visų jų smailių plotas sudaro 100 % ir kad visų šių darinių detekcijos signalai yra vienodi. Sistemos linijiškumas turi būti patikrintas tiriamų koncentracijų ribose. 4.8.1. Sitosterolio etaloninis tirpalas. Ruošiamas apie 0,5 mg/ml koncentracijos (W1) sitosterolio (4.8) tirpalas dietileteryje (4.4) 0,001 mg/ml tikslumu. 4.9. Stigmasterolis. Žinomo, ne mažesnio kaip 90 % grynumo. 4.9.1. Stigmasterolio etaloninis tirpalas. Ruošiamas 0,2 mg/ml koncentracijos stigmasterolio (4.9) tirpalas dietileteryje (4.4) 0,001 mg/ml tikslumu. 4.10. Kontrolinio mišinio ruošimas. Ruošiamas mišinys, turintis 0,05 mg/ml lanosterolio (4.7) ir 0,5 mg/ml sitosterolio (4.8) dietileteryje (4.4). 5. METODAS 5.1. Etaloninio tirpalo ruošimas chromatografuoti. Vidinio etalono tirpalas (4.3.1) pilamas į atitinkamą sterolio etaloninį tirpalą tokiu pat būdu, kaip jis pilamas į muilintą mėginį (žr. 5.2.2). 5.1.1. Sitosterolio etaloninio chromatografinio tirpalo ruošimas: pilama 1 ml sitosterolio etaloninio tirpalo (4.8.1) į kiekvieną iš dviejų mėgintuvėlių (3.7) ir azoto srautu pašalinamas dietileteris. Pilama 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.1) ir azoto srautu pašalinamas dietileteris. 5.1.2. Stigmasterolio etaloninio chromatografinio tirpalo ruošimas: pilama 1 ml etaloninio stigmasterolio tirpalo (4.9.1) į kiekvieną iš dviejų mėgintuvėlių (3.7) ir azoto srautu pašalinamas dietileteris. Pilama 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.2) ir azoto srautu pašalinamas dietileteris. 5.2. Muilinimas 5.2.1. Sviesto mėginiai išlydomi ne aukštesnėje kaip 35 C temperatūroje ir gerai išmaišomi. Į 150 ml kolbą (3.1) 1 mg tikslumu pasveriama maždaug 1 g sviesto (W2) arba koncentruoto sviesto (W2). Įpilama 50 ml etanolio (4.1) ir 10 ml kalio hidroksido tirpalo (4.2). Prijungiamas grįžtamasis šaldytuvas ir kaitinama 30 min. apie 75 °C temperatūroje. Gautas kondensatas kolboje aušinamas iki kambario (apie 20 °C) temperatūros. 5.2.2. Į kolbą įpilama 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.1), jeigu nustatinėjamas sitosterolis, arba 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.2), jeigu nustatinėjamas stigmasterolis. Atidžiai maišoma. Kolbos turinys kiekybiškai perpilamas į 500 ml dalomąjį piltuvą (3.2). Kolba išplaunama įpilant 50 ml van