KOMISIJOS SPRENDIMAS (ES) 2022/795

2021 m. rugsėjo 10 d.

dėl valstybės pagalbos SA.48171 (2018/C) (ex 2018/NN, ex 2017/FC), kurią Italija suteikė bendrovei „Alitalia“

(pranešta dokumentu Nr. C(2021) 6659)

(Tekstas autentiškas tik italų kalba)

(Tekstas svarbus EEE)

EUROPOS KOMISIJA,

atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,

atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,

pagal pirmiau nurodytas nuostatą (1) paprašiusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabų ir atsižvelgdama į jų pastabas,

kadangi:

1. PROCEDŪRA

(1) 2017 m. gegužės 5, 12 ir 15 d. oro transporto bendrovės „Ryanair Ltd“ (toliau – bendrovė „Ryanair“), „Adria Airways d.o.o.“ (toliau – bendrovė „Adria“) ir „IAG International Airlines Group S.A.“ (toliau – bendrovė IAG) (toliau kartu – skundo pateikėjai) pateikė Komisijai tris oficialius skundus, kuriuose teigiama, kad Italija suteikė neteisėtą ir nesuderinamą valstybės pagalbą bendrovei „Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. in amministrazione straordinaria“ (toliau – bendrovė „Alitalia“). Skundo pateikėjai nurodė, kad 2017 m. gegužės 2 d. Italijos valdžios institucijos suteikė bendrovei „Alitalia“ likvidumo paramą – 600 mln. EUR paskolą (toliau – pradinė paskola). Skundo pateikėjai tvirtino, kad pradinė paskola buvo neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba.

(2) 2017 m. birželio 14 d. Komisija persiuntė skundus Italijos valdžios institucijoms, prašydama paaiškinti šiuose skunduose pateiktus klausimus. Italijos valdžios institucijos į šį prašymą atsakė 2017 m. liepos 18 d., o 2017 m. lapkričio 30 d. Komisija tą atsakymą persiuntė skundo pateikėjams.

(3) 2017 m. birželio 20 d., rugsėjo 12 d. ir spalio 16 d. bendrovė IAG pateikė papildomos informacijos ir atnaujintų duomenų apie bendrovės „Alitalia“ maršrutų tinklo plėtrą suteikus pradinę paskolą.

(4) 2017 m. spalio 30 d. bendrovė „Adria“ pateikė informaciją, iš kurios matyti, kad 2017 m. spalio 16 d. įstatymu dekretu Nr. 148 „Skubios nuostatos dėl finansinių klausimų ir neatidėliotinų poreikių“ (2) (toliau – Įstatymas dekretas Nr. 148/2017) buvo numatyta suteikti papildomą 300 mln. EUR paskolą bendrovei „Alitalia“ (toliau – papildoma 300 mln. EUR paskola), todėl bendra paskolų suma sudarė 900 mln. EUR (pradinė paskola ir papildoma 300 mln. EUR paskola toliau kartu bus vadinamos abiem valstybės paskolomis).

(5) 2017 m. gruodžio 21 d. Komisija nusiuntė prašymą pateikti informaciją Italijos valdžios institucijoms, kurios į šį prašymą atsakė 2018 m. sausio 24 d.

(6) 2018 m. sausio 23 d. Italija pranešė apie abi valstybės paskolas kaip apie sanavimo pagalbą pagal Gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms ne finansų įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (3) (toliau – Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės).

(7) 2018 m. balandžio 23 d. raštu Komisija informavo Italiją apie sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą dėl abiejų valstybės paskolų.

(8) 2018 m. liepos 20 d. Komisijos sprendimas pradėti procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Komisija paragino suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą.

(9) 2018 m. gegužės 25 d. ir 2018 m. rugsėjo 25 d. raštais Komisija gavo pastabas iš Italijos ir trijų suinteresuotųjų šalių: i) bendrovės „Aegean Airlines S.A.“ (toliau – bendrovė „Aegean“), ii) suinteresuotosios šalies, kuri paprašė neatskleisti jos tapatybės pagal Tarybos reglamento (ES) 2015/1589 (4) 6 straipsnio 2 dalį (toliau – anoniminė suinteresuotoji šalis), ir iii) bendrovės „Ryanair“. 2018 m. lapkričio 15 d. ir 2019 m. sausio 17 d. Komisija išsiuntė trijų suinteresuotųjų šalių pastabas Italijos valdžios institucijoms, ragindama jas pateikti savo pastabas, kurios buvo pateiktos 2019 m. kovo 20 d. raštu.

(10) 2018 m. rugsėjo 17 d., 2018 m. lapkričio 23 d., 2018 m. gruodžio 6 ir 11 d., 2019 m. vasario 26 d., 2019 m. gegužės 10 d. ir 2019 m. liepos 2 d. Komisija paprašė Italijos valdžios institucijų pateikti papildomų paaiškinimų. 2019 m. rugsėjo 19 d. ir 2019 m. spalio 28 d. Komisija išsiuntė priminimus dėl nepateiktų atsakymų į 2019 m. liepos 2 d. prašymą pateikti informaciją.

(11) 2018 m. spalio 1 d., 2018 m. lapkričio 9 ir 27 d., 2018 m. gruodžio 17 d., 2019 m. sausio 25 d., 2019 m. vasario 11 d., 2019 m. balandžio 1 ir 18 d., 2019 m. gegužės 15 d., 2019 m. birželio 3 ir 12 d., 2019 m. liepos 9 d., 2019 m. rugpjūčio 6 d., 2019 m. spalio 2 d., 2019 m. spalio 17 d. ir 2019 m. lapkričio 19 d. Italijos valdžios institucijos pateikė Komisijai papildomų pastabų ir informacijos.

(12) Komisijos tarnybos keletą kartų susitiko su Italijos valdžios institucijomis, įskaitant šiomis dienomis: 2017 m. birželio 15 d., 2017 m. liepos 26 d., 2018 m. vasario 9 d., 2018 m. balandžio 13 d., 2018 m. rugsėjo 27 d., 2018 m. lapkričio 14 d., 2018 m. gruodžio 14 d., 2019 m. sausio 16 d., 2019 m. vasario 20 d., 2019 m. vasario 21 d., 2019 m. balandžio 9 d., 2019 m. birželio 20 d., 2019 m. liepos 26 d. ir 2019 m. rugsėjo 27 d.

(13) Komisija taip pat susitiko su bendrovėmis „Alitalia“ (2019 m. vasario 21 d. ir 2019 m. balandžio 9 d.), „Aegean“ (2019 m. sausio 10 d.) ir anonimine suinteresuotąja šalimi (2019 m. kovo 21 d.).

(14) 2019 m. kovo 7 d. bendrovė „Adria“ (5) pateikė naują skundą, kuriame teigė, kad abiejų valstybės paskolų grąžinimo terminų atidėjimas yra neteisėta ir nesuderinama pagalba. 2019 m. kovo 22 d. Komisija persiuntė tą skundą Italijos valdžios institucijoms, prašydama paaiškinti tame skunde pateiktus klausimus. Italija į šį prašymą atsakė 2019 m. rugpjūčio 6 d.

2. ABIEJŲ VALSTYBĖS PASKOLŲ IR SUSIJUSIŲ FAKTŲ APRAŠYMAS

2.1. Abi Italijos valstybės suteiktos valstybės paskolos

(15) 2018 m. balandžio 23 d. Komisija pradėjo oficialią tyrimo procedūrą dėl abiejų valstybės paskolų (toliau – priemonė).

(16) Pradinė paskola buvo numatyta 2017 m. gegužės 2 d. Dekrete įstatyme Nr. 55 „Dėl skubių priemonių bendrovės „Alitalia S.p.A.“ teikiamų paslaugų tęstinumui užtikrinti“ (6) (toliau – Dekretas įstatymas Nr. 55/2017). 2017 m. gegužės 2 d. bendrovei „Alitalia S.p.A.“ pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra (žr. 41 konstatuojamąją dalį).

(17) Dekreto įstatymo Nr. 55/2017 1 straipsnyje buvo nustatyta, kad „siekiant išvengti bendrovės „Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A.“, kuriai taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, paslaugų teikimo nutraukimo vidaus ir tarptautiniais skrydžiais, įskaitant skrydžius, susijusius su viešųjų paslaugų įsipareigojimais pagal galiojančius Europos teisės aktus, atsižvelgiant į socialinius sunkumus ir didelius nepatogumus naudotojams, kuriuos sukeltų toks nutraukimas, šešių šimtų milijonų eurų finansavimas už užmokestį skiriamas šešiems mėnesiams (…) bendrovei „Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A.“, kuriai taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, kuris turi būti naudojamas neatidėliotiniems tos pačios bendrovės ir kitų grupės bendrovių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, valdymo poreikiams tenkinti (…)“. Nors teisės aktuose dėl pagalbos suteikimo priemonė vadinama „finansavimu“, o Italija ir bendrovė „Alitalia“ nesudarė paskolos sutarties, Komisija šiai priemonei apibūdinti vartoja terminą „paskola“, nes finansavimas buvo grąžintinas su palūkanomis.

(18) Valstybė suteikė pradinę paskolą, kurios palūkanų norma buvo 6 mėnesių EURIBOR, pridėjus 1 000 bazinių punktų, ir kuri turėjo būti grąžinta per šešis mėnesius nuo pirmosios paskolos išmokos, t. y. iki 2017 m. lapkričio 5 d. Pradinei paskolai buvo teikiama pirmenybė bet kokių kitų bendrovės „Alitalia“ skolų, susidariusių taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, grąžinimo atžvilgiu.

(19) Italija iš pradžių Dekretu įstatymu Nr. 148/2017 pratęsė pradinės paskolos grąžinimo terminą šešiems mėnesiams, t. y. iki 2018 m. gegužės 5 d., o vėliau 2017 m. gruodžio 4 d. Įstatymu Nr. 172 (7) (toliau – Įstatymas Nr. 172/2017) grąžinimo terminą pratęsė iki 2018 m. rugsėjo 30 d. Dar vienas pradinės paskolos pratęsimas iki 2018 m. gruodžio 15 d. buvo nustatytas 2018 m. balandžio 27 d. Dekretu įstatymu Nr. 38/2018. Vėliau šis grąžinimo terminas buvo kelis kartus keičiamas (žr. 2.2.1 skirsnį).

(20) Italija Dekretu įstatymu Nr. 148/2017 suteikė papildomą 300 mln. EUR paskolą, todėl valstybės finansavimas padidėjo iki 900 mln. EUR. Dekreto įstatymo Nr. 148/2017 12 straipsnio 2 dalyje buvo nustatyta, kad „siekiant užtikrinti, kad būtų įvykdyti taikant nepaprastąją administravimo procedūrą prisiimti transporto įsipareigojimai iki verslo pardavimo dienos nenutraukiant oro transporto paslaugų teikimo tęstinumo, siekiant užtikrinti reguliarų 1 dalyje nurodytų įmonių vidaus ir tarptautinių skrydžių vykdymą, kol bus baigta verslo pardavimo procedūra, kuri turi būti nustatyta ir įgyvendinta, finansavimo suma .... padidinama 300 mln. EUR, kurie turi būti suteikti 2018 m.“ Kadangi papildoma 300 mln. EUR paskola buvo suteikta kaip pradinės paskolos sumos padidinimas, buvo taikomos tokios pačios sąlygos, įskaitant palūkanų normą, kaip ir pradinei paskolai, išskyrus paskolos grąžinimo terminą. Vėliau abiejų paskolų terminai buvo suderinti (žr. 2.2.1 skirsnį).

(21) Pagal Dekretą įstatymą Nr. 148/2017 papildomą 300 mln. EUR paskolą valstybė turėjo išmokėti bendrovei „Alitalia“ 2018 m. ir ji turėjo būti grąžintą iki 2018 m. gruodžio 31 d. Tuo dekretu įstatymu iki 2018 m. balandžio 30 d. taip pat buvo pratęstas konkurso procedūros užbaigimo terminas (žr. 2.6 skirsnį), kad būtų galima parduoti bendrovės „Alitalia“ verslo kompleksą.

2.2. Abiejų valstybės paskolų išmokėjimo terminai

(22) Pradinė paskola ir papildoma 300 mln. EUR paskola buvo suteiktos teisės aktais ir turėjo būti išmokėtos ekonominės plėtros ministrui kartu su ekonomikos ir finansų ministru priėmus dekretą. Pagal tuos teisės aktus abi valstybės paskolos buvo finansuojamos iš ekonominės plėtros ministrui skirto biudžeto.

(23) Pagal Dekretą įstatymą Nr. 55/2017 pradinė paskola buvo suteikta siekiant išvengti bendrovės „Alitalia“ tarptautinių ir vidaus skrydžių nutraukimo, kol bus taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, įskaitant skrydžius, kuriuos bendrovė „Alitalia“ vykdė pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus, atsižvelgiant į didelius socialinius sunkumus ir didelius nepatogumus vartotojams, kuriuos būtų sukėlęs bendrovės „Alitalia“ skrydžių nutraukimas.

(24) Pradinė paskola turėjo būti išmokėta ekonominės plėtros ministro kartu su ekonomikos ir finansų ministru dekretu per penkias dienas po to, kai bendrovei „Alitalia“ buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra, ir turėjo būti panaudota skubiems tos pačios bendrovės ir kitų grupės bendrovių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, veiklos poreikiams tenkinti. Prie skubių veiklos poreikių taip pat buvo priskiriami poreikiai, susiję su tarptautinėmis sistemomis, naudojamomis ekonominiams santykiams su vežėjais palaikyti.

(25) 2017 m. gegužės 4 d. bendrovės „Alitalia“ nepaprastieji įgaliotiniai paprašė skubiai iš anksto išmokėti 240 mln. EUR iš 600 mln. EUR paskolos. Italijos valdžios institucijų teigimu, tai buvo padaryta visų pirma siekiant i) išvengti pinigų, reikalingų bendrovės „Alitalia“ ūkinei veiklai vykdyti iš karto po nepaprastosios administravimo procedūros pradžios, išeikvojimo ir ii) leisti bendrovei „Alitalia“ sumokėti Tarptautinės oro transporto asociacijos (toliau – IATA) reikalaujamą užstatą. Nesumokėjus užstato, bendrovė „Alitalia“ galėjo prarasti galimybę naudotis IATA administruojamomis sistemomis (8), kurios yra būtinos veiklos tęstinumui užtikrinti. Šis užstatas buvo sumokėtas 2017 m. gegužės mėn.

(26) 2017 m. spalio mėn. bendrovei „Alitalia“ buvo išmokėta antroji pradinės paskolos dalis, sudariusi 360 mln. EUR. Italijos valdžios institucijų teigimu, ji buvo suteikta nepaprastųjų įgaliotinių prašymu, siekiant skirti bendrovei „Alitalia“ lėšų, būtinų reguliariems skrydžiams išlaikyti, kol bus baigtas atitinkamos verslo veiklos pardavimas.

(27) Pagal Dekretą įstatymą Nr. 148/2017, kuriuo buvo suteikta papildoma 300 mln. EUR paskola, paskola buvo suteikta siekiant užtikrinti, kad bendrovė „Alitalia“ ir kitos grupės bendrovės galėtų be pertrūkių vykdyti savo įsipareigojimus dėl skrydžių iki bendrovės „Alitalia“ verslo veiklos perleidimo.

(28) Dekretą įstatymą Nr. 148/2017 pakeitė Įstatymas Nr. 172/2017. Tame įstatyme buvo nurodyta, kad paskolos pratęsimas buvo būtinas siekiant užtikrinti bendrovės „Alitalia“ transporto įsipareigojimų vykdymą.

(29) Papildoma 300 mln. EUR paskola bendrovei „Alitalia“ išmokėta 2018 m. sausio 15 d.

2.2.1. Abiejų valstybės paskolų grąžinimo terminų suderinimas

(30) 2018 m. balandžio 27 d. Dekretu įstatymu Nr. 38/2018 pradinė paskola dar kartą pratęsta iki 2018 m. gruodžio 15 d. Tuo Dekretu įstatymu taip pat buvo nustatyta ta pati diena, kaip naujas papildomos 300 mln. EUR paskolos grąžinimo terminas, tokiu būdu suderinant pradinės paskolos ir papildomos 300 mln. EUR paskolos grąžinimo terminus.

(31) 2018 m. gruodžio 14 d. Dekretu įstatymu Nr. 135/2018 nustatytas abiejų valstybės paskolų grąžinimo terminas – trisdešimt dienų nuo bendrovės „Alitalia“ turto pardavimo įsigaliojimo arba bet kuriuo atveju ne vėliau kaip 2019 m. birželio 30 d.

2.2.2. Dekreto įstatymo dėl augimo nuostatos

(32) 2019 m. balandžio 30 d. Italija priėmė Dekretą įstatymą Nr. 34 „Dėl skubių priemonių ekonomikos augimui skatinti ir konkrečioms krizinėms situacijoms spręsti“ (9) (toliau – dekretas įstatymas dėl augimo), kuriame buvo numatyta: a) abiejų valstybės paskolų pirmenybės panaikinimas bet kokios kitos bendrovės „Alitalia“ skolos, susidariusios nepaprastosios administravimo procedūros metu, atžvilgiu; b) abiejų valstybės paskolų grąžinimo pratęsimas iki to laiko, kol nepaprastieji įgaliotiniai parduos bendrovės „Alitalia“ turtą; c) valstybei mokėtinų palūkanų, susikaupusių nuo abiejų valstybės paskolų bendrovei „Alitalia“ išmokėjimo dienos, sumokėjimas ne vėliau kaip iki 2019 m. gegužės 31 d.; d) leidimas Ekonomikos ir finansų ministerijai panaudoti palūkanas, susikaupusias už abi valstybės paskolas, naujai įsteigtos bendrovės, kuriai turi būti perduotas bendrovės „Alitalia“ turtas, akcijoms pasirašyti.

(33) Dėl dekreto įstatymo dėl augimo palūkanos už abi valstybės paskolas nebeskaičiuojamos nuo 2019 m. gegužės 31 d.

(34) 2019 m. gruodžio 2 d. dekretas įstatymas dėl augimo buvo iš dalies pakeistas Dekretu įstatymu Nr. 137 „Skubios priemonės, skirtos užtikrinti bendrovės „Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A.“ ir bendrovės „Alitalia CityLiner S.p.A.“, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, teikiamų paslaugų tęstinumą“ (10), kuriuo mokėtinų palūkanų mokėjimo terminas suderintas su pagrindinės sumos mokėjimo terminu, nes jame buvo numatyta pratęsti pagrindinės sumos ir palūkanų mokėjimą iki tol, kol nepaprastieji įgaliotiniai parduos bendrovės „Alitalia“ turtą.

(35) Abiejų valstybės paskolų vertinimas kaip vienos priemonės pateiktas 5.1.4.1.1 skirsnyje.

2.3. Pagalbos gavėjas

(36) Pagalbos gavėjas pagal priemonę yra bendrovė „Alitalia – Società Aerea Italiana –S.p.A in amministrazione straordinaria“ (toliau – bendrovė „Alitalia“) ir jai tiesiogiai ir netiesiogiai priklausančios patronuojamosios įmonės.

(37) Tiek Dekrete įstatyme Nr. 55/2017, kuris yra pradinės paskolos teisinis pagrindas, tiek Dekrete įstatyme Nr. 148/2017, kuris yra papildomos 300 mln. EUR paskolos teisinis pagrindas, numatyta, kad abi valstybės paskolos suteikiamos bendrovei „Alitalia“. Dekretu įstatymu Nr. 55/2017 suteikiamas „600 mln. EUR paskolos finansavimas už užmokestį <...> bendrovei „Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A.“ (žr. 17 konstatuojamąją dalį); Dekrete įstatyme Nr. 148/2017 nurodomas Dekretu įstatymu Nr. 55/2017 suteiktas finansavimas, kuriuo bendrovei „Alitalia“ skiriama papildoma 300 mln. EUR paskola.

(38) „Alitalia“ yra oro transporto sektoriuje veikianti bendrovė, kurios pagrindinė buveinė yra Romos Fjumičino oro uoste. 2017 m. gruodžio 31 d. bendras bendrovės „Alitalia“ darbuotojų skaičius buvo 11 377 (11). Bendrovės „Alitalia“ akcininkų struktūra ir „Alitalia“ grupės struktūra pateikta 1 diagramoje (12), o bendrovės „Compagnia Aerea Italiana S.p.A.“ (toliau – bendrovė CAI) akcininkai (13) 2019 m. gegužės mėn. nurodyti 1 lentelėje. 1 diagrama Bendrovės „Alitalia“ nuosavybės struktūra ir „Alitalia“ grupės struktūra 2018 m. sausio 23 d. L1412022LT4710120220516LT0008.0001491502PROJEKTASES IR GRUZIJOS ASOCIACIJOS TARYBOS REKOMENDACIJA Nr. 1/2022… m. … … d.dėl 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkėsES IR GRUZIJOS ASOCIACIJOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Gruzijos asociacijos susitarimą,kadangi:(1)Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Gruzijos asociacijos susitarimasES OL L 261, 2014 8 30, p. 4. (toliau – Susitarimas) buvo pasirašytas 2014 m. birželio 27 d. ir įsigaliojo 2016 m. liepos 1 d.;(2)pagal Susitarimo 406 straipsnio 1 dalį Asociacijos tarybai suteikti įgaliojimai priimti rekomendacijas, kad būtų pasiekti Susitarimo tikslai;(3)remiantis Susitarimo 420 straipsnio 1 dalimi, Šalys turi imtis visų bendrųjų ar konkrečių priemonių, reikalingų savo prievolėms pagal Susitarimą vykdyti, ir turi užtikrinti, kad būtų pasiekti Susitarime išdėstyti tikslai;(4)Asociacijos tarybos darbo tvarkos taisyklių 11 straipsnyje numatyta galimybė priimti sprendimus ir teikti rekomendacijas taikant rašytinę procedūrą, jeigu abi Šalys taip susitaria;(5)Sąjunga ir Sakartvelas sutarė sustiprinti savo partnerystę ir susitarė dėl prioritetų 2021-2027 m. laikotarpiui (toliau – 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkė), kurių tikslas – kartu siekti Susitarime išdėstytų politinės asociacijos ir ekonominės integracijos tikslų;(6)Susitarimo Šalys susitarė dėl 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkės teksto; ta darbotvarkė padės įgyvendinti Susitarimą, daugiausia dėmesio skiriant bendradarbiavimui siekiant drauge nustatytų bendrų interesų,PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:1 straipsnisAsociacijos taryba Šalims rekomenduoja įgyvendinti priede išdėstytą 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkęŽr. dok. ST 8327/22 ad02 (http://register.consilium.europa.eu)..2 straipsnis2017 m. lapkričio 20 d. priimta ES ir Gruzijos asociacijos darbotvarkė pakeičiama priede išdėstyta 2021–2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarke.3 straipsnisŠi rekomendacija įsigalioja jos priėmimo dieną.Priimta Tbilisyje [metai, mėnuo, diena].Asociacijos tarybos varduPirmininkas / Pirmininkė 1 lentelė Bendrovės CAI akcininkai 2019 m. gegužės mėn. (Komisijos žiniomis, akcininkų struktūra nesikeitė) L1412022LT4710120220516LT0008.0001491502PROJEKTASES IR GRUZIJOS ASOCIACIJOS TARYBOS REKOMENDACIJA Nr. 1/2022… m. … … d.dėl 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkėsES IR GRUZIJOS ASOCIACIJOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Gruzijos asociacijos susitarimą,kadangi:(1)Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos bei jų valstybių narių ir Gruzijos asociacijos susitarimasES OL L 261, 2014 8 30, p. 4. (toliau – Susitarimas) buvo pasirašytas 2014 m. birželio 27 d. ir įsigaliojo 2016 m. liepos 1 d.;(2)pagal Susitarimo 406 straipsnio 1 dalį Asociacijos tarybai suteikti įgaliojimai priimti rekomendacijas, kad būtų pasiekti Susitarimo tikslai;(3)remiantis Susitarimo 420 straipsnio 1 dalimi, Šalys turi imtis visų bendrųjų ar konkrečių priemonių, reikalingų savo prievolėms pagal Susitarimą vykdyti, ir turi užtikrinti, kad būtų pasiekti Susitarime išdėstyti tikslai;(4)Asociacijos tarybos darbo tvarkos taisyklių 11 straipsnyje numatyta galimybė priimti sprendimus ir teikti rekomendacijas taikant rašytinę procedūrą, jeigu abi Šalys taip susitaria;(5)Sąjunga ir Sakartvelas sutarė sustiprinti savo partnerystę ir susitarė dėl prioritetų 2021-2027 m. laikotarpiui (toliau – 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkė), kurių tikslas – kartu siekti Susitarime išdėstytų politinės asociacijos ir ekonominės integracijos tikslų;(6)Susitarimo Šalys susitarė dėl 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkės teksto; ta darbotvarkė padės įgyvendinti Susitarimą, daugiausia dėmesio skiriant bendradarbiavimui siekiant drauge nustatytų bendrų interesų,PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:1 straipsnisAsociacijos taryba Šalims rekomenduoja įgyvendinti priede išdėstytą 2021-2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarkęŽr. dok. ST 8327/22 ad02 (http://register.consilium.europa.eu)..2 straipsnis2017 m. lapkričio 20 d. priimta ES ir Gruzijos asociacijos darbotvarkė pakeičiama priede išdėstyta 2021–2027 m. ES ir Sakartvelo asociacijos darbotvarke.3 straipsnisŠi rekomendacija įsigalioja jos priėmimo dieną.Priimta Tbilisyje [metai, mėnuo, diena].Asociacijos tarybos varduPirmininkas / Pirmininkė

(39) Pradėjus taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, bendrovei „Alitalia“ priklausė visas bendrovės „Alitalia CityLiner S.p.A.“ (toliau – bendrovė „Cityliner“) ir bendrovės „Challey Ltd.“, kuri yra regioninė oro transporto bendrovė, visiškai priklausanti bendrovei „Alitalia“ (14), ir veikia kaip bendrovės „Alitalia“ transporto pajėgumų teikėja (15), apimanti dalį trumpųjų skrydžių tinklo, akcinis kapitalas. Bendrovė „Challey Ltd“ yra Airijoje įsteigta iš dalies kontroliuojančioji bendrovė, kuri pati kontroliuoja kitas bendroves, taip pat įsteigtas Airijoje (toliau – Airijos patronuojamosios bendrovės), kurioms priklauso visas bendrovių „Alitalia“ ir „CityLiner“ naudojamų ir Airijoje registruotų orlaivių parkas, taip pat mažumos dalis kitose iš dalies valdomose bendrovėse. Bendrovei „Challey Ltd“ ir Airijos patronuojamosioms bendrovėms nėra taikoma nepaprastoji administravimo procedūra. Atitinkamai bendrovė „Alitalia“ kartu su savo patronuojamosiomis bendrovėmis sudaro „Alitalia“ grupę (16) (toliau – „Alitalia“ grupė). Kadangi bendrovė „Alitalia“ vykdo didžiąją dalį „Alitalia“ grupės veiklos ir joje dirba 97 % visų „Alitalia“ grupės darbuotojų (17), bet koks su grupe susijęs vertinimas mutatis mutandis apima bendrovę „Alitalia“.

(40) 49 % bendrovės „Alitalia“ akcijų priklauso bendrovei „Etihad Investment Holding Company LLC“, o 51 % – bendrovei „MIDCO S.p.A.“, kurios 100 % akcijų priklauso bendrovei „CAI S.p.A.“ Nuo 2008 m., kai bendrovę „Alitalia“ įsigijo bendrovė „CAI S.p.A.“, ji nuolat dirbo nuostolingai. Savo padėtį ji bandė pagerinti 2017 m. pradžioje daugiausia akcininkės „Etihad“ pastangomis įgyvendindama plataus užmojo išlaidų mažinimo planą, pagal kurį sąnaudos turėjo būti sumažintos daugiau kaip 1 mlrd. EUR ir kuris turėjo sudaryti sąlygas gauti papildomą finansavimą (2 mlrd. EUR, įskaitant 900 mln. EUR naujų lėšų) (toliau – pertvarkymo planas, žr. 4.2.1.1 skirsnį). Pertvarkymo planas turėjo būti įgyvendinamas taikant procedūrą iki bankroto (18). Tokiai procedūrai (19) reikėjo darbuotojų sutikimo (20), nes didelės sąnaudų mažinimo priemonės būtų juos paveikusios. Tačiau 2017 m. balandžio 24 d. vykusiame darbuotojų referendume susitarimas buvo atmestas dėl planuojamų darbo sąnaudų mažinimo priemonių, pagal kurias, be kita ko, buvo numatyta vidutinį darbo užmokestį sumažinti 33 % Kadangi pertvarkymo plano nebuvo galima įgyvendinti, o akcininkai nesuteikė papildomo finansavimo, bendrovei „Alitalia“ buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra.

2.4. Nepaprastoji administravimo procedūra

(41) Bendrovės „Alitalia“ valdybos prašymu, 2017 m. gegužės 2 d. Italijos ekonominės plėtros ministerijos dekretu bendrovei „Alitalia“ pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra (21). Šiuo dekretu taip pat paskirti trys nepaprastieji įgaliotiniai bendrovei „Alitalia“ valdyti. Vėliau 2017 m. gegužės 11 d. Čivitavekijos teismo sprendimu bendrovė „Alitalia“ paskelbta nemokia. Po to, 2017 m. gegužės 12 d., Italijos ekonominės plėtros ministerijos dekretu nepaprastoji administravimo procedūra pradėta taikyti ir bendrovei „Cityliner“ (22). 2017 m. gegužės 26 d. Čivitavekijos teismo sprendimu bendrovė „Cityliner“ paskelbta nemokia.

(42) 2019 m. kovo 20 d. pateiktame paaiškinime Italijos valdžios institucijos nurodė, kad dėl to, jog bendrovei „Alitalia“ pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra, privatūs akcininkai neteko visų bendrovės „Alitalia“ valdymo ir priežiūros įgaliojimų. Vietoj jų pagal teisės aktus, kurie reglamentuoja nepaprastąją administravimo procedūrą, nepaprastiesiems įgaliotiniams buvo pavesta valdyti bendrovę, kol ekonominės plėtros ministras patvirtins nepaprastosios administravimo procedūros programą (toliau – NAP programa). Patvirtinus NAP programą, jiems būtų leista parduoti bendrovės „Alitalia“ turtą prižiūrint ekonominės plėtros ministerijai.

(43) 2018. sausio 26 d. bendrovės „Alitalia“ nepaprastieji įgaliotiniai ekonominės plėtros ministerijai pateikė programą, kuria buvo siekiama per metus parduoti bendrovės „Alitalia“ eksploatuojamą turtą (23), ir kuri buvo patvirtinta 2018 m. kovo 23 d. ministro dekretu. 2019 m. gegužės 7 d. pradinis pardavimo programos užbaigimo terminas buvo atidėtas iki 2020 m. kovo 23 d.

(44) Patvirtintoje NAP programoje nustatyta pardavimo procedūra apėmė turtą, susijusį su bendrovių „Alitalia“ ir „Cityliner“, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, veikla.

2.4.1. Nepaprastoji administravimo procedūra (Įstatymas dekretas Nr. 270/1999, Prodi-bis įstatymas)

(45) Nepaprastoji administravimo procedūra yra 1999 m. liepos 8 d. Įstatyme dekrete Nr. 270 (24) (toliau – Prodi-bis įstatymas) nustatyta didelių bendrovių nemokumo procedūra, kuria siekiama jas išgelbėti, išsaugoti jų vertę tęsiant veiklą iki restruktūrizavimo arba turto pardavimo. Bendrovėms leidžiama taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą tik tuo atveju, jei atrodo, kad įmanoma atkurti jų ekonominę pusiausvyrą.

(46) Taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, ankstesnis akcininkas netenka sprendimų priėmimo įgaliojimų, o bendrovė tęsia veiklą. Veiklos valdymą ir bendrovės turto administravimą perima nepaprastieji įgaliotiniai. Juos paskiria teismas, kuris paskelbia bendrovę nemokia. Nepaprastieji įgaliotiniai veikia pagal NAP programą (restruktūrizavimas arba turto pardavimas), kurią patvirtina ekonominės plėtros ministras.

(47) Prasidėjus nepaprastajai administravimo procedūrai, iki procedūros atsiradusios skolos įšaldomos ir tampa subordinuotosiomis skoloms skolų, atsiradusių nepaprastosios administravimo procedūros metu, atžvilgiu, nes tęsiama bendrovės veikla. Tų skolų, kurios susidarė nepaprastosios administravimo procedūros metu, „didžiausios pirmenybės“ statusas yra numatytas aiškioje teisinėje nuostatoje.

2.4.2. Nepaprastoji administravimo procedūra, taikoma didelėms bendrovėms, kuriose dirba ne mažiau kaip 500 darbuotojų ir kurių skola siekia 300 mln. EUR (Dekretas įstatymas Nr. 347/2003, Marzano įstatymas)

(48) Didelėms bendrovėms, kuriose dirba ne mažiau kaip 500 darbuotojų ir kurių skola yra ne mažesnė kaip 300 mln. EUR, taikomos papildomos specialios taisyklės pagal 2003 m. gruodžio 23 d. Dekretą įstatymą Nr. 347 (25) (toliau – Marzano įstatymas). Bendrovei „Alitalia“ yra taikomas Marzano įstatymas, nes, kaip nurodyta teismo sprendime, kuriuo bendrovė „Alitalia“ pripažinta nemokia, bendrovė „Alitalia“ turi „daugiau kaip penkis šimtus pavaldžių darbuotojų bent vienerius metus ir skolų, kurių bendra suma viršija tris šimtus milijonų eurų“ (26).

(49) Pagal Marzano įstatymą bendrovės gali pateikti prašymą joms taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, kaip numatyta tame įstatyme, tiesiogiai Ekonominės plėtros ministerijai, dar prieš teismui priimant sprendimą dėl jų mokumo. Nepaprastuosius įgaliotinius skiria ne teismas, o ekonominės plėtros ministras. Jie veikia prižiūrimi ekonominės plėtros ministro. Pradinė nepaprastosios administravimo procedūros trukmė yra 12 mėnesių nuo ekonominės plėtros ministro leidimo vykdyti NAP programą, tačiau ji gali būti pratęsta papildomam (ne daugiau kaip) 36 mėnesių laikotarpiui ekonominės plėtros ministro dekretu. Įmonių grupės atveju procedūra gali būti pratęsta ne tik patronuojančiosios bendrovės, bet ir kitų grupės įmonių atžvilgiu (kaip tai atsitiko bendrovės „Cityliner“ atveju).

(50) Be to, dėl bendrovių, teikiančių esmines viešąsias paslaugas, Marzano įstatyme numatyta: — nepaprastieji įgaliotiniai turi įgaliojimus parduoti bendrovės turtą derybų būdu (su sąlyga, kad pardavimo kaina, dėl kurios nepaprastieji įgaliotiniai susitarė su pirkėju, būtų ne mažesnė už rinkos vertę, nustatytą nepriklausomo eksperto ataskaitoje).

2.5. Vieši Italijos Vyriausybės narių pareiškimai

(51) 2017 m. balandžio 25 d., po to, kai darbuotojai nepritarė pertvarkos planui, tuometinis ekonominės plėtros ministras, kurio portfelyje buvo bendrovės „Alitalia“ byla, davė interviu Italijos laikraščiui „Corriere della Sera“. Ministras atmetė galimybę, kad bendrovė „Alitalia“ bus nacionalizuota arba valstybė padengs jos skolas. Tačiau atsakydamas į klausimą apie galimą tarpinę paskolą bendrovei „Alitalia“, ministras pareiškė, kad Vyriausybė suteiks „būtiniausią sumą, kad būtų užbaigtas procesas [bendrovės „Alitalia“ turto pardavimas, kurį vykdo nepaprastieji įgaliotiniai]. Lėktuvų sustabdymas ant žemės yra neįsivaizduojamas, nes būtų pažeistas susisiekimas ir nukentėtų keleiviai, o tai sukeltų gana didelius tiesioginius ir netiesioginius padarinius“ (27).

(52) 2017 m. balandžio 30 d. duodamas interviu žiniasklaidai ekonominės plėtros ministras buvo paklaustas, kodėl negalima leisti, kad bendrovė „Alitalia“ žlugtų. Ministras paaiškino, kad bendrovės „Alitalia“ žlugimas „reikštų bendrojo vidaus produkto sukrėtimą, kuris būtų didesnis nei scenarijus, pagal kurį per šešis mėnesius, kuriuos apima valstybės paskola, būtų surastas pirkėjas <...> Negalime [leisti jai] žlugti nė vieną dieną, nes nebeturėtume susisiekimo iš vienos šalies dalies į kitą. Nebūtų kitų bendrovių, pasirengusių užtikrinti jungtis, tam tikrą laikotarpį jos nebebūtų eksploatuojamos“ (28).

(53) 2017 m. gegužės 2 d. Italijos finansų laikraštyje pasirodė pranešimas, kad tuometinis Ministras Pirmininkas pareiškė, jog Vyriausybė „įsikišo ne tik aiškiai išreikštu akcininkų susirinkimo prašymu, bet iš mūsų pusės tai yra veiksmas, kuriuo atsakomybę prisiima tie, kurie turi užtikrinti tam tikras pagrindines paslaugas“ (29). Tame pačiame straipsnyje teritorinės sanglaudos ir pietinės dalies ministras teigė, kad „[Ministrų Tarybos] sprendimais dėl bendrovės „Alitalia“, nepaprastąja administravimo procedūra ir šešių mėnesių tarpine paskola užtikrinome skrydžius visais maršrutais. Todėl oro jungtys su pietine šalies dalimi yra užtikrintos“.

(54) Remiantis 2017 m. gegužės 3 d. Italijos spaudoje pasirodžiusiu straipsniu, tuometinis ekonominės plėtros ministras pareiškė, kad „Vyriausybės strategija visada buvo kuo labiau sumažinti poveikį viešiesiems finansams“ ir kad Vyriausybė „stengėsi išvengti“ 600 mln. EUR tarpinės paskolos suteikimo, tačiau tai buvo „būtina ir neišvengiama blogybė“, nes „lėktuvų laikymas ant žemės nuo ryto iki vakaro Italijos mokesčių mokėtojams būtų kainavęs daug brangiau“. Pasak to straipsnio, ministras priminė, kad yra „4,9 mln. iš anksto apmokėtų bendrovės „Alitalia“ bilietų rezervacijų“ ir visiškas sustabdymas pakenktų „BVP [ir Italijos] įvaizdžiui, o tada <...> jungtys šalyje neveiktų tam tikrą dienų ar savaičių skaičių, o tai neįmanoma“. Pasak ministro, todėl pradinė paskola „padeda išvengti blogesnės padėties ekonominiu požiūriu“ (30).

(55) 2017 m. spalio 15 d. paskelbtame interviu tuometinis infrastruktūros ir transporto ministras pareiškė, kad papildoma 300 mln. EUR paskola suteikia nepaprastiesiems įgaliotiniams „ramybę. Nenorime pigiai išparduoti bendrovės „Alitalia“, bet ją parduodame. Žiūrime, kas nutiko bendrovei „Air Berlin“, kurią įsigijo bendrovė „Lufthansa“: buvo perpus sumažintas lėktuvų ir darbuotojų skaičius. Tačiau pagrindinės veiklos nutraukimas visada yra pralaimėjimas visiems. Štai kodėl bendrovės „Alitalia“ atveju mes linkstame prie bendrovės „Meridiana“ modelio: ieškome tinkamo partnerio, kuris sugebėtų ją patobulinti“. Paklaustas, ar sprendimą dėl bendrovės „Alitalia“ turės priimti kita Vyriausybė, ministras atsakė: „Nebūtinai. Bendrovė veikia ir toliau veiks. Rytoj baigsis pasiūlymų priėmimas, pažiūrėsime, ką mums pasakys įgaliotiniai. Bendrovės „Alitalia“ ateitis paaiškės iki Kalėdų. Tačiau ši Vyriausybė nenori priimti skubotų sprendimų“ (31).

(56) Vyriausybei atmetus bendrovės „Lufthansa“ pasiūlymą (žr. 61 konstatuojamosios dalies išnašą), 2017 m. lapkričio 24 d. paskelbtame interviu tuometinis infrastruktūros ir transporto ministras panašiai pareiškė, kad bendrovės „Lufthansa“ pasiūlymas „nebuvo vertas tokios didelės šalies kaip Italija ir tokios bendrovės kaip „Alitalia“, turinčios tūkstančius darbuotojų ir kai kurias svarbiausias jungtis šalyje. Lauksime, kol mums bus pateiktas šio pavadinimo vertas pramonės plėtros planas, o ne toks, kuriuo darbuotojams tiesiog primetamos kančios. Turime laiko iki Vyriausybės įgaliojimų pabaigos; stengiamės gauti geriausias sąlygas. Primenu, kad bendrovės „Alitalia“ krizė kilo dėl vadovų klaidų, o ne dėl rinkos, kuri iš tiesų sparčiai plečiasi“ (32).

2.6. Bendrovės „Alitalia“ pardavimo procesas ir jo pratęsimai

(57) Dekreto įstatymo Nr. 55/2017, kuriuo buvo suteikta pradinė paskola, 1 straipsnyje buvo numatyta, kad, siekdami parengti NAP programą, nepaprastieji įgaliotiniai iki 2017 m. gegužės 17 d. turėjo paskelbti kvietimą pareikšti susidomėjimą pirkti arba restruktūrizuoti bendrovės „Alitalia“ verslo kompleksą. Po šio kvietimo pareikšti susidomėjimą turėjusių prasidėti procesu, kuris turėjo būti įvykdytas per šešis mėnesius nuo pirmojo finansavimo suteikimo, turėjo būti užtikrintas skaidrumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų laikymasis.

(58) 2017 m. gegužės 17 d. pagal Dekreto įstatymo Nr. 55/2017 1 straipsnį nepaprastieji įgaliotiniai paskelbė kvietimą pareikšti susidomėjimą, siekdami nuspręsti, ar bendrovė „Alitalia“ gali būti restruktūrizuota, ar jos turtas turi būti parduotas kaip veiklos padaliniai, ar kaip veiklos prekės ir sutartys.

(59) Laikotarpis, per kurį turėjo būti pareikštas susidomėjimas, baigėsi 2017 m. liepos 21 d.2017 m. rugpjūčio 1 d. ekonominės plėtros ministro įgalioti nepaprastieji įgaliotiniai surengė konkursą dėl bendrovių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra („Alitalia“ ir „Cityliner“), kaip veiklos padalinių, turto pardavimo, kurio pasiūlymų pateikimo terminas buvo 2017 m. spalio 16 d., o pardavimo proceso užbaigimo terminas – 2017 m. lapkričio 5 d.

(60) Vykdant konkursą didžioji dalis bendrovių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra („Alitalia“ ir „Cityliner“), turto buvo suskirstyta į atskirus veiklos vienetus, kuriuos konkrečiai sudarė: a) visa verslo veikla (toliau – visa dalis arba bendra dalis) arba b) aviacijos veikla (toliau – aviacijos dalis) ir c) antžeminės paslaugos (toliau – antžeminių paslaugų dalis). Aviacijos dalį sudarė turtas ir teisiniai santykiai, susiję su oro transporto veikla, kurią vykdė bendrovės, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, įskaitant orlaivių parką, laiko tarpsnius, prekės ženklą, Airijos patronuojamųjų bendrovių orlaivius ir nuomos bei techninės priežiūros sutartis. Į antžeminių paslaugų dalį buvo įtrauktas bendrovių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, turtas ir teisiniai santykiai, susiję su oro uostuose teikiamomis paslaugomis, skirtomis trečiosioms šalims teikti pagalbą ant žemės. Į visą dalį buvo įtrauktas aviacijos ir antžeminių paslaugų dalių turtas ir teisiniai santykiai. Konkurso dalyvis galėjo laisvai nustatyti pirkimo pasiūlymo ribas.

(61) Dekretu įstatymu Nr. 148/2017, kuriuo buvo suteikta papildoma 300 mln. EUR paskola, pradinis 2017 m. lapkričio 5 d. terminas pardavimo procesui užbaigti pratęstas iki 2018 m. balandžio 30 d. Tada, 2017 m. gruodžio 22 d. neįvykus konkursui (33), nepaprastieji įgaliotiniai pradėjo naują derybų procedūrą (34) bendrovės „Alitalia“ turtui parduoti.

(62) Pradinis derybų procedūros terminas buvo 2018 m. balandžio 10 d., vėliau jis buvo pratęstas iki 2018 m. spalio 31 d. Pasibaigus derybų procedūrai, 2018 m. spalio 31 d. buvo gauti keturi pasiūlymai (35). Nepaprastieji įgaliotiniai nusprendė, kad tinkamas buvo tik Italijos geležinkelių bendrovės „Ferrovie dello Stato“ (toliau – bendrovė FS) pasiūlymas, kuris buvo užtikrintas 17,5 mln. EUR vertės pasiūlymo garantija. Kadangi FS pasiūlymas buvo sąlyginis, buvo nustatytas naujas terminas, per kurį bendrovė FS turėjo pateikti įpareigojantį pasiūlymą. Įpareigojančio pasiūlymo pateikimo terminas buvo kelis kartus atidėtas, paskutinį kartą – iki 2019 m. lapkričio 21 d.

(63) Iki tos dienos bendrovė FS nepateikė galutinio įpareigojančio pasiūlymo. Komisija supranta, kad pardavimo procesas buvo laikomas neįvykusiu dėl to, kad nebuvo pateiktas toks pasiūlymas (36).

2.7. Sprendimas pradėti procedūrą

(64) Sprendime pradėti procedūrą Komisija padarė preliminarią išvadą, kad abi valstybės paskolos yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

(65) Visų pirma, Komisija manė, kad dėl abiejų valstybės paskolų bendrovei „Alitalia“ buvo suteiktas ekonominis pranašumas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Teiginys, kad Italija, suteikdama bendrovei „Alitalia“ šias abi valstybės paskolas, veikė kaip rinkos ekonomikos veiklos vykdytojas, nebuvo pagrįstas įrodymais.

(66) Dėl pagalbos suderinamumo Komisija laikėsi nuomonės, kad bendrovė „Alitalia“ buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, ir padarė preliminarią išvadą, kad kyla rimtų abejonių dėl abiejų valstybės paskolų suderinamumo su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

(67) Visų pirma Italija, tvirtino, kad abi valstybės paskolos buvo reikalingos siekiant išvengti staigaus įmonės, atliekančios svarbų sisteminį vaidmenį visame Italijos oro transporto sektoriuje, pasitraukimo iš rinkos ir su tuo susijusių neigiamų pasekmių. Komisija manė, kad nepakanka informacijos, jog būtų galima padaryti išvadą dėl prisidėjimo prie bendro intereso tikslo.

(68) Komisijai taip pat kilo abejonių, ar buvo tenkinamas abiejų valstybės paskolų tinkamumo kriterijus, nes šios abi valstybės paskolos nebuvo grąžintos per šešis mėnesius nuo jų pirmosios išmokos bendrovei „Alitalia“. Be to, nebuvo aišku, kada įvyktų likvidavimas ir ar jis būtų baigtas per pagrįstą laikotarpį, kaip reikalaujama Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Todėl atrodo, kad pagalba sudarė sąlygas tęsti bendrovės „Alitalia“ veiklą nuo 2017 m. gegužės mėn. iki bent 2019 m. spalio mėn. ir taip rinkoje išlaikyti kitu atveju negyvybingą verslą ilgiau nei laikiną šešių mėnesių laikotarpį.

(69) Be to, Komisijai kilo abejonių, ar buvo tenkinamas abiejų valstybės paskolų proporcingumo kriterijus. Italijos pateiktame likvidumo plane buvo numatyta didelė likvidumo atsarga (796 mln. EUR 2018 m. pirmojo ketvirčio pabaigoje, kuri palaipsniui mažėjo iki 546 mln. EUR 2018 m. pabaigoje). Tačiau Italija nepaaiškino, kodėl šis likvidumo perteklius buvo būtinai reikalingas, kad bendrovė „Alitalia“ galėtų tęsti veiklą šešis mėnesius. Todėl Komisijai kilo abejonių, ar pagalbos suma neviršijo būtino minimumo.

(70) Galiausiai, remdamasi Italijos pateikta informacija, Komisija padarė preliminarią išvadą, kad per pastaruosius dešimt metų iki abiejų valstybės paskolų suteikimo bendrovė „Alitalia“ nebuvo gavusi jokios sanavimo, restruktūrizavimo ar laikinos restruktūrizavimo pagalbos ir buvo laikomasi Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 70 ir 71 punktuose nustatyto principo „pirmą ir paskutinį kartą“. Anksčiau Komisija padarė išvadą, kad tarp bendrovių CAI ir „Alitalia Linee Aeree SpA“, kurios dalį turto įsigijo bendrovė CAI ir panaudojo dabartinei bendrovei „Alitalia“ sukurti, nebuvo ekonominio tęstinumo (37). Anksčiau bendrovė „Alitalia Linee Aeree SpA“ buvo gavusi 300 mln. EUR paskolą, kuri, Komisijos nuomone buvo pagalba (38) pagal ankstesnę Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių redakciją versiją (39). Jei būtų buvęs tęstinumas, bendrovė „Alitalia“ nebūtų galėjusi gauti pagalbos pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires.

3. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

(71) Trys suinteresuotosios šalys (t. y. bendrovė „Ryanair“, anoniminė suinteresuotoji šalis ir bendrovė „Aegean“) pateikė Komisijai savo pastabas pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.

3.1. Bendrovė „Ryanair“

(72) Dėl pagalbos buvimo bendrovė „Ryanair“ teigia, kad rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo principas netaikytinas nei i) pradinei paskolai, nes Italija ją suteikė kaip valdžios institucija, siekianti bendrojo intereso tikslų, susijusių su bendrovės „Alitalia“ transporto paslaugų naudotojais ir jos darbuotojais bei Italijos Respublikos teritoriniu tęstinumu, nei ii) papildomam 300 mln. EUR finansavimui, kuris negali būti atitinkamai pateisinamas ankstesniu valstybės įsipareigojimu bendrovei „Alitalia“.

(73) Dėl pagalbos suderinamumo bendrovė „Ryanair“ teigia, kad suderinamumo sąlygos nėra įvykdytos. Dėl bendro intereso kriterijų, jei bendrovės „Alitalia“ orlaivių parkui būtų neleista skraidyti, konkuruojančios pigių skrydžių bendrovės būtų galėjusios pakeisti visas prarastas paslaugas, įskaitant teikiamas pagal viešųjų paslaugų įsipareigojimus, kaip matyti iš Budapešto ir Barselonos oro uostų oro eismo pagyvėjimo žlugus atitinkamai bendrovėms „Malév“ ir „Spanair“. Užuot padėjusi Italijos oro transporto rinkos veiksmingumui, pagalba iš tikrųjų jį mažina ir kenkia bendram interesui. Pagalba naudojama siekiant nesąžiningai konkuruoti pelninguose maršrutuose, taip pat teikiant naujas paslaugas ir iniciatyvas (t. y. naują salę „Casa Italia“ Romos oro uoste (40)), kurias pradėjo vykdyti bendrovė „Alitalia“. Dėl ilgalaikio gyvybingumo atkūrimo sąlygos bendrovė „Ryanair“ pažymi, kad, nesant verslo plano, abiem valstybės paskolomis sukuriamas nepagrįstas bendrovės „Alitalia“ grynųjų pinigų rezervas. Bendrovė „Ryanair“ taip pat teigia, kad bendrovės „Alitalia“ turto nepakanka paskolai grąžinti, be to, bendrovė „Alitalia“ tebeveikia nuostolingai, nes kasdien patiria 1,75 mln. EUR nuostolį, o jos kasdienė neigiama EBIDTA yra 0,7 mln. EUR.

3.2. Anoniminė suinteresuotoji šalis

(74) Dėl pagalbos suderinamumo anoniminė suinteresuotoji šalis teigia, kad, priešingai reikalavimui, jog sanavimo pagalba turėtų būti skubi ir laikina, nes ja siekiama reaguoti į ūmią likvidumo krizę, šia pagalba bendrovei „Alitalia“ teikiama pirmenybė prieš kitas oro transporto bendroves. Taip yra todėl, kad pagalba dirbtinai pagerinama bendrovės „Alitalia“ finansinė padėtis, nes jos problemos yra ne naujos, o ilgalaikės ir pastaraisiais metais smarkiai ir nuolat didėjo.

(75) Anoniminė suinteresuotoji šalis taip pat teigia, kad bendrovė „Alitalia“ būtų galėjusi pasinaudoti kitomis priemonėmis, kurios mažiau iškreipia rinką, kad galėtų tęsti veiklą nepaprastosios administravimo procedūros metu.

3.3. Bendrovė „Aegean“

(76) Bendrovė „Aegean“ nurodo, kad, remiantis jos žiniomis apie rinką, pradinės paskolos ir papildomos 300 mln. EUR paskolos sąlygos neatitiko finansavimo sąlygų, kurios rinkoje galėjo būti siūlomos sunkumų patiriančiai oro transporto bendrovei, kokia yra bendrovė „Alitalia“. Be to, bendrovė „Aegean“ pažymi, kad deklaruojamas pradinės paskolos ir papildomos 300 mln. EUR paskolos tikslas buvo užtikrinti, kad bendrovė ir toliau tęstų veiklą. Atsižvelgiant į tai, akivaizdu, kad siekdama šio tikslo Italija galėjo vadovautis ne ekonominiais principais, o politiniais sumetimais, pavyzdžiui, siekiu išsaugoti darbo vietas ir išvengti socialinių neramumų.

(77) Kalbėdama apie pagalbos suderinamumą, bendrovė „Aegean“ visų pirma teigia, kad: a) pagalba nebuvo apribota iki minimumo, nes ji buvo akivaizdžiai neproporcinga tiek savo dydžiu, tiek sąlygomis. Pagalba leido bendrovei „Alitalia“ ne tik išlikti aktyvia rinkoje, bet ir išplėsti savo veiklą, atidarant naujus konkuruojančius maršrutus su labai mažais lėktuvų apkrovos koeficientais; b) pagalba turėjo iškraipantį poveikį rinkai, kuris buvo išlaikomas kiekvieną dieną, kai bendrovė „Alitalia“ naudojosi pagalba, o papildomas neigiamas poveikis buvo daromas dėl to, kad bendrovė „Alitalia“, pasinaudodama pranašumu, įgytu dėl abiejų valstybės paskolų, agresyviai reklamavo savo paslaugas ir konkuravo su kitomis oro transporto bendrovėmis; c) kitaip nei nustatyta Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 55 punkto e papunktyje, bendrovė „Alitalia“ ėmėsi struktūrinių priemonių, kaip matyti iš naujų maršrutų, o tai, atsižvelgiant į aviacijos paslaugų rinką, buvo rinkos dalies įgijimas ir nepagrįstas veiklos išplėtimas; d) pagalbos iškraipomąjį poveikį rodė naujų maršrutų sukūrimas, padidėjęs kai kurių skrydžių dažnumas ir tai, kad kai kuriais iš šių maršrutų buvo vykdomi skrydžiai esant mažiems apkrovos koeficientams. Toks iškraipomasis poveikis galėjo tapti ilgalaikiu dėl pernelyg ilgo pagalbos teikimo bendrovei „Alitalia“ laikotarpio.

4. ITALIJOS PATEIKTA INFORMACIJA

4.1. Italijos pastabos

4.1.1. Valdžios institucijų svarstymai

(78) Italijos teigimu, pradinė paskola buvo skirta skubiems bendrovės „Alitalia“ ir kitų grupės įmonių, kurioms taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, t. y. bendrovės „Cityliner“, valdymo poreikiams tenkinti (žr. 41 konstatuojamąją dalį). Šie poreikiai apėmė užtikrinimą, kad bendrovė „Alitalia“ galėtų toliau dalyvauti tarptautinėse oro transporto bendrovių reguliavimo sistemose, pavyzdžiui, IATA, tol, kol bus priimtas sprendimas restruktūrizuoti bendrovę „Alitalia“ arba parduoti jos turtą (žr. 17 konstatuojamąją dalį).

(79) Italijos valdžios institucijos taip pat nurodė, kad pradinė paskola buvo suteikta dėl to, kad reikėjo išvengti paslaugų teikimo nutraukimo, nes toks nutraukimas būtų sukėlęs socialinių sunkumų ir didelių nepatogumų naudotojams ir, be kita ko, būtų pažeidęs Italijos Konstitucijoje įtvirtintos teisę į teritorinį tęstinumą Italijos Respublikoje.

(80) Savo teiginį, kad bendrovės „Alitalia“ pasitraukimas iš rinkos labai sutrikdytų keleivių vežimo oru sektorių ir visuomenę, Italija grindė šiais duomenimis: 2017 m. gegužės 1 d. bendra keleivių užsakytų bilietų laikotarpiui nuo 2017 m. gegužės mėn. iki 2018 m. kovo mėn. vertė siekė 4 935 210 EUR (jau išduotų arba dar neišduotų bilietų), iš jų maždaug 1,3 mln. EUR užsakyta gegužės mėn. ir daugiau nei pusė milijono per pirmąsias 15 mėnesio dienų. Bendra 2017 m. gegužės–2018 m. kovo mėn. išduotų bilietų vertė buvo 429 mln. EUR (iš jų 125 mln. EUR buvo susiję tik su 2017 m. gegužės mėn.), o kompensacijos išlaidos, kurias pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 261/2004 (41) reikėtų sumokėti keleiviams, užsisakiusiems bilietus per pirmąsias 15 2017 m. gegužės mėn. dienų, būtų buvusios maždaug 268,5 mln. EUR.

(81) Italijos valdžios institucijos paaiškino, kad bendrovei „Alitalia“ pradėjus taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, finansavimas buvo suteiktas, kol bus parengta ir įgyvendinta NAP programa.

(82) Italijos valdžios institucijos teigė, kad be abiejų valstybės paskolų būtų buvę sunku vykdyti konkursą dėl bendrovės „Alitalia“ pardavimo laikantis aukščiausių atvirumo, besąlygiškumo ir konkurencingumo reikalavimų. Tai buvo būtina sąlyga, kad būtų galima gauti geriausią įmanomą parduodamo turto vertę, t. y. parduoti bendrovės „Alitalia“ verslą geriausiomis rinkos sąlygomis, kurias galima pasiekti vykdant konkursą. 2018 m. rugsėjo 25 d. pateiktose papildomose pastabose Italija pabrėžė, kad abiejų valstybės paskolų ekonominė logika buvo užtikrinti ilgalaikį bendrovės „Alitalia“ gyvybingumą, sudarant palankesnes sąlygas per iš anksto nustatytą laikotarpį sėkmingai užbaigti konkurencingą bendrovės „Alitalia“ turto pardavimo konkursą. Taip iš esmės buvo siekiama išsaugoti didžiausią to turto vertę, kol toks pardavimas bus baigtas.

4.1.2. Dėl abiejų valstybės paskolų vertinimo prieš jas suteikiant

(83) Italija nepateikė jokių įrodymų, kad prieš suteikdama abi valstybės paskolas atliko jų pelningumo ex ante vertinimą. Komisijai paprašius pateikti tokių įrodymų, Italija tiesiog pareiškė, kad abiem valstybės paskoloms taikytos palūkanų normos ir griežtų privalomų reikalavimų dėl jų grąžinimo derinys užtikrina teigiamą rezultatą skolintojui. Taigi, Italijos teigimu, finansinės intervencijos balansas tikrai būtų teigiamas skolintojui, nes pastarojo prisiimta rizika yra ribota ir bet kuriuo atveju atlyginama rinkos sąlygomis.

4.1.2.1. Dėl pradinės paskolos atitikimo rinkos sąlygoms

(84) Italijos valdžios institucijos teigė, kad pradinė paskola atitiko rinkos sąlygas, todėl jai netaikoma SESV 107 straipsnio 1 dalis, nes ji nėra pagalba.

(85) Italijos valdžios institucijų teigimu, pradinė paskola atitinka rinkos sąlygas dėl konkrečių jai taikomų reikalavimų, t. y. i) 6 mėnesių EURIBOR palūkanų normos, pridėjus 1 000 bazinių punktų, atsižvelgiant į Komunikatą dėl orientacinių palūkanų normų (42), ii) privalomo grąžinimo per šešis mėnesius nuo išmokėjimo, iii) pirmenybės jos grąžinimui bet kurių kitų bendrovės „Alitalia“ skolų, susidariusių taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, atžvilgiu. Kaip teigiama, palūkanų sąnaudos buvo apskaičiuotos remiantis rinkos sąlygomis ir parametrais, visiškai atsižvelgiant į konkrečias bendrovės „Alitalia“ aplinkybes. Kadangi buvo taikytos rinkos sąlygos, paskola nesuteikė bendrovei „Alitalia“ jokio valstybės finansavimo pranašumo, todėl negali būti laikoma pagalbos priemone.

(86) Italijos valdžios institucijos teigė, kad valstybės, kaip skolintojos, prisiimta rizika, už kurią atlyginama rinkos sąlygomis, praktiškai neegzistuoja, atsižvelgiant į pripažintą naudą dėl pirmenybės grąžinti paskolą bet kurių kitų bendrovės „Alitalia“ skolų, susidariusių taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, atžvilgiu. Italijos valdžios institucijos tvirtina, kad buvo pagrįsta manyti, jog bendrovės „Alitalia“ turtas bet kuriuo atveju galėtų padengti skolas, susidariusias dėl pradinės paskolos, nepriklausomai nuo nepaprastosios administravimo procedūros rezultatų.

(87) Italijos valdžios institucijų teigimu, taikomų palūkanų dydžio ir griežtų grąžinimo sąlygų derinys reiškia, kad skolintojo rezultatas, t. y. finansinės intervencijos galutinis balansas, neabejotinai bus teigiamas. Todėl paskola visiškai atitiko privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principą ir pagal procedūras nebuvo pareigos iš anksto pranešti Komisijai pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.

(88) Italijos valdžios institucijos taip pat teigė, kad privatūs akcininkai, visų pirma bendrovė „Etihad“, taip pat buvo pasirengę suteikti finansavimą bendrovei „Alitalia“ pagal pertvarkymo planą. Konkrečiau, 2016 m. gruodžio 22 d. i) bendrovė „Alitalia“ pasiekė susitarimą su savo finansiniais kreditoriais dėl moratoriumo, ii) bendrovės „Alitalia“ akcininkai aptarė 231 mln. USD vertės dalyvaujamojo kapitalo priemonių išleidimą, iii) [vienas iš bendrovės „Alitalia“ akcininkų sudarė susitarimus dėl ekonominių įsipareigojimų, taikomų bendrovės „Alitalia“ akcininkų tarpusavio santykiams]. 2016 m. gruodžio 27 d. bendrovė „Etihad“ taip pat suteikė bendrovei „Alitalia“ 100 mln. EUR subordinuotąją akcininkų paskolą. 2019 m. kovo 25 d. pranešime Italijos valdžios institucijos taip pat teigė, kad šios abi valstybės paskolos atitinka bendrovės „Alitalia“ pertvarkymo plane numatytą naujo finansavimo sumą.

4.1.2.2. Dėl papildomos 300 mln. EUR paskolos

(89) Italijos valdžios institucijos teigia, kad jų argumentai dėl pradinės paskolos taip pat taikomi ir papildomam 300 mln. EUR finansavimui, kuris buvo suteiktas tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir pradinė paskola, visiškai atsižvelgiant į specifinę bendrovės „Alitalia“ padėtį.

(90) Italijos valdžios institucijos taip pat teigia, kad papildoma 300 mln. EUR paskola ir 2017 m. spalio mėn. pratęstas 600 mln. EUR finansavimo grąžinimo terminas buvo būtini siekiant organizuoti konkursą ir užtikrinti bendrovės „Alitalia“ pardavimą geriausiomis rinkos sąlygomis. Jeigu konkursas būtų buvęs nesėkmingas, tai būtų turėję itin neigiamą poveikį bendrovės veiklos perspektyvoms ir visiems suinteresuotiesiems subjektams būtų buvusi padaryta didelė žala. Taigi abi valstybės paskolos buvo glaudžiai susijusios su tikslu užtikrinti ilgalaikį bendrovės gyvybingumą.

4.1.3. Dėl sprendimo pradėti procedūrą

(91) Dėl sprendimo pradėti procedūrą Italija teigia, kad bendrovės „Alitalia“ turto vertę (43) Komisija apskaičiavo dar iki pradėdama jai taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, todėl Italijos atsakymo pateikimo metu (2018 m. gegužės 25 d.) ji nebuvo aktuali. Šiuo atžvilgiu Italija tvirtina, kad dėl naujos bendrovės „Alitalia“ vadovybės įgyvendintų pokyčių buvo imtasi veiksmų, kuriais siekta apsaugoti pajamas, riboti išlaidas ir didinti veiksmingumą. Šiuo klausimu Italija pirmiausia teigia, kad nepaprastieji įgaliotiniai sprendė bendrovės „Alitalia“ finansines ir valdymo problemas, racionalizuodami veiklą ir iš naujo derėdamiesi dėl sutarčių, pvz., pasiekė, kad gerokai sumažėtų išperkamosios nuomos išlaidos (apskaičiuota, kad 2018 m. išperkamosios nuomos išlaidos sudarė [210–250] mln. EUR, palyginti su [260–340] mln. EUR 2017 m.). Italija pabrėžia, kad atsižvelgiant į šias sutaupytas lėšas ir į tai, kad buvo vykdoma pardavimo procedūra, bendrovės „Alitalia“ turtas buvo nepakankamai įvertintas.

(92) Be to, nepaprastieji įgaliotiniai, turėdami specialius teisės aktais jiems suteiktus įgaliojimus, galėjo, pavyzdžiui, imtis veiksmų, kad būtų susigrąžintos „Alitalia“ mokėtinos lėšos, ir derėtis su kitomis šalimis dėl reikalavimų patenkinimo. Todėl bendrovės „Alitalia“ turto vertė turėtų būti peržiūrėta atsižvelgiant į gautas pajamas ir nepaprastųjų įgaliotinių sumažintas išlaidas. Italija taip pat teigia, kad bendrovės „Lufthansa“ pateiktame neįpareigojančiame pranešime pateiktas vertinimas galėjo neatspindėti bendrovės „Alitalia“ turto vertės, nes pasiūlymas buvo pateiktas tik dėl dalies parduodamo turto ir galėjo atspindėti tam tikrus subjektyvius pasiūlymą pateikusios šalies interesus. Todėl dalies turto vertinimas negalėjo būti naudojamas kaip įvertis viso turto vertei nustatyti.

(93) Italija nesutinka su Komisijos teiginiu, kad buvo mažai įrodymų, patvirtinančių, jog Italija galėjo patirti daugiau nuostolių pagal priešingos padėties scenarijų, kai abi valstybės paskolos nebūtų suteiktos. Italija teigia, kad, kadangi bendrovei „Alitalia“ taikoma nemokumo procedūra, kuriai vadovauja Vyriausybės paskirti nepaprastieji įgaliotiniai, šie įgaliotiniai veikia siekdami viešųjų tikslų. Italija teigia, kad nors bendrovė „Alitalia“ nepriklauso valstybei, tačiau nepaprastieji įgaliotiniai veikia siekdami viešųjų tikslų, todėl Italija, spręsdama, ar įsikišti kaip rinkos skolintoja, galėjo atsižvelgti į nuostolius, kuriuos valstybė būtų patyrusi, jei bendrovė „Alitalia“ būtų nutraukusi veiklą ir likviduota.

(94) Italija taip pat nesutinka su sprendimo pradėti procedūrą 64 konstatuojamojoje dalyje pateikta Komisijos pastaba, kad valstybė buvo tik netiesioginė smulkioji akcininkė, todėl negalėjo gauti naudos iš geresnės pardavimo kainos tokiu pat mastu, kaip ir didieji akcininkai. Italija tvirtina, kad iš turto pardavimo gautos pajamos yra skirtos kreditoriams, todėl atitinkamai vertinant, ar abi valstybės paskolos buvo suteiktos rinkos sąlygomis, reikia atsižvelgti į platesnio suinteresuotųjų subjektų, pavyzdžiui, kreditorių, klientų, darbuotojų ir tiekėjų, rato interesus.

4.1.4. Dėl priešingos padėties scenarijaus, pagal kurį pagalba nebūtų buvusi suteikta

(95) 2018 m. rugsėjo 25 d. pateiktose papildomose pastabose Italija išsamiau išdėstė pasekmes pagal priešingos padėties scenarijų, jei bendrovė „Alitalia“ būtų buvusi likviduota 2017 m. gruodžio 31 d., teigdama, kad: a) valstybė veikė kaip rinkos ekonomikos veiklos vykdytojas, nes ji būtų patyrusi didelių nuostolių, jei bendrovė būtų buvusi parduota ir (arba) uždaryta 2017 m. gruodžio 31 d., kaip jau buvo numatyta pradinės paskolos suteikimo dieną. Šie nuostoliai būtų sudarę [daugiau nei milijardą] EUR, iš esmės dėl: i) su nedarbu susijusių išlaidų, kurias būtų padengusi valstybė; ii) nesumokėtų mokesčių; iii) keleiviams mokėtinų kompensacijų išlaidų; iv) neigiamo papildomo poveikio tiekėjams; b) abi valstybės paskolos buvo skirtos skubiems bendrovės „Alitalia“ valdymo poreikiams tenkinti ir išvengti paslaugų teikimo nutraukimo, dėl kurio galėjo kilti didelių socialinių problemų ir sutrikimų; c) abi valstybės paskolos atitiko Komunikate dėl orientacinių palūkanų normų nustatytą normą, taikomą įmonėms, kurių reitingas yra blogas ir kurių užstatas yra nedidelis. Be to, paskolai buvo teikiama pirmenybė visų kitų skolų atžvilgiu ir d) pradinis pardavimo proceso užbaigimo terminas kėlė grėsmę teigiamam šio proceso rezultatui, todėl jis buvo pratęstas. Taigi buvo pratęstas ir pirminis pradinės paskolos grąžinimo terminas, o jos suma buvo padidinta suteikiant papildomą 300 mln. EUR paskolą.

(96) Italija teigė, kad jos argumentai visiškai atitinka Komisijos pranešimo dėl valstybės pagalbos sąvokos (44) 107 punktą, kuriame teigiama, kad „jeigu sunkumus patiriančiai valstybinei įmonei skiriama parama nuosavo kapitalo ar skolos priemonėmis, tikėtina tokios investicijos grąža turėtų būti palyginama su tikėtina grąža pagal priešingos padėties scenarijų, pagal kurį ta įmonė būtų likviduota. Jeigu tokio likvidavimo atveju būtų gautas didesnis pelnas ar patirti mažesni nuostoliai, apdairus rinkos ekonomikos veiklos vykdytojas pasirinktų tą galimybę“.

(97) Italija teigė, kad jei 2017 m. gruodžio 31 d. bendrovė „Alitalia“ būtų buvusi uždaryta, jos darbuotojai būtų turėję teisę prašyti išmokų iš bendrojo nedarbo fondo ir specialaus oro transporto darbuotojų solidarumo fondo (toliau – FSTA). Italija tvirtina, kad apskaičiuotos nedarbo išmokų, kurias valstybė būtų turėjusi mokėti bendrovės darbuotojams jos uždarymo ir (arba) likvidavimo atveju, išlaidos būtų siekusios [350–800] mln. EUR, įskaitant FSTA, už laikotarpį iki 2018 m. gruodžio 31 d. ir [500–900] mln. EUR, jei FSTA būtų pratęstas iki 2019 m. gruodžio 31 d. Italija teigė, kad nedarbo išlaidos būtų buvusios panašios, jei bendrovė „Alitalia“ būtų buvusi uždaryta 2017 m. gegužės 1 d., t. y. dieną prieš tai, kai bendrovei buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra.

(98) Italija taip pat nurodė, kad bendrovės „Alitalia“ likvidavimas būtų neigiamai paveikęs „Alitalia“ tiekėjus. Jie teikia įvairias paslaugas, pavyzdžiui, tvarkymo, klientų aptarnavimų ir (arba) skambučių centrų, valymo, apgyvendinimo viešbučiuose, logistikos ir maitinimo, kurių bendra vidutinė metinė vertė siekia [100–300] mln. EUR.

(99) Be to, Italija tvirtina, kad nepaprastieji įgaliotiniai veikė viešojo intereso labui, nes bendrovei „Alitalia“ yra taikoma nepaprastoji administravimo procedūra, taigi ji yra valdoma valdžios institucijos, kurios įgaliojimai yra atkurti, parduoti ar likviduoti turtą ir paskirstyti gautas lėšas kreditoriams; jų įgaliojimų vykdymas leidžia jiems ginti tik kreditorių, o ne akcininkų teises.

(100) Be to, Italija pripažįsta Teisingumo Teismo išvadą, padarytą sprendime Land Burgenland. To sprendimo 52 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad „vertinant klausimą, ar ta pati priemonė įprastomis rinkos sąlygomis būtų taikoma privataus pardavėjo, kurio situacija labai panaši į valstybės, reikia atsižvelgti tik į naudą ir pareigas, susijusias su pastarosios, kaip akcininkės, padėtimi, išskyrus naudą ir pareigas, susijusias su jos, kaip viešosios valdžios subjekto, įgaliojimais“ (45).

(101) Tačiau Italija teigia, kad valstybės pagalbos taisyklės negali būti taikomos taip, kad valstybėms narėms būtų draudžiama imtis priemonių, kurios yra pigesnės už galimas alternatyvas, vien todėl, kad tokios priemonės gali būti neatsiejamos nuo valstybės naudojimosi viešąja prerogatyva. Toks požiūris būtų ekonomiškai neracionalus.

4.1.5. Dėl pagalbos suderinamumo

(102) Prieš priimant sprendimą pradėti procedūrą, Italijos valdžios institucijos teigė, kad, jei abi valstybės paskolos būtų laikomos valstybės pagalba, jos atitiktų visus sanavimo pagalbos suderinamumo reikalavimus. „Alitalia“ yra sunkumų patirianti įmonė, nes jai taikoma nepaprastoji administravimo procedūra (kuri atitinka kolektyvinę nemokumo procedūrą pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires). Sprendime pradėti procedūrą Komisija pažymėjo, kad pradinė paskola negali būti laikoma suderinama kaip sanavimo pagalba, nes ji nebuvo grąžinta praėjus šešiems mėnesiams po jos suteikimo, ir gali būti laikoma tik restruktūrizavimo pagalba. Tačiau Italija nepateikė jokių argumentų, kuriais remiantis būtų galima teigti, kad abi valstybės paskolos būtų suderinama restruktūrizavimo pagalba.

(103) Priėmus sprendimą pradėti procedūrą, Italija teigė, kad abi valstybės paskolos atitiko visus sanavimo pagalbos suderinamumo reikalavimus. Pirma, dėl tinkamumo kriterijaus (Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 55 punktas) Italija teigė, kad pradinės paskolos negrąžinimas per šešis mėnesius nepažeidžia sanavimo pagalbos tinkamumo sąlygos, nes pagal tas gaires pagalba per šį laikotarpį gali būti negrąžinama, jei yra likvidavimo arba restruktūrizavimo planas. Be to, Italija teigė, kad pradinė paskola ir papildoma 300 mln. EUR paskola turi būti vertinamos kaip viena intervencija, o tai reiškia, kad šešių mėnesių laikotarpis pradedamas skaičiuoti tik nuo papildomos 300 mln. EUR paskolos išmokėjimo.

(104) Antra, dėl proporcingumo (Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 60 punktas) Italija teigė, kad abi valstybės paskolos buvo proporcingos, nes jomis buvo siekiama padengti bendrovės „Alitalia“ finansinius poreikius iki pardavimo procedūros užbaigimo, o reikalinga suma atspindėjo nepaprastųjų įgaliotinių atsargų požiūrį siekiant užtikrinti, kad bendrovės „Alitalia“ turtas galėtų būti perleistas ir nebūtų pažeistos abiejų valstybės paskolų grąžinimo sąlygos. Italija taip pat pateikė atnaujintą likvidumo planą pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 60 punktą, kuris, jos nuomone, atspindėjo bendrovės „Alitalia“ likvidumo poreikius, atsižvelgiant į daugelį veiksnių, įskaitant bendrovės „Alitalia“ pinigų srautus iš veiklos, bendras grynąsias investicijas, veiklos ypatumus ir riziką, kylančią dėl bendrovei „Alitalia“ būdingų rinkos svyravimų.

(105) Pagaliau dėl neigiamo poveikio konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai kriterijaus (pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 3.6 skirsnį) Italija teigė, kad nuo tada, kai bendrovei „Alitalia“ buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra, sumažėjo jos keleivių ir skrydžių skaičius, buvo nutrauktas tam tikrų nuostolingų tolimųjų maršrutų eksploatavimas, padidėjo orlaivių parko keleivių apkrovos koeficientas ir buvo sutaupyta daug darbo sąnaudų. Italija taip pat nurodo, kad, jei bendrovė „Alitalia“ staiga nutrauktų veiklą, tai turėtų neigiamų pasekmių, atsižvelgiant į esminį bendrovės „Alitalia“ vaidmenį Italijos oro transporto sektoriuje. Abi valstybės paskolos buvo ne didesnės nei minimumas, kurio reikia veiklos tęstinumui užtikrinti ir nebūtų leidžiama bendrovei „Alitalia“ plėstis daugiau, nei leidžiama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires.

4.2. Italijos pateiktos ataskaitos ir tyrimai, susiję su bendrove „Alitalia“

(106) Nors Italija nepateikė jokio ex ante ekonominio abiejų valstybės paskolų vertinimo, kurį ji parengė prieš jas suteikdama, ji pateikė įvairius ekspertų ir kitų subjektų parengtus dokumentus, susijusius su bendrovės „Alitalia“ ekonomine padėtimi ir verslo veikla. Šiame skirsnyje aprašomi pagrindiniai Italijos pateikti su bendrove „Alitalia“ susiję dokumentai. Kai kurie dokumentai buvo parengti prieš pradedant bendrovei „Alitalia“ taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, taigi prieš suteikiant abi valstybės paskolas (ex ante), o kiti – vėliau (ex post).

4.2.1. Ex ante tyrimai / dokumentai

4.2.1.1. Pertvarkymo planas

(107) Pertvarkymo planas buvo parengtas 2016 m. gruodžio mėn. pagal Italijos bankroto įstatymo 67 straipsnio reikalavimus, kai bendrovei „Etihad“ buvo aišku, kad bendrovė „Alitalia“ atsidūrė ties bankroto riba. Į pertvarkymo planą buvo įtrauktas finansinis ir pramonės planas, apimantis 2017–2021 m., kaip reikalaujama pagal Italijos bankroto įstatymą. Juo buvo siekiama iki 2021 m. atkurti bendrovės „Alitalia“ gyvybingumą i) pertvarkant tinklą ir padidinant pajamas maždaug 900 mln. EUR per metus (46) (visų pirma didinant apkrovos koeficientą, plėtojant tolimųjų skrydžių srautus ir papildomas pajamas) ir ii) sumažinant bendrovės „Alitalia“ išlaidas maždaug 400 mln. EUR per metus (išlaidų veiksmingumo priemonės ir sumažinant bendrovės „Alitalia“ darbuotojų skaičių (47) [X XXX], o darbo užmokestį iki [20–40] proc.). Be išlaidų mažinimo priemonių, pertvarkymo plane apskaičiuota, kad reikės apie 1,4 mlrd. EUR nuosavo kapitalo įnašų, iš dalies iš nepiniginių pozicijų, pavyzdžiui, skolos konvertavimo, taip pat iš dalies iš naujo kapitalo didinimo, kad būtų galima restruktūrizuoti bendrovę „Alitalia“ ir įgyvendinti naują verslo planą. Pagal pertvarkymo planą, jei būtų buvę pasirinkti tokie veiksmai, bendrovė „Alitalia“ kreditingumą būtų pasiekusi nuo 2019 m.

(108) Plane buvo numatyta, kad bendrovės „Alitalia“ grynasis rezultatas padidės nuo – 458 mln. EUR 2016 m. (duomenys prieš uždarymą) iki + 168 mln. EUR 2021 m., o bendrovės „Alitalia“ EBITDA padidės nuo – 176 mln. EUR 2016 m. iki + 441 mln. EUR 2021 m.

(109) Planui įgyvendinti reikėjo profesinių sąjungų pritarimo dėl išlaidų mažinimo, turinčio įtakos darbo jėgai. Tačiau 2017 m. balandžio mėn. profesinės sąjungos referendume atmetė pertvarkymo planą, taip užkirsdamos kelią reikšmingam darbo sąnaudų mažinimui. Būtent dėl šio plano atmetimo 2017 m. gegužės mėn. bendrovei „Alitalia“ buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra.

4.2.1.2. Bendrovių „Roland Berger“ ir KPMG parengta pertvarkos plano apžvalga

(110) 2017 m. pradžioje, prieš referendumą, du nepriklausomi verslo ekspertai – bendrovės „Roland Berger“ (2017 m. vasario 7 d.) ir KPMG (2017 m. kovo 15 d.) – parengė pertvarkymo plano apžvalgą, remdamiesi ankstesnių laikotarpių prekybos ir 2016 m. prognozių duomenimis. Šiuos ekspertus sutartos apimties darbams atlikti pasamdė bendrovė „Alitalia“, kad jie padėtų „Alitalia“ akcininkams ir vadovybei priimti sprendimus. Bendrovei „Roland Berger“ buvo pavesta parengti pramonės plano, įtraukto į pertvarkymo planą, apžvalgą, o bendrovei KPMG – finansinio plano apžvalgą.

(111) Abi bendrovės pertvarkymo planą apibūdino kaip „plataus užmojo <...>, atsižvelgiant į naujausią bendrovės „Alitalia“ istoriją“ ir nurodė, kad labai svarbu, jog visi suinteresuotieji subjektai, ypač profesinės sąjungos, visiškai pritartų šiam planui.

(112) Bendrovės KPMG parengtoje apžvalgoje pabrėžiama, kad kelis metus įgyvendinamam planui reikalingas didelis finansavimas, būtina visiškai pasikliauti prielaidų dėl išlaidų taupymo ir pajamų gavimo įgyvendinimu, o visi suinteresuotieji subjektai (įskaitant darbuotojus) turi būti įsipareigoję įgyvendinti planą. Be to, bendrovė KPMG pabrėžė plano jautrumą finansinei prielaidai, susijusiai su pajamų ir (arba) pinigų srautų, gautų pardavus iš anksto apmokėtus bilietus, pokyčiais.

4.2.1.3. Dr. Riccardo Ranalli parengta pertvarkos plano patvirtinimo ataskaita

(113) Pagal Italijos bankroto įstatymą bendrovės „Alitalia“ pateiktų duomenų tikrumą (patikimumą) ir pertvarkymo plano įgyvendinamumą turėjo patikrinti ir patvirtinti nepriklausomas ekspertas. Tokiu patikrinimu siekiama užtikrinti, kad įgyvendinus planą sumažės bendrovės „Alitalia“ skola ir dėl siūlomų finansinių priemonių pagerės jos finansinė padėtis. Šį patvirtinimą atliko atestuotasis apskaitininkas dr. Riccardo Ranalli (48).

(114) Dr. R. Ranalli patvirtinimo ataskaitoje (toliau – patvirtinimo ataskaita) išvardytos bendrovės „Alitalia“ krizės priežastys, nurodytos pertvarkos plane (49): a) bendrovės [„Alitalia“] nepriklausomumas tinklo vežėjų, kurie dėl kelių susijungimų pasiekė kritinę masę, užtikrinančią tinkamą konkurencijos lygį, atžvilgiu; b) plataus masto pigių skrydžių bendrovių skverbimasis į vidaus rinką, palyginti su kitomis Europos šalimis (išorinė priežastis); c) nedidelė tolimųjų skrydžių rinkos dalis, nepaisant nepatenkintos paklausos; d) neefektyvi sąnaudų struktūra, dėl kurios vidutinė CASK (50) yra [X,XX] EUR (dėl nedidelės vidutinio nuotolio skrydžių CASK, sudarančios [X,XX] EUR, ir tolimųjų skrydžių CASK, sudarančios [X,XX] EUR), palyginti su vidutiniais tolimųjų reisų vežėjų ir tinklo vežėjų rodikliais, kurie atitinkamai sudaro 5,31 EUR ir 8,2 EUR (vidinė priežastis), ir e) tolimųjų skrydžių veiklos plėtros suvaržymas dėl bendrosios įmonės susitarimų dėl Šiaurės Amerikos maršrutų (vidinė priežastis).

(115) Patvirtinimo ataskaitoje (2017 m. balandžio 28 d.) ir garantiniame rašte (2017 m. kovo 15 d.) buvo teigiamai įvertintas pertvarkymo planas.

4.2.1.4. Neveikimo susitarimas

(116) 2017 m. sausio mėn. bendrovė „Alitalia“, jos pagrindinė akcininkė bendrovė „Etihad Investment Holding Company LLC“ ir „Alitalia“ finansiniai kreditoriai susitarė dėl sąlyginio neveikimo susitarimo. Pagal tą susitarimą „kol bus baigtas rengti atnaujintas pramonės planas ir kol nepriklausomas ekspertas pagal Italijos bankroto įstatymo 76 straipsnio 3 dalies d punktą <...> atliks atitinkamą patvirtinimą, bendrovei [„Alitalia“] reikia laiko, be kita ko, nustatyti išsamią veiklą, kuri turi būti vykdoma pagal pramonės planą, kad būtų pagerinta jos nuosavo kapitalo, finansinė ir komercinė būklė, ir įgyvendinti pagrindines finansinio plano sąlygas“. Pagal neveikimo susitarimą, be kita ko, reikėjo, kad bendrovė „Etihad“ suteiktų 100 mln. EUR subordinuotąją akcininkų paskolą, kuri buvo išmokėta 2016 m. gruodžio 27 d.

(117) Baigdama rengti pertvarkymo planą, bendrovė „Alitalia“ kreipėsi į savo finansinius kreditorius ir paprašė paskelbti moratoriumą finansiniams įsipareigojimams įvykdyti pagal neveikimo susitarime nustatytas sąlygas. Neveikimo susitarimas galiojo iki 2017 m. kovo 31 d. – iki tos pačios datos galiojo ir į jį įtrauktas savaitinis likvidumo planas, o tai rodo, kad dėl neveikimo susitarimo ir jame numatytų veiksmų bendrovės „Alitalia“ likvidumas buvo užtikrintas iki 2017 m. kovo 31 d.

4.2.2. Ex post tyrimai / dokumentai

4.2.2.1. Bendrovės „Leonardo“ tyrimas

(118) Nepaprastieji įgaliotiniai pasamdė nepriklausomą konsultantą – bendrovę „Leonardo & Co“ – įvertinti tikėtiną 60 konstatuojamojoje dalyje aprašytų bendrovės „Alitalia“ veiklos vienetų pardavimo vertę. Jie paprašė šio įvertinimo, nes pagal teisės aktus nepaprastieji įgaliotiniai negali parduoti bendrovės „Alitalia“ mažesne nei rinkos kaina. Tyrimas buvo užsakytas 2017 m. rugsėjo 14 d. Bendrovė „Leonardo & Co“ savo tyrimo rezultatus 2017 m. spalio 16 d. išsiuntė trims nepaprastiesiems įgaliotiniams (toliau – bendrovės „Leonardo“ ataskaita).

(119) 2017 m. spalio 16 d. bendrovės „Leonardo“ ataskaitoje siekta nustatyti bendrovės „Alitalia“ veiklos padalinių pardavimo vertę 2017 m. gegužės 1 d., t. y. pradėjus taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą. Ataskaitoje nagrinėta trijų galimų dalių vertė: i) aviacijos verslo pardavimo („Lotto Aviation“), ii) antžeminių paslaugų verslo pardavimo („Lotto Handling“) ir iii) bendro abiejų dalių pardavimo („Lotto Unico“ arba „bendros dalies“). Bendrovės „Leonardo“ ataskaitoje pardavimo vertės dydis apskaičiuotas atėmus su parduodamu turtu susijusius įsipareigojimus ir neįtraukus įsipareigojimų iki nepaprastosios administravimo procedūros. Pagal bendrovės „Leonardo & Co“ taikytą vertinimo metodiką bendrovės „Alitalia“ vertė apskaičiuota taikant mišrų metodą, pagal kurį turto metodas derinamas su pelno metodu. Bendrovė „Leonardo & Co“ mano, kad šis metodas yra tinkamiausias ekonominių sunkumų patiriančios bendrovės, tokios kaip „Alitalia“, vertei nustatyti.

(120) Iš pradžių bendrovės „Leonardo“ ataskaitoje nurodyta turto apskaitinė vertė yra apie 2,5 mlrd. EUR, o tai atitinka turto, kuris bus perduotas pardavus bendrą dalį, apskaitinę vertę, t. y. 2 552 mln. EUR pagal bendrovės „PriceWaterhouseCoopers“ (toliau – bendrovė „PwC“) ataskaitą. Tada šio turto vertė koreguojama atsižvelgiant į su turtu ir bendrovės „Alitalia“ veikla susijusius įsipareigojimus (daugiausia įsipareigojimus tiekėjams) ir pelno korekciją. Ši korekcija yra numatomo bendrovės pelningumo per pirmuosius dvejus verslo plano metus ir vidutinio panašių oro transporto bendrovių pelningumo skirtumas. Kadangi tikėtasi, kad bendrovė „Alitalia“ per pirmuosius dvejus veiklos metus patirs nuostolių, pelno korekcija yra neigiama, todėl dar labiau sumažėja apskaičiuota pardavimo vertė.

(121) Siekiant atsižvelgti į netikrumą dėl verslo plano įgyvendinimo, bendrovės „Leonardo“ ataskaitoje nagrinėjami du scenarijai, pagal kuriuos nustatoma galima bendrovės „Alitalia“ veiklos padalinių pardavimo vertė. „Inercinis scenarijus“ parengtas remiantis inercija ir atsižvelgiant į bendrovės „Alitalia“ ekonominę ir finansinę padėtį 2017 m., taigi nesant augimo tikslų ir tipinių pramonės strategijų. „Atgimimo scenarijus“ grindžiamas verslo planu, parengtu atsižvelgiant į bendrovės „Alitalia“ padėties 2017 m. pasikeitimą, numatant rinkos dalių ir pelningumo atkūrimą trumpuoju ir vidutinės trukmės laikotarpiu, siekiant, kad bendrovė vėl užimtų pagrindinį vaidmenį atitinkamoje rinkoje.

(122) Bendrovės „Leonardo“ ataskaitoje apskaičiuota, kad pagal inercinį scenarijų bendros dalies pardavimo kaina svyruos nuo 280 iki 411 mln. EUR, o pagal atgimimo scenarijų – nuo 495 iki 626 mln. EUR. Didžiausio ir mažiausio įvertinimo vidurkis yra lygus 453 mln. EUR.

4.2.2.2. Bendrovės „PwC“ įvertinti parduodamų trijų veiklos dalių finansiniai duomenys

(123) 2017 m. gegužės 1 d. nepaprastieji įgaliotiniai sudarė sutartį su bendrove „PwC“ dėl „Alitalia“ grupės konsoliduotųjų finansinių ataskaitų ir atskirų aviacijos, antžeminių paslaugų ir bendros dalies balansų patikrinimo. Šiuose atskiruose balansuose buvo nustatytos turto, kuris bus perduotas bendrovės „Alitalia“ turto pardavimo atveju, ribos ir nustatyta, kurie balanso straipsniai po pardavimo liks bendrovei „Alitalia“.

(124) Tuos patikrintus finansinius duomenis, pateiktus 2017 m. rugsėjo 21 d. bendrovės „PwC“ parengtame patikrinimo ataskaitos projekte, vėliau bendrovė „Leonardo & Co“ panaudojo apskaičiuodama dalių pardavimo kainą (51).

(125) 2017 m. spalio 31 d. bendrovė „PwC“ užbaigė savo patikrinimo ataskaitą ir joje nurodė šią datą.

4.2.2.3. Bendrovių „Lufthansa“, „EasyJet“ ir „Airport Handling“ pasiūlymuose nurodytos kainos

(126) 2017 m. spalio 16 d. kelios konkurse dalyvavusios bendrovės, įskaitant bendroves „Airport Handling“, „EasyJet“ ir „Lufthansa“, pateikė pasiūlymus dėl dalies bendrovės „Alitalia“ veiklos (žr. 59 konstatuojamąją dalį). Šiame poskirsnyje apibendrinamos pagrindinės jų nuostatos.

(127) Bendrovė „Airport Handling“ pateikė įpareigojantį pasiūlymą dėl bendrovės „Alitalia“ antžeminių paslaugų, siūlydama [XX,X] mln. EUR su papildoma 6,5 mln. EUR suma, jei bus pasiekti tam tikri rodikliai.

(128) Bendrovė „EasyJet“ pateikė įpareigojantį pasiūlymą dėl dalies bendrovės „Alitalia“ aviacijos veiklos, išskyrus techninės priežiūros ir remonto paslaugas. Pasiūlyme tik trumpųjų skrydžių veikla įvertinta [XXX–XXX] mln. EUR. Bendrovė „EasyJet“ savo pasiūlyme nurodė, kad ji tolimųjų skrydžių veiklą, kurios perėmimas priklausė nuo nenustatyto konsorciumo partnerio, preliminariai įvertino [XXX] mln. EUR. Todėl bendra didžiausia bendrovės „EasyJet“ nurodyta vertė buvo [XXX] mln. EUR.

(129) Neįpareigojančiame pasiūlyme, kurį pateikė bendrovė „Lufthansa“, buvo įvertinta tik dalis aviacijos dalies (t. y. [XX] lėktuvų iš [XXX] ir tik […] darbuotojų), o jo suma siekė [XXX] mln. EUR (atėmus kapitalizuotą nuomą).

4.2.3. Bendrovės „Alitalia“ finansinės ataskaitos

(130) Naujausios paskelbtos „Alitalia“ grupės teisės aktų nustatytos finansinės ataskaitos yra 2015 m. gruodžio 31 d. Kadangi nepaprastoji administravimo procedūra buvo pradėta taikyti bendrovei „Alitalia“ prieš priimant ir paskelbiant 2016 m. teisės aktų nustatytas finansines ataskaitas, jos nebuvo parengtos. Tačiau buvo galima susipažinti su 2016 m. tarpinėmis ir išankstinėmis finansinėmis ataskaitomis, taip pat pagrindinių ekspertų, rengusių bendrovės „Alitalia“ex ante arba ex post ataskaitas, t. y. KPMG, „Roland Berger“, dr. R. Ranalli ir „PwC“, ataskaitomis. Visi šie ekspertai, atlikdami analizę, rėmėsi 2016 m. duomenimis. Be to, bendrovė „Alitalia“ parengė 2017 m. vasario 28 d. finansinę ataskaitą, kaip reikalaujama pagal Italijos bankroto įstatymą.

(131) Taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, teisės aktų nustatytos finansinės ataskaitos nebuvo skelbiamos. Tačiau bendrovės „Alitalia“ nepaprastųjų įgaliotinių svetainėje nereguliariai buvo skelbiami tam tikri finansiniai duomenys, daugiausia dėmesio skiriant veiklos EBITDA ir pinigų srautams (be balanso) (52).

(132) Nors atrodo, kad, išskyrus 2015 m., nė vienos iš šių finansinių ataskaitų auditas nebuvo atliktas, nėra jokių požymių, kad duomenys iš esmės neatitinka bendrovės „Alitalia“ finansinės padėties. Visų pirma, 2016 m. duomenis patvirtino dr. R. Ranalli, tikrindamas pertvarkymo planą.

5. PAGALBOS VERTINIMAS

5.1. Pagalbos buvimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį

(133) Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, „išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.

(134) Vadinasi tam, kad priemonė būtų pripažinta valstybės pagalba pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį, turi būti įvykdyti visi šie kriterijai: i) ją turi suteikti valstybė arba ji turi būti suteikiama iš valstybinių išteklių; ii) ja turi būti suteikiamas pranašumas įmonei; iii) ji turi būti atrankioji, t. y. palanki tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai, ir iv) ja turi būti iškraipoma konkurencija arba keliama jos iškraipymo grėsmė ir turi būti daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.

5.1.1. Įmonės sąvoka

(135) Bendrovė „Alitalia“ yra Italijoje įsteigta privati oro transporto sektoriaus bendrovė. Ji yra įmonė pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes vykdo ekonominę veiklą siūlydama paslaugas rinkoje (53).

5.1.2. Valstybės ištekliai ir priskirtinumas valstybei

(136) Kaip nustatė Teisingumo Teismas (54), kad priemonės būtų laikomos valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, a) joms tiesiogiai arba netiesiogiai per bet kurį tarpininkaujantį subjektą, veikiantį pagal jam suteiktus įgaliojimus, turi būti naudojami valstybės ištekliai ir b) jos turi būti priskirtinos valstybei (55).

(137) Kadangi abi valstybės paskolos buvo suteiktos Italijos Vyriausybės ir parlamento aktais, akivaizdu, kad jos priskirtinos Italijos valstybei. Be to, abi valstybės paskolos buvo finansuojamos iš valstybės biudžeto, todėl akivaizdu, kad jos buvo suteiktos iš valstybės išteklių.

5.1.3. Atrankumas

(138) Priemonė laikoma valstybės pagalba, jeigu ji yra atrankioji tuo, kad ja remiamos tik tam tikros įmonės arba tam tikrų prekių gamyba.

(139) Abi valstybės paskolos buvo suteiktos vienai bendrovei – „Alitalia“. Taigi jos buvo suteiktos ad hoc pagrindu vienai bendrovei ir jomis negalėjo pasinaudoti kitos Italijos oro transporto sektoriuje veikiančios bendrovės, kurių teisinė ir faktinė padėtis yra panaši, arba kitų sektorių bendrovės. Nė viena panaši bendrovė neatitiko priemonių, panašių į tas, kurios buvo suteiktos bendrovei „Alitalia“, reikalavimų, todėl nė vienai tokiai bendrovei nebuvo suteiktas panašus finansavimas. Todėl abi valstybės paskolos yra atrankiosios.

5.1.4. Pranašumas

(140) Kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, pranašumas – tai bet kokia ekonominė nauda, kurios įmonė nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis, t. y. be valstybės intervencijos (56).

(141) Pagal Sąjungos teismų jurisprudenciją viešųjų įstaigų vykdomais ekonominiais sandoriais nesuteikiamas pranašumas kitai sandorio šaliai, todėl jie nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jei jie vykdomi įprastomis rinkos sąlygomis (57). Siekdama nustatyti, ar sandoris buvo sudarytas tokiomis sąlygomis, Komisija taiko rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijų. Šis kriterijus nustatytas atsižvelgiant į įvairius ekonominius sandorius. Pirmiausia Komisija išnagrinės, ar rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijus yra taikytinas, ir, jei taip, tada jį taikys abiem valstybės paskoloms.

5.1.4.1. Rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijaus taikomumas

(142) Šiuo atveju Komisija turi išnagrinėti, ar gali būti taikomas rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijus. Jei Komisija nustatytų, kad rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijus netaikytinas nė vienai iš valstybės paskolų, taikyti šio kriterijaus ji neprivalėtų. Tuomet Komisija gali tiesiog padaryti išvadą, kad bendrovė „Alitalia“ gavo ekonominės naudos, kurios nebūtų galėjusi gauti rinkos sąlygomis, taigi įgijo pranašumą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

(143) Tačiau prieš vertindama galimybę taikyti kriterijų, kadangi yra abi valstybės paskolos (pradinė paskola ir papildoma 300 mln. EUR paskola), Komisija turi įvertinti, ar šias paskolas galima atskirti vertinant galimybę taikyti kriterijų, ar jos sudaro vieną intervenciją. Jei jos yra atskiros, kiekviena paskola turėtų būti vertinama atskirai, visų pirma atsižvelgiant į rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijaus taikymą. Jei, priešingai, būtų nustatyta, kad jos sudaro vieną priemonę, Komisija turėtų atlikti tik vieną bendrą abiejų valstybės paskolų vertinimą šiuo atžvilgiu.

5.1.4.1.1. Abi valstybės paskolos kaip viena priemonė

(144) Pagal Komisijos sprendimų priėmimo praktiką paskesnės valstybės intervencijos priemonės, kurios yra susijusios su ta pačia įmone ir įgyvendinamos per gana trumpą laiką, yra tarpusavyje susijusios arba buvo visos suplanuotos arba numatytos tuo metu, kai buvo įgyvendinta pirmoji intervencijos priemonė, gali būti vertinamos kaip viena intervencija. Kita vertus, jeigu paskesnė intervencija įvykdyta dėl nenumatytų įvykių įgyvendinant ankstesnę intervencijos priemonę, šios abi priemonės paprastai turėtų būti vertinamos atskirai (58).

(145) Vertindama, ar abi valstybės paskolos yra viena intervencija, Komisija atsižvelgia į i) abiejų nagrinėjamų valstybės paskolų chronologiją, ii) jų tikslą ir iii) įmonės (finansinę ir rizikos) padėtį tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas suteikti kiekvieną iš abiejų valstybės paskolų (59).

(146) Komisijos nuomone, vertinant taikymo galimybę, pradinė paskola ir papildoma 300 mln. EUR paskola turėtų būti laikomos viena priemone.

(147) Pirmiausia dėl nagrinėjamų paskolų chronologijos reikia pažymėti, kad abi paskolos buvo suteiktos greitai viena po kitos: pradinė paskola suteikta 2017 m. gegužės 2 d., o po mažiau nei šešių mėnesių, 2017 m. spalio 16 d., suteikta papildoma 300 mln. EUR paskola. Be to, Italija keitė šių paskolų grąžinimo terminus keliais trumpais pratęsimais (žr. 19 ir 30 konstatuojamąsias dalis), kol galiausiai juos suderino ir de facto sujungė į vieną priemonę (žr. 31 ir 32 konstatuojamąsias dalis).

(148) Antra, kaip matyti iš 17 ir 19 konstatuojamųjų dalių, abi valstybės paskolos buvo suteiktos siekiant konkretaus tikslo, t. y. užtikrinti, kad bendrovė „Alitalia“ nepertraukiamai teiktų oro transporto paslaugas, kol nepaprastieji įgaliotiniai užbaigs programą, kurią jiems pavedė įgyvendinti ekonominės plėtros ministras, t. y. bendrovės „Alitalia“ restruktūrizavimą arba jos turto pardavimą. Jas suteikė Italijos valstybė ir nebuvo bandoma ieškoti finansavimo iš kitų šaltinių.

(149) Dekrete įstatyme Nr. 148/2017 aiškiai nurodyta, kad papildoma 300 mln. EUR paskola turėjo būti suteikta kaip pradinės paskolos padidinimas (žr. 19 konstatuojamąją dalį). Be to, pranešime Komisijai Italijos valdžios institucijos finansavimą apibūdino kaip vieną priemonę, taip pat paaiškino, kad pagalba buvo išmokėta trimis dalimis (60). Šis apibūdinimas taip pat patvirtintas vėlesniuose Italijos valdžios institucijų pateiktuose paaiškinimuose (61).

(150) Šių abiejų valstybės paskolų sąlygos yra vienodos, išskyrus sumą ir pradinę trukmę; be to, dekrete dėl papildomos 300 mln. EUR paskolos suteikimo daroma nuoroda į dekretą dėl pradinės paskolos suteikimo, nurodant, kad „finansavimas yra didinamas“. Abi valstybės paskolos iš esmės buvo sujungtos į vieną priemonę, nes buvo suderintos jų grąžinimo datos (žr. 30, 31 ir 32 konstatuojamąsias dalis).

(151) Trečia, kalbant apie bendrovės „Alitalia“ finansinę padėtį ir rizikos profilį tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas suteikti kiekvieną iš abiejų valstybės paskolų, jie iš esmės buvo tokie patys. Finansinės padėties ir rizikos profilio palyginimas išsamiai pateiktas 5.1.4.2 skirsnyje. Vis dėlto, kad informacija būtų išsami, Komisija pažymi, kad bendrovės „Alitalia“ finansinė padėtis ir rizikos pobūdis, kai buvo suteikiamos abi valstybės paskolos, buvo tokie: a) bendrovė „Alitalia“ buvo nemoki ir jai buvo taikoma nepaprastoji administravimo procedūra. Atitinkamai teisinė tvarka, pagal kurią ji veikė, nepasikeitė; b) abiejų valstybės paskolų sąlygos buvo vienodos, išskyrus paskolos sumą ir grąžinimo terminus. Tai rodo, kad Italijos požiūriu rizikos profilis iš esmės buvo toks pat; c) nors suteikus papildomą 300 mln. EUR paskolą bendrovė „Alitalia“ turėjo 545 mln. EUR laisvų pinigų, tai daugiausia buvo pinigai, gauti suteikus pradinę paskolą, o ne bent kiek reikšmingai sutaupytos sąnaudos ar padidėjusios pajamos. Bendrovė „Alitalia“ negalėjo sukurti teigiamų pinigų srautų savo veiklai finansuoti ir buvo priklausoma nuo išorės finansavimo, kad galėtų finansuoti savo nuostolingą veiklą (žr. 228 konstatuojamąją dalį).

(152) Be to, suteikiant pradinę paskolą, atsižvelgiant į prognozuojamus bendrovės „Alitalia“ likvidumo poreikius, kai jai buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra, buvo galima numatyti, kad reikės papildomo finansavimo, jei per šešis mėnesius nebus įvykdytas pardavimas arba restruktūrizavimas (žr. 246–248 konstatuojamąsias dalis).

(153) Iš tiesų Komisija laikosi nuomonės, kad vienintelis Italijos tikslas buvo suteikti pakankamą finansavimą, kad bendrovė „Alitalia“ galėtų veikti tol, kol bus galima parduoti jos turtą. Ši nuomonė grindžiama šiais argumentais: a) įvairių Vyriausybės ministrų pareiškimai (žr. 51 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis); b) Italijos argumentai, patvirtinantys, kad bendrovė „Alitalia“ buvo sistemiškai svarbi visam Italijos oro transporto sektoriui, todėl Vyriausybė ją laikė per didele, kad jai būtų leista žlugti; c) beveik automatinis bendrovės „Alitalia“ pinigų poreikių patenkinimas ir automatinis abiejų valstybės paskolų grąžinimo terminų pratęsimas bei pardavimo procedūrų pratęsimas; d) tai, kad nuo pat pradinės paskolos suteikimo Italija niekada nesiėmė aiškių veiksmų, kad susigrąžintų savo investicijas, ir net nesvarstė tokios galimybės; e) Italija nesiekė, kad abi valstybės paskolos būtų grąžintos anksčiau laiko. Ji taip pat nepradėjo likvidavimo arba nesiekė bent jau nepratęsti abiejų valstybės paskolų grąžinimo termino, nesant jokio tyrimo, kuriame būtų įvertintas abiejų valstybės paskolų grąžinimo tikimybės pokytis, kai šios paskolos turėtų būti grąžintos; f) palūkanos, mokėtinos už abi valstybės paskolas jų grąžinimo dieną, nebuvo sumokėtos dėl nuolatinio abiejų valstybės paskolų grąžinimo termino atidėjimo, o nuo 2019 m. gegužės 31 d. jos iš tiesų nustojo būti skaičiuojamos.

(154) Todėl šiame sprendime Komisija laikosi nuomonės, kad šios abi valstybės paskolos yra viena priemonė.

(155) Komisija nagrinės galimą taikymą abiem pagrindais, vertindama, i) ar Italija pateikė pakankamai ex ante įrodymų, kad ji veikė kaip ekonominės veiklos vykdytojas, ir ii) ar valstybė, suteikdama abi valstybės paskolas, veikė kaip valdžios institucija, o ne kaip ekonominės veiklos vykdytojas.

(156) Nepaisant pirmiau minėtos išvados, kad abiejų valstybės paskolų negalima atskirti, net jei abi valstybės paskolos būtų laikomos abiem atskiromis priemonėmis, toliau pateikta Komisijos galimo taikymo analizė būtų taikoma mutatis mutandis.

5.1.4.1.2. Italija veikė kaip valdžios institucija, o ne kaip rinkos ekonomikos veiklos vykdytojas

(157) Komisija mano, kad šiuo atveju rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijus netaikytinas. Iš tiesų, remiantis visais turimais įrodymais, Italija veikė tvirtai kaip valdžios institucija, kad išgelbėtų bendrovę „Alitalia“ nuo bankroto ir leistų jai tęsti veiklą.

(158) Iš pradžių Komisija primena, kad Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, jog rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijaus taikymas galiausiai priklauso nuo to, ar valstybė, veikdama kaip akcininkė, o ne kaip valdžios institucija, suteikė ekonominį pranašumą tai valstybei priklausančiai įmonei (62). Valstybės intervencijos, kuriomis siekiama įvykdyti jos, kaip valdžios institucijos, įsipareigojimus, negalima lyginti su privataus investuotojo veiksmais rinkos ekonomikos sąlygomis (63).

(159) Siekdama nustatyti, ar abi valstybės suteiktos valstybės paskolos yra valstybės įgaliojimų vykdymas, ar jos yra įsipareigojimų, kuriuos valstybė turi prisiimti kaip akcininkė, pasekmė, Komisija išnagrinės ne tik šių paskolų formą, bet ir i) jų pobūdį ir dalyką, ii) aplinkybes, kuriomis jos buvo gautos, iii) tikslą, kurio buvo siekiama, ir iv) taisykles, kurios taikomos šioms abiem valstybės paskoloms.

(160) Jei valstybės intervencija, atsižvelgiant į jos pobūdį ir dalyką bei siekiamą tikslą, nėra investicija, kurią gali atlikti privatus investuotojas, tai būtų valstybės, kaip valdžios institucijos, intervencija, todėl rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijus nebūtų taikomas (64).

Priemonės pobūdis ir dalykas

(161) Kaip aprašyta 2.1 skirsnyje, aptariamą priemonę sudarė abi valstybės paskolos, kurias Italija suteikė bendrovei „Alitalia“ atitinkamai 2017 m. gegužės 2 d. ir 2017 m. spalio 16 d.

Priemonės aplinkybės

(162) Nuo pat pradžių valstybė, siekdama išgelbėti bendrovę „Alitalia“ nuo likvidavimo, veikė nuosekliai ir aiškiai kaip valdžios institucija (šį faktą savo viešuose pareiškimuose pripažino ir įvairūs Vyriausybės ministrai (žr. 2.5 skirsnį)), o ne kaip akcininkė, investuojanti į bendrovę, ar kreditorė.

(163) Nuo 2008 m., kai bendrovę „Alitalia“ įsigijo bendrovė CAI, jos veikla nuolat buvo labai nuostolinga. Bendrovės „Alitalia“ akcininkų mėginimai atkurti bendrovės „Alitalia“ veiklą įgyvendinant pertvarkymo planą buvo nesėkmingi, nes 2017 m. balandžio 26 d. darbuotojai tą planą atmetė, todėl buvo pradėta taikyti nepaprastoji administravimo procedūra (žr. 41 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis). Taikant nepaprastąją administravimo procedūrą, bendrovė „Alitalia“ ir toliau veikė nuostolingai.

(164) Nėra įrodymų, kad po to, kai buvo atmestas pertvarkymo planas, bet prieš pradedant taikyti nepaprastąją administravimo procedūrą, kuris nors investuotojas būtų norėjęs įsitraukti ir įsigyti bendrovę „Alitalia“ kaip veiklą tęsiančią įmonę, net už simbolinę kainą. Taip pat nėra jokių įrodymų, kad finansų įstaigos buvo pasirengusios suteikti dideles paskolas, kad įmonė būtų pakankamai likvidi ir galėtų tęsti veiklą.

(165) Kai buvo suteiktos abi valstybės paskolos, bendrovė „Alitalia“ buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, ir neturėjo didelių perspektyvų artimiausiu ir vidutinės trukmės laikotarpiu tapti pelninga (žr. 41, 66 ir 218–229 konstatuojamąsias dalis).

Siekiamas tikslas

(166) Aiškus nepaprastosios bendrovės „Alitalia“ administravimo procedūros taikymo tikslas buvo užtikrinti bendrovės „Alitalia“ teikiamų transporto paslaugų tęstinumą ir išsaugoti jos turto vertę.

(167) Būdama nemoki, bendrovė „Alitalia“ iš esmės buvo išstumta iš kredito rinkų, o dėl neatidėliotinų ir ilgalaikių likvidumo problemų buvo priklausoma nuo Italijos valstybės, kuri suteikė abi valstybės paskolas.

(168) Kaip išsamiai aprašyta 2 skirsnyje, pradinė paskola buvo suteikta iš esmės siekiant išvengti bendrovės „Alitalia“ teikiamų paslaugų nutraukimo, kad būtų galima toliau vykdyti vidaus ir tarptautinius skrydžius ir taip išvengti socialinių sunkumų ir didelių nepatogumų naudotojams. Italija taip pat teigė, kad toks nutraukimas, be kita ko, pažeistų Italijos Konstitucijos garantuojamą teisę į teritorinį tęstinumą Italijoje. Papildoma 300 mln. EUR paskola buvo suteikta dėl tos pačios priežasties, taip pat siekiant palengvinti bendrovės „Alitalia“ turto pardavimą. Atrodo, kad bendrovei „Alitalia“ taikytos nepaprastosios administravimo procedūros ir abiejų valstybės paskolų tikslai iš esmės nesiskiria.

(169) Šį vertinimą taip pat patvirtina ir vieši Vyriausybės ministrų pareiškimai, padaryti prieš suteikiant pradinę paskolą ir 300 mln. EUR paskolą (žr. 2.5 skirsnį), t. y. kad Vyriausybei labiausiai rūpėjo išvengti staigaus oro transporto paslaugų nutraukimo ir tiesioginių bei netiesioginių tokio nutraukimo pasekmių. Prie jų priskiriamas poveikis Italijos ekonomikai ir tariamas tikslas užkirsti kelią tolesniems mokesčių mokėtojų nuostoliams. Remiantis šiais pareiškimais, buvo siekiama suteikti nepaprastiesiems įgaliotiniams daugiau laiko rasti pirkėją. Šis tikslas atsispindi atitinkamuose teisės aktuose, kuriais buvo suteiktos abi valstybės paskolos, ir pačios Italijos paaiškinimuose (žr. 78 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis), pagal kuriuos šios paskolos buvo reikalingos bendrovės „Alitalia“ valdymo poreikiams, kad būtų išvengta paslaugų teikimo nutraukimo ir su tuo susijusių socialinių sunkumų bei nepatogumų.

(170) Tuometiniai Italijos Vyriausybės narių pareiškimai (žr. 2.5 skirsnį) patvirtina nuomonę, kad pagrindai, kuriais remdamasi Italija suteikė abi valstybės paskolas, nebuvo rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo pagrindai. Vietoje to, sprendimas suteikti abi valstybės paskolas buvo grindžiamas tuo, kad „lėktuvų sustabdymas ant žemės yra neįsivaizduojamas, nes būtų pažeistas susisiekimas ir nukentėtų keleiviai“ (65), kad „negalime [leisti jai] žlugti pernakt, nes nebeturėtume susisiekimo iš vienos šalies dalies į kitą“ (66) ir „lėktuvų laikymas ant žemės nuo ryto iki vakaro Italijos mokesčių mokėtojams būtų kainavęs daug brangiau“ (67).

(171) Kaip nurodyta 4.1 skirsnyje, Italija išsamiai paaiškino, kokius sutrikimus sukeltų bendrovės „Alitalia“ pasitraukimas iš rinkos, ir šiuo atžvilgiu nurodė bilietus užsakiusių keleivių skaičių ir išduotų bilietų skaičių.

(172) Išnagrinėjusi minėtus duomenis, Komisija mano, kad pagrindinis abiejų valstybės paskolų tikslas buvo užtikrinti, kad bendrovė „Alitalia“ toliau vykdytų veiklą dėl viešosios politikos, o ne dėl valstybės, kaip rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo, finansinių interesų. Todėl bet kokia perspektyva, kad valstybė gautų pelno, susijusio su abiem valstybės paskolomis, net ir ilguoju laikotarpiu, jei tai būtų galima įrodyti, buvo tik netiesioginis sprendimo suteikti abi valstybės paskolas rezultatas.

(173) Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad įmonės teikiamų transporto paslaugų tęstinumo užtikrinimas yra aplinkybė, į kurią privatus investuotojas neatsižvelgtų (68).

(174) Be to, abiejų valstybės paskolų grąžinimo terminai buvo reguliariai atidedami, o valstybė taip pat atidėjo bendrovės „Alitalia“ prievolę mokėti palūkanas iki šių naujų grąžinimo terminų. Priėmus dekretą įstatymą dėl augimo, palūkanos už abi valstybės paskolas nustotos skaičiuoti nuo 2019 m. gegužės 31 d. Be to, tai rodo, kad 6 mėnesių Euribor + 10 % palūkanų normos vertė, kuria, Italijos teigimu, buvo įrodyta, kad ji veikė kaip rinkos ekonomikos veiklos vykdytoja (žr. 95 konstatuojamąją dalį), yra tik dirbtinė, nes valstybė – kaip skolintoja – niekada negavo atlygio nei už savo likvidumo sąnaudas, nei už kredito riziką, susijusią su bendrove „Alitalia“, kurią būtų siekęs padengti rinkos ekonomikos skolintojas. Šis faktas ir tai, kad Italija nepateikė ex ante ataskaitos, kuri įrodytų, kad valstybė buvo finansiškai suinteresuota atlikti šiuos pratęsimus ir atleisti nuo palūkanų mokėjimo, o ne imtis priešingos padėties scenarijaus, rodo, kad bendrovės „Alitalia“ atžvilgiu valstybė veikė vykdydama savo, kaip valdžios institucijos, įgaliojimus. Toks elgesys, t. y. šie atidėjimai neatlikus konkretaus ex ante tyrimo, nereikalavimas sumokėti palūkanas, pagaliau šių palūkanų nebeskaičiavimas nuo 2019 m. gegužės 31 d., neatitinka rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo elgesio, o rodo valdžios institucijos suinteresuotumą išlaikyti bendrovės „Alitalia“ teikiamų transporto paslaugų tęstinumą.

Taisyklės, kurios taikomos priemonei

(175) Abi nagrinėjamos valstybės paskolos yra sui generis ir ad hoc. Buvo priimti specialūs dekretai įstatymai, kuriais buvo numatytas šių paskolų suteikimas ir vėlesnis jų pratęsimas bei faktinis sujungimas į vieną priemonę. Abi valstybės paskolos buvo finansuojamos iš ekonominės plėtros ministrui skirto biudžeto. Be to, šių paskolų išmokėjimas buvo numatytas specialiais ministrų dekretais.

(176) Lėšos šioms paskoloms atitinkamai buvo skirtos iš bendrojo valstybės biudžeto.

Išvada

(177) Apibendrinant reikia pažymėti, kad priemonė, atsižvelgiant į jos pobūdį ir dalyką, aplinkybes, kuriomis ji buvo priimta, jos tikslą ir taisykles, kurios jai taikomos, turi Italijos valdžios institucijos prerogatyvai priklausančio akto požymių. Todėl jai negali būti taikomas privataus investuotojo kriterijus.

5.1.4.1.3. Italija netaikė rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijaus

(178) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „privataus investuotojo principo taikymas galiausiai priklauso <...> nuo to, ar atitinkama valstybė narė, veikdama kaip akcininkė, bet ne kaip viešosios valdžios subjektas, suteikia ekonominę naudą jai priklausančiai įmonei“ (69).

(179) Jei vykstant administracinei procedūrai valstybė narė remiasi rinkos ekonomikos veiklos vykdytojo kriterijumi, tokia valstybė narė „privalo nedviprasmiškai ir remdamasi objektyvia bei patikrinama ir tuo metu turima informacija įrodyti, kad priemonės ėmėsi veikdama kaip akcininkė ir kad ši grindžiama reikalaujamais išankstiniais ekonominiais vertinimais“ (70). Šie įrodymai turi aiškiai rodyti, kad atitinkama valstybė narė priėmė sprendimą investuoti prieš suteikdama ekonominį pranašumą arba tuo pačiu metu, kai suteikė ekonominį pranašumą, remdamasi pagrįstu vertinimu, rodančiu rinkos grąžos normą dėl faktiškai įgyvendintos priemonės.

(180) Be to, „vertinant klausimą, ar ta pati priemonė įprastomis rinkos sąlygomis būtų taikoma privataus investuotojo, esančio kaip galima panašesnėje į valstybės situacijoje, reikia atsižvelgti tik į naudą ir pareigas, susijusias su pastarosios, kaip akcininkės, padėtimi, išskyrus naudą ir pareigas, susijusias su jos, kaip viešosios valdžios subjekto, įgaliojimais“ (71). Iš to matyti, kad valstybės, kaip įmonės akcininkės, ir valstybės, veikiančios kaip valdžios institucija, vaidmenys turi būti atskirti.

(181) Šiuo aspektu, be kita ko, gali būti reikalaujama informacijos, iš kurios paaiškėtų, kad šis sprendimas grindžiamas ekonominiais vertinimais, kurie šios bylos aplinkybėmis būtų panašūs į racionalaus privataus investuotojo, esančio kaip galima panašesnėje į minėtos valstybės narės padėtyje, vertinimus prieš atliekant minėtą investiciją, siekiant nustatyti tokios investicijos pelningumą ateityje.

(182) Kaip priminė Bendrasis Teismas (72), „nors Komisija privalo taikyti privataus investuotojo kriterijų ir prašyti atitinkamos valstybės narės jai pateikti visą reikšmingą informaciją, būtent ši valstybė narė arba <...> nagrinėjama valstybės įmonė privalo pateikti duomenis, iš kurių būtų matyti, kad ji atliko išankstinį ekonominį aptariamos priemonės pelningumo vertinimą, kurį galima palyginti su vertinimu, atliktu panašioje padėtyje esančio privataus investuotojo“.

(183) Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad „ekonominių vertinimų, atliktų po minėtos naudos suteikimo, ret