Oficialusis leidinys L 261 , 13/10/2003 p. 0001 - 0420



Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1725/2003 2003 m. rugsėjo 29 d. priimantis tam tikrus tarptautinius apskaitos standartus pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1606/2002 (Tekstas svarbus EEE) EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 2002 m. liepos 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1606/2002 dėl tarptautinių apskaitos standartų taikymo [1], ypač į 3 straipsnio 3 dalį, kadangi: (1) Reglamentas (EB) Nr. 1606/2002 reikalauja, kad bendrovės, kurių vertybiniais popieriais prekiaujama viešai ir kurios vadovaujasi valstybių narių teisės aktais 2005 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių finansinių metų konsoliduotą atskaitomybę sudarytų pagal tarptautinius apskaitos standartus, kaip numatyta šio reglamento 2 straipsnyje. (2) Komisija, apsvarsčiusi Techninio apskaitos komiteto pateiktas rekomendacijas, nusprendė, kad 2002 m. rugsėjo 14 d. galiojantys tarptautiniai apskaitos standartai atitinka taikymo kriterijus, numatytus Reglamento (EB) Nr. 1606/2002 3 straipsnyje. (3) Komisija taip pat apsvarstė dabartinius pakeitimų projektus, kuriuose siūloma pakeisti daug galiojančių standartų. Tarptautinių apskaitos standartų, rengiamų remiantis minėtais pasiūlymais, priėmimas bus svarstomas tada, kai šie standartai bus baigti. Pasiūlyti pakeitimai neįtakoja esamų standartų, kol Komisija nepriims sprendimo dėl jų įsigaliojimo, išskyrus 32 TAS "Finansinės priemonės: atskleidimas ir pateikimas", 39 TAS "Finansinės priemonės: pripažinimas ir vertinimas" ir su šiais standartais susijusius aiškinimus: NAK-5 "Finansinių priemonių klasifikavimas – neapibrėžtieji padengimo atidėjimai", NAK-16 "Akcinis kapitalas – iš naujo įsigytos nuosavos priemonės (supirktos akcijos)" ir NAK-17 "Nuosavybė – nuosavybės sandorių išlaidos". (4) Aukštos kokybės standartai, nagrinėjantys finansines priemones, įskaitant išvestines, yra labai svarbūs Bendrijos kapitalo rinkai. Tačiau dabar svarstomi 32 ir 39 TAS pakeitimai gali būti tokie svarbūs, kad kol kas būtų tikslingiau jų nepriimti. Kai tik dabartiniai pakeitimų projektai bus priimti ir persvarstyti standartai bus išleisti, Komisija pirmumo teise svarstys šių standartų priėmimą vadovaudamasi Reglamentu (EB) Nr. 1606/2002. (5) Taigi visi tarptautiniai apskaitos standartai, galiojantys 2002 m. rugsėjo 14 d., išskyrus 32 ir 39 TAS, ir susiję aiškinimai turi būti taikomi. (6) Priemonės, išdėstytos šiame reglamente, sutampa su Apskaitos priežiūros komiteto pozicija. PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Šio reglamento priede pateikiami tarptautiniai apskaitos standartai yra patvirtinti. 2 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 2003 m. rugsėjo 29 d. Komisijos vardu Frederik Bolkestein Komisijos narys [1] OL L 243, 2002 9 11, p. 1. -------------------------------------------------- PRIEDAS 1 TAS 2 TAS 7 TAS 8 TAS 10 TAS 11 TAS 12 TAS 14 TAS 15 TAS 16 TAS 17 TAS 18 TAS 19 TAS 20 TAS 21 TAS 22 TAS 23 TAS 24 TAS 26 TAS 27 TAS 28 TAS 29 TAS 30 TAS 31 TAS 33 TAS 34 TAS 35 TAS 36 TAS 37 TAS 38 TAS 40 TAS 41 TAS NAK-1 NAK-2 NAK-3 NAK-6 NAK-7 NAK-8 NAK-9 NAK-10 NAK-11 NAK-12 NAK-13 NAK-14 NAK-15 NAK-18 NAK-19 NAK-20 NAK-21 NAK-22 NAK-23 NAK-24 NAK-25 NAK-27 NAK-28 NAK-29 NAK-30 NAK-31 NAK-32 NAK-33 1-ASIS TARPTAUTINIS APSKAITOS STANDARTAS (1 TAS) (PERSVARSTYTAS 1997 m.) Finansinės atskaitomybės pateikimas Šis persvarstytas tarptautinis apskaitos standartas pakeičia 1 TAS "Apskaitos politikos pateikimas", 5 TAS "Finansinėje atskaitomybėje pateiktina informacija" ir 13 TAS "Trumpalaikio turto ir trumpalaikių įsipareigojimų pateikimas", kurių pataisytus variantus valdyba patvirtino 1994 metais. 1997 m. liepos mėn. TASK valdyba patvirtino 1 TAS (persvarstytą 1997 m.), kuris įsigalioja 1998 m. liepos 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių finansinėms atskaitomybėms. 1999 m. gegužės mėn., remiantis 10 TAS (persvarstytu 1999 m.) "Įvykiai po balanso dienos", buvo ištaisyti 63 paragrafo c punktas, 64 paragrafas, 65 paragrafo a ir 74 paragrafo c punktai. Ištaisytas tekstas įsigalioja, kai įsigalioja 10 TAS (persvarstytas 1999 m.), t. y. 2000 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių metinei finansinei atskaitomybei. Šie NAK aiškinimai yra susiję su 1 TAS: - NAK-8 "TAS, kaip svarbiausio apskaitos pagrindo, taikymas pirmąjį kartą", - NAK-18 "Atitikimas – alternatyvūs metodai", - NAK-27 "Sandorių, susijusių su juridinės formos lizingu (finansine nuoma), esmės įvertinimas", - NAK-29 "Atskleidimas – paslaugų koncesijų susitarimai". ĮVADAS 1. Šis standartas (1 TAS (persvarstytas 1997 m.)) pakeičia 1 TAS "Apskaitos politikos pateikimas", 5 TAS "Finansinėje atskaitomybėje pateiktina informacija" ir 13 TAS "Trumpalaikio turto ir trumpalaikių įsipareigojimų pateikimas". 1 TAS (persvarstytas) įsigalioja finansinei atskaitomybei, apimančiai laikotarpius, prasidedančius 1998 m. liepos 1 d. ar vėliau, tačiau, kadangi jo reikalavimai atitinka galiojančių standartų reikalavimus, rekomenduojama jį taikyti anksčiau. 2. Pagal TASK finansinių ataskaitų rengimo ir pateikimo sistemą šiame standarte atnaujinami standartų, kuriuos jis pakeičia, reikalavimai. Be to, jis skirtas finansinės atskaitomybės, pateikiamos vadovaujantis Tarptautiniais apskaitos standartais, kokybei pagerinti ir: a) garantuoja, kad finansinė atskaitomybė, kurioje nurodoma, kad ji atitinka TAS, atitinka kiekvieną standartą, įskaitant informacijos pateikimo reikalavimus; b) garantuoja, kad TAS reikalavimų nesilaikoma tik ypač retais atvejais (neatitikimo faktai bus stebimi ir, kai reikės, bus pateikiami tolesni nurodymai); c) pateikia finansinės atskaitomybės sudėties nuorodas, įskaitant minimalius kiekvienos pirminės ataskaitos reikalavimus, apskaitos politiką ir aiškinamąjį raštą bei iliustracinį priedą, ir; d) kai nėra standarto, nustato (remiantis sistema) tokių klausimų, kaip reikšmingumo, veiklos tęstinumo, apskaitos politikos pasirinkimo, lyginamosios informacijos atitikties ir pateikimo praktinius reikalavimus. 3. Siekiant patenkinti vartotojų, kuriems reikia išsamesnės informacijos apie įmonės veiklos rodiklius ir jų paaiškinimą bei pelno (nuostolio) ataskaitoje parodomą pelną, poreikius standarte keliamas naujas reikalavimas pirminei finansinei atskaitomybei – parodyti pelno (nuostolio) ataskaitoje nenurodytą pelną bei nuostolius. Naujoji ataskaita gali būti pateikiama arba kaip "tradicinis" nuosavybės suderinimas stulpelio forma, arba kaip įmonės veiklos rodiklių ataskaita. 1997 m. balandžio mėn. TASK valdyba iš esmės sutiko dar kartą apsvarstyti įmonės veiklos rodiklių vertinimo ir pateikimo metodiką. Atrodo, kad projekte pirmiausia bus nagrinėjamas šių rodiklių pateikimo finansinėje atskaitomybėje ir pateikimo tikslų, remiantis TASK sistema, santykis. Todėl TASK nagrinės šios srities pasiūlymus. 4. Standartas taikomas visoms įmonėms, sudarančioms finansinę atskaitomybę pagal TAS, įskaitant bankus ir draudimo įmones. Minimali jo sudėtis yra pakankamai paprasta, kad galėtų būti taikoma kiekvienoje įmonėje. Pavyzdžiui, bankai turi pateikti finansinę atskaitomybę, atitinkančią šį standartą bei išsamesnius 30 TAS "Bankų ir panašių finansinių institucijų informacijos atskleidimas finansinėje atskaitomybėje" reikalavimus. TURINYS | Paragrafai | Tikslas | 10 | Taikymas | 10 | Finansinės atskaitomybės tikslas | 11 | Atsakomybė už finansinę atskaitomybę | 11 | Finansinės atskaitomybės komponentai | 11 | Bendrieji reikalavimai | 12 | Tikslus pateikimas ir atitiktis Tarptautiniams apskaitos standartams | 12 | Apskaitos politika | 13 | Veiklos tęstinumas | 14 | Kaupimo principas | 14 | Pateikimo pastovumas | 15 | Reikšmingumas ir sujungimas | 15 | Tarpusavio užskaita | 16 | Lyginamoji informacija | 16 | Struktūra ir turinys | 17 | Įvadas | 17 | Finansinės atskaitomybės identifikavimas | 17 | Ataskaitinis laikotarpis | 18 | Pateikimas laiku | 18 | Balansas | 18 | Sąvokų trumpalaikis ir ilgalaikis atskyrimas | 18 | Trumpalaikis turtas | 19 | Trumpalaikiai įsipareigojimai | 19 | Balanse pateiktina informacija | 20 | Balanse arba aiškinamajame rašte pateiktina informacija | 21 | Pelno (nuostolio) ataskaita | 22 | Pelno (nuostolio) ataskaitoje pateiktina informacija | 22 | Pelno (nuostolio) ataskaitoje arba aiškinamajame rašte pateiktina informacija | 23 | Nuosavybės pokyčiai | 24 | Pinigų srautų ataskaita | 25 | Finansinės atskaitomybės aiškinamasis raštas | 25 | Struktūra | 25 | Apskaitos politikos pateikimas | 26 | Kitos informacijos atskleidimas | 27 | Įsigaliojimo data | 27 | Standarto paragrafai, atspausdinti juodu kursyvu, turėtų būti laikomi pagrindine standarto medžiaga, standarto taikymo nuorodomis ir turėtų būti siejami su Tarptautinių apskaitos standartų ataskaitų pratarmės kontekstu. Tarptautiniai apskaitos standartai netaikytini nereikšmingiems straipsniams (žr. 12 pratarmės paragrafą). TIKSLAS Šio standarto tikslas – nurodyti, kaip turėtų būti pateikiama bendrojo pobūdžio finansinė atskaitomybė, kad ją būtų galima palyginti tiek su tos pačios įmonės ankstesniųjų laikotarpių finansine atskaitomybe, tiek su kitų įmonių finansine atskaitomybe. Šiam tikslui standartas nustato bendruosius finansinės atskaitomybės pateikimo reikalavimus, nurodo jos sudėtį bei minimalius finansinės atskaitomybės turinio reikalavimus. Tam tikrų sandorių bei įvykių pripažinimas, įvertinimas ir paaiškinimas nagrinėjamas kituose tarptautiniuose apskaitos standartuose. TAIKYMAS 1. Šis standartas turėtų būti taikomas visai bendrojo pobūdžio finansinei atskaitomybei, kuri sudaroma ir pateikiama pagal Tarptautinius apskaitos standartus. 2. Bendrojo pobūdžio finansinės atskaitomybės tikslas – patenkinti poreikius tų vartotojų, kurie negali pareikalauti konkrečius jų informacijos poreikius atitinkančių ataskaitų. Bendrojo pobūdžio finansinė atskaitomybė apima atskirai arba viešame dokumente, tokiame kaip metų ataskaita ar prospektas, pateiktas ataskaitas. Šis standartas netaikomas glaustai išdėstomai tarpinei finansinei informacijai pateikti. Jis yra taikomas tiek atskiros įmonės finansinei atskaitomybei, tiek įmonių grupės konsoliduotai finansinei atskaitomybei. Galima tame pačiame dokumente pateikti ir Tarptautinius apskaitos standartus atitinkančią konsoliduotą finansinę atskaitomybę, ir patronuojančios įmonės finansinę atskaitomybę, sudarytą pagal nacionalinius reikalavimus, jeigu kiekvienos jų sudarymo pagrindas yra aiškiai atskleistas apibūdinant apskaitos politiką. 3. Šis standartas taikomas visoms įmonėms, įskaitant bankus bei draudimo įmones. Papildomi reikalavimai bankams bei panašioms finansinėms institucijoms, atitinkantys šio standarto reikalavimus, nurodyti 30 TAS "Bankų ir panašių finansinių institucijų informacijos pateikimas finansinėje atskaitomybėje". 4. Šiame standarte vartojama pelno siekiančiai įmonei taikytina terminologija. Todėl viešojo sektoriaus verslo įmonės taip pat gali taikyti šio standarto reikalavimus. Pelno nesiekiančioms, Vyriausybinėms bei kitoms viešojo sektoriaus įmonėms, norinčioms taikyti šį standartą, gali tekti pakeisti tam tikrų finansinės atskaitomybės straipsnių ar eilučių formuluotes ir pačią finansinę atskaitomybę. Tokios įmonės taip pat gali įtraukti papildomus finansinės atskaitomybės komponentus. FINANSINĖS ATSKAITOMYBĖS TIKSLAS 5. Finansinė atskaitomybė – įmonės finansinės būklės bei įmonės vykdytų sandorių struktūrinis finansinis vaizdas. Bendrojo pobūdžio finansinės atskaitomybės tikslas – pateikti informaciją apie įmonės finansinę būklę, veiklos rezultatus bei pinigų srautus, kuri naudinga daugeliui vartotojų ekonominiams sprendimams priimti. Finansinė atskaitomybė taip pat parodo vadovybei patikėtų išteklių tvarkymą. Siekiant šio tikslo finansinėje atskaitomybėje pateikiama tokia informacija apie įmonę: a) turtas; b) įsipareigojimai; c) nuosavybė; d) pajamos ir sąnaudos, įskaitant pelną ir nuostolius, ir; e) pinigų srautai. Šie duomenys kartu su kita informacija, pateikiama finansinės atskaitomybės aiškinamajame rašte, padeda vartotojams numatyti įmonės pinigų srautus ir pinigų ir pinigų ekvivalentų uždirbimo laiką ir tikimybę. ATSAKOMYBĖ UŽ FINANSINĘ ATSKAITOMYBĘ 6. Už finansinės atskaitomybės sudarymą ir pateikimą atsakinga direktorių taryba ir (arba) kitas įmonės valdymo organas. FINANSINĖS ATSKAITOMYBĖS KOMPONENTAI 7. Išsamią finansinę atskaitomybę sudaro: a) balansas; b) pelno (nuostolio) ataskaita; c) ataskaita, parodanti: i) visus nuosavybės pokyčius arba ii) nuosavybės pokyčius, kitus nei atsirandančius dėl investicinių sandorių su savininkais ar dėl paskirstymo savininkams; d) pinigų srautų ataskaita ir; e) apskaitos politika bei aiškinamasis raštas. 8. Įmonėms rekomenduojama pateikti į finansinę atskaitomybę neįeinančią valdybos parengtą finansinę apžvalgą, kurioje būtų aprašomi ir paaiškinami bendrieji įmonės finansinių rezultatų ir finansinės būklės bruožai bei pagrindiniai neapibrėžtumai. Tokioje ataskaitoje gali būti nurodomi: a) pagrindiniai įmonės veiklos rodiklius nulemiantys veiksniai, įskaitant aplinkos, kurioje veikia įmonė, pokyčius, įmonės reakcija į tuos pokyčius ir jų poveikis; įmonės investicijų politika siekiant išlaikyti ir pagerinti veiklos rezultatus, įskaitant jos dividendų politiką; b) lėšų suteikimo įmonei šaltiniai, nuosavo ir skolinto kapitalo santykis bei rizikos valdymo politika ir; c) įmonės pajėgumas ir ištekliai, kurių vertė nenurodoma pagal Tarptautinius apskaitos standartus sudarytame balanse. 9. Daugelis įmonių teikia į finansinę atskaitomybę neįeinančias papildomas ataskaitas, tokias kaip aplinkosaugos bei pridėtinės vertės ataskaitos, kurias rengia tų pramonės šakų įmonės, kuriose aplinkos apsaugos veiksniai yra reikšmingi ir kuriose darbuotojai laikomi svarbia vartotojų grupe. Įmonėms rekomenduojama pateikti papildomas ataskaitas, jei vadovybė mano, kad jos padės vartotojams priimti ekonominius sprendimus. BENDRIEJI REIKALAVIMAI Tikslus pateikimas ir atitiktis Tarptautiniams apskaitos standartams 10. Finansinėje atskaitomybėje turi būti parodoma tiksli įmonės finansinė būklė, finansinis rezultatas ir pinigų srautai. Tinkamai taikant Tarptautinius apskaitos standartus, faktiškai visomis aplinkybėmis pateikiama teisinga finansinė atskaitomybė. Jeigu būtina, pateikiami papildomi duomenys. 11. Įmonė, kurios finansinė atskaitomybė atitinka Tarptautinius apskaitos standartus, turi nurodyti šį faktą. Finansinė atskaitomybė negali būti apibūdinama kaip atitinkanti Tarptautinius apskaitos standartus, jei ji neatitinka visų kiekvieno taikytino standarto reikalavimų ir kiekvieno Standartų aiškinimo komiteto aiškinimo [1]. 12. Netinkamas apskaitos tvarkymas negali būti ištaisytas nei apibūdinant apskaitos politiką, nei aiškinamojo rašto pastabose. 13. Ypač retomis aplinkybėmis, kai vadovybė nusprendžia, kad standarto reikalavimo laikymasis klaidintų ir siekiant tikslai pateikti informaciją būtina nukrypti nuo standarto reikalavimo, įmonė turėtų nurodyti: a) kad vadovybė padarė išvadą, jog finansinė atskaitomybė tiksliai parodo įmonės finansinę būklę, finansinius rezultatus ir pinigų srautus; b) kad visais reikšmingais atžvilgiais laikomasi atitinkamų tarptautinių apskaitos standartų, išskyrus atvejus, kai, siekiant pateikti tiksliau, buvo nukrypta nuo standarto; c) standartą, nuo kurio buvo nukrypta, nukrypimo pobūdį, įskaitant paaiškinimą, kurio reikalaujama standarte, priežastį, dėl kurios toks paaiškinimas tam tikromis aplinkybėmis galėtų suklaidinti, bei priimtiną paaiškinimą, ir d) nukrypimo nuo standarto finansinį poveikį kiekvieno įmonės pateikiamo laikotarpio grynajam pelnui ar nuostoliui, turtui, įsipareigojimams, nuosavybei bei pinigų srautams. 14. Kartais finansinė atskaitomybė apibūdinama kaip "pagrįsta",atitinkanti reikšmingus reikalavimus "ar" atitinkanti apskaitos pagal Tarptautinius apskaitos standartus reikalavimus. "Dažnai nenurodoma papildoma informacija, tačiau aišku, kad buvo nesilaikoma reikšmingų informacijos pateikimo, jeigu ne apskaitos, reikalavimų. Tokie apibūdinimai klaidina, nes jie mažina finansinės atskaitomybės patikimumą ir suprantamumą. Siekiant garantuoti, kad finansinė atskaitomybė, apibūdinama kaip atitinkanti Tarptautinius apskaitos standartus, patenkintų standartų vartotojų poreikius tarptautiniu mastu, šiame standarte keliami bendrieji reikalavimai, kad finansinė atskaitomybė būtų tiksliai pateikta, kad joje būtų aiškiai nurodyta, kaip įvykdytas reikalavimas tiksliai ją pateikti ir kaip nustatomos ypač retos aplinkybės, kuriomis būtina nukrypti nuo standarto reikalavimų. Prieštaraujantys nacionaliniai reikalavimai nėra pakankamas pagrindas pateisinti šiuos nukrypimus pagal Tarptautinius apskaitos standartus sudaromoje finansinėje atskaitomybėje." 15. Visais reikšmingais atžvilgiais laikantis atitinkamų tarptautinių apskaitos standartų, faktiškai visomis aplinkybėmis finansinė atskaitomybė pateikiama tiksliai. Tam būtina: a) pasirinkti ir taikyti apskaitos politiką pagal 20 paragrafą; b) nurodyti informaciją, įskaitant apskaitos politiką, tokiu būdu, kuris garantuotų tinkamą, patikimą, palyginamą ir suprantamą informaciją, ir c) pateikti papildomą informaciją, jeigu Tarptautinių apskaitos standartų reikalavimų nepakanka, kad būtų pateikta tokia informacija, kuri leistų vartotojams suvokti tam tikrų sandorių ar įvykių poveikį įmonės finansinei būklei ir finansiniams rezultatams. 16. Ypač retomis aplinkybėmis, dėl tam tikro Tarptautinių apskaitos standartų reikalavimo, finansinė atskaitomybė gali tapti klaidinanti. Toks atvejis bus tiktai tada, kai standarto reikalaujamas paaiškinimas yra aiškiai nepriimtinas, taigi kai taikant standartą arba papildomai paaiškinant tiksliai pateikti neįmanoma. Nukrypti nuo standartų reikalavimų negalima vien tik todėl, kad taikant kitą paaiškinimą taip pat galima parengti tikslią finansinę atskaitomybę. 17. Vertinant, ar nukrypti nuo tam tikro Tarptautinių apskaitos standartų reikalavimo būtina, atsižvelgiama į: a) reikalavimo tikslą ir priežastį, dėl kurios jis negali būti pasiekiamas ar yra netaikytinas konkrečiomis aplinkybėmis, ir b) tai, kuo įmonės aplinkybės skiriasi nuo kitų įmonių, kurios laikosi šio reikalavimo. 18. Kadangi manoma, kad aplinkybės, kuriomis būtina nukrypti nuo standarto, susidarys ypač retai, o nukrypimo reikalingumas kiekvienu atveju bus rimtai svarstomas ir bus priimamas vienašališkas sprendimas, svarbu, kad vartotojai žinotų, jog įmonė nesilaikė Tarptautinių apskaitos standartų visais reikšmingais atžvilgiais. Taip pat svarbu, kad jiems būtų suteikta pakankamai informacijos, leidžiančios aiškiai nuspręsti, ar nukrypimas būtinas, bei apskaičiuoti pataisymus, kurie būtų būtini laikantis standarto. TASK stebės jam pateiktus neatitikimo faktus (kuriuos pateiks, pvz., įmonės, jų auditoriai ir veiklą prižiūrintys pareigūnai) ir nagrinės, kiek būtina aiškinti ir papildyti standartus, kad būtų užtikrinta, jog nukrypimai nuo standartų būtini tik ypač retais atvejais. 19. Jeigu pagal tam tikras standarto nuorodas tarptautinis apskaitos standartas taikomas prieš jo įsigaliojimo datą, tai turi būti nurodoma. APSKAITOS POLITIKA 20. Įmonės vadovybė turi pasirinkti ir taikyti apskaitos politiką taip, kad finansinė atskaitomybė atitiktų kiekvieno taikytino tarptautinio apskaitos standarto reikalavimus bei Standartų aiškinimo komiteto aiškinimus. Jeigu nėra konkretaus reikalavimo, vadovybė turi vadovautis tokia apskaitos politika, kuri garantuotų, kad finansinėje atskaitomybėje pateikta informacija: a) yra svarbi vartotojų sprendimams priimti ir b) patikima, nes: i) teisingai parodo įmonės rezultatus ir finansinę būklę; ii) parodo įvykių ir sandorių ekonominę prasmę, ne vien teisinę jų formą [2]; iii) nešališka, netendencinga; iv) apdairiai pateikta ir v) visais reikšmingais atžvilgiais išsami. 21. Apskaitos politika – konkretūs principai, sutartys, konvencijos, taisyklės ir praktika, kurių įmonė laikosi sudarydama ir pateikdama finansinę atskaitomybę. 22. Jeigu nėra konkretaus tarptautinio apskaitos standarto ar Standartų aiškinimo komiteto aiškinimo, apskaitos politiką vadovybė turi rinktis pati ir pateikti įmonės finansinės atskaitomybės vartotojams naudingiausią informaciją. Priimdama tokį sprendimą, vadovybė atsižvelgia į: a) tarptautinių apskaitos standartų, nagrinėjančių panašius ir susijusius klausimus, reikalavimus ir nuorodas; b) TASK sistemoje nurodytus turto, įsipareigojimų, pajamų ir sąnaudų apibrėžimus, pripažinimo ir vertinimo kriterijus ir c) oficialius kitų standartų tvirtinimo institucijų pareiškimus bei pramonėje taikomą praktiką tiktai tiek, kiek tai atitinka šio paragrafo a ir b punktus. VEIKLOS TĘSTINUMAS 23. Rengdama finansinę atskaitomybę vadovybė turi įvertinti, ar įmonė gali tęsti veiklą. Finansinė atskaitomybė turi būti sudaroma vadovaujantis veiklos tęstinumo principu, išskyrus atvejus, kai įmonės vadovybė nusprendžia likviduoti įmonę ar sustabdyti jos veiklą, neturėdama kito pasirinkimo ir privalėdama tai padaryti. Jeigu atlikdama vertinimą įmonės vadovybė žino, kad yra reikšmingų neaiškumų, susijusių su įvykiais ar sąlygomis, galinčiomis kelti daug abejonių dėl įmonės sugebėjimo tęsti veiklą, juos turi nurodyti. Jeigu finansinė atskaitomybė sudaroma nesilaikant veiklos tęstinumo principo, tai turi būti nurodoma, kartu nurodant kokiu pagrindu yra sudaryta finansinė atskaitomybė ir kokia priežastis, dėl kurios įmonė nesilaikė veiklos tęstinumo principo. 24. Vertindama, ar taikytinas veiklos tęstinumo principas, vadovybė turi atsižvelgti į visą prieinamą informaciją, taikytiną, mažiausiai (bet neapsiribojant) dvylikai mėnesių nuo balanso datos. Kiekvienu atveju svarstant reikia atsižvelgti į faktus. Jeigu įmonė turi pelningos veiklos istoriją ir gali naudotis finansavimo šaltiniais, be išsamios analizės galima daryti išvadą, kad apskaita veiklos tęstinumo principu yra taikytina. Kitais atvejais, prieš darydama išvadą, kad veiklos tęstinumo principas taikytinas, vadovybė turi apsvarstyti įvairius esamą ir tikėtiną pelningumą veikiančius veiksnius, skolų mokėjimo grafikus bei galimus alternatyvius finansavimo šaltinius. KAUPIMO PRINCIPAS 25. Įmonė turi sudaryti finansinę atskaitomybę (išskyrus informaciją apie pinigų srautus), remdamasi kaupimo principu. 26. Remiantis kaupimo principu, apskaitoje sandoriai ir įvykiai pripažįstami tada, kai jie įvyksta (ne tada, kai gaunami ar sumokami pinigai ar jų ekvivalentai), ir fiksuojami atitinkamo laikotarpio buhalteriniuose apskaitos dokumentuose bei pateikiami finansinėje atskaitomybėje. Sąnaudos pripažįstamos pelno (nuostolio) ataskaitoje tiesiogiai suderinant patirtas sąnaudas su konkrečių pajamų straipsnių pajamomis (palyginimas). Tačiau palyginimo principo taikymas neleidžia pripažinti balanso straipsnių, kurie neatitinka turto ar įsipareigojimų apibrėžimo. PATEIKIMO PASTOVUMAS 27. Finansinės atskaitomybės straipsniai turi būti taip pat pateikiami ir klasifikuojami kiekvienais laikotarpiais, nebent: a) reikšmingai pasikeistų įmonės veiklos pobūdis ar pakeitus jos finansinės atskaitomybės pateikimo tvarką būtų tinkamiau parodyti įvykiai ar sandoriai arba b) pakeisti pateikimo tvarką reikalauja tarptautinis apskaitos standartas arba Standartus aiškinančio komiteto aiškinimas [3]. 28. Reikšmingas įsigijimas ar perdavimas arba finansinės atskaitomybės pateikimo peržiūra gali sudaryti prielaidas finansinę atskaitomybę pateikti kitu būdu. Įmonė turėtų keisti finansinės atskaitomybės pateikimo tvarką tik tada, kai nauja tvarka būtų ir toliau bus taikoma ar bus aiški kitokio pateikimo nauda. Pakeitusi pateikimą, įmonė pagal 38 paragrafą keičia ir lyginamosios informacijos klasifikavimą. Keisti pateikimo tvarką tam, kad ji atitiktų nacionalinius reikalavimus, leidžiama tada, jei nauja pateikimo tvarka atitinka šio standarto reikalavimus. REIKŠMINGUMAS IR SUJUNGIMAS 29. Finansinėje atskaitomybėje kiekvienas reikšmingas straipsnis turėtų būti pateikiamas atskirai. Nereikšmingos sumos turėtų būti sujungiamos su panašaus pobūdžio ar paskirties sumomis ir neprivalo būti pateikiamos atskirai. 30. Finansinė atskaitomybė sudaroma apdorojus daugelį sandorių, kurie pagal pobūdį ar paskirtį struktūrizuojami ir sujungiami į grupes. Galutinė jungimo ir klasifikavimo stadija – glaustų bei suklasifikuotų duomenų, kurie sudaro finansinės atskaitomybės ar aiškinamojo rašto eilutes, pateikimas. Jeigu kiekvienas eilute išskirtas straipsnis atskirai nėra reikšmingas, finansinėje atskaitomybėje arba aiškinamajame rašte jis sujungiamas su kitais straipsniais. Straipsnis, kuris nėra tiek reikšmingas, kad būtų atskirai pateikiamas finansinėje atskaitomybėje, gali būti pakankamai reikšmingas, kad būtų atskirai pateikiamas jos aiškinamajame rašte. 31. Pagal šį kontekstą informacija reikšminga, jeigu jos nepateikimas gali turėti įtakos vartotojų ekonominiams sprendimams, priimamiems remiantis finansine atskaitomybe. Straipsnio reikšmingumas priklauso nuo jo dydžio ir pobūdžio; dėl jo praleidimo sprendžiama pagal konkrečias aplinkybes. Nustatant, ar straipsnis (ar straipsnių junginys) yra reikšmingas, vertinamas straipsnio pobūdis ir dydis. Pagal aplinkybes lemiamas veiksnys gali būti straipsnio pobūdis arba dydis. Pavyzdžiui, net tuo atveju, jei atskiros sumos yra didelės, to paties pobūdžio ir paskirties turtas sujungiamas. Tačiau dideli straipsniai, kurių pobūdis ar paskirtis skiriasi, pateikiami atskirai. 32. Reikšmingumas numato, kad, jeigu informacija nereikšminga, nebūtina taikyti konkrečių tarptautinių apskaitos standartų keliamų informacijos pateikimo reikalavimų. TARPUSAVIO UŽSKAITA 33. Turtas ir įsipareigojimai neturi būti tarpusavyje užskaitomi, nebent tarpusavio užskaita reikalaujama arba leidžiama pagal kitą tarptautinį apskaitos standartą. 34. Pajamų ir sąnaudų straipsniai turi būti tarpusavyje užskaitomi tada ir tik tada, kai: a) tarptautinis apskaitos standartas reikalauja arba leidžia tai daryti; b) pelnas, nuostoliai ir su jais susijusios sąnaudos susidaro iš tų pačių ar panašių sandorių, o įvykiai nėra reikšmingi, tokios sumos turi būti sujungiamos pagal 29 paragrafą. 35. Svarbu, kad turtas ir įsipareigojimai bei pajamos ir sąnaudos, jeigu jos yra reikšmingos, finansinėje atskaitomybėje būtų pateikiamos atskirai. Tarpusavio užskaita pelno (nuostolio) ataskaitoje arba balanse, išskyrus atvejus, kai ji parodo sandorio ar įvykio esmę, sumenkina vartotojų gebėjimą suprasti vykdomus sandorius bei įvertinti būsimuosius įmonės pinigų srautus. Grynojo turto pateikimas pagal įvertinimo normas, pavyzdžiui, pasenusių atsargų nurašymo normą bei gautinų blogų paskolų sumų normą, nėra tarpusavio užskaita. 36. 18 TAS "Pajamos" apibrėžiama pajamų sąvoka ir reikalaujama, kad gautos ar gautinos pajamos būtų vertinamos pagal jų tikrąją vertę, atsižvelgiant į visų prekybos nuolaidų sumas ir įmonei suteiktas kiekines nuolaidas. Vykdydama įprastinę veiklą, įmonė sudaro kitus sandorius, kurie nesuteikia pajamų, bet yra būdingi pagrindinei pajamų gavimo veiklai. Parodant sandorio ar įvykio esmę, šių sandorių rezultatai pateikiami išgryninant pajamas remiantis to paties sandorio atitinkamomis sąnaudomis. Pavyzdžiui: a) ilgalaikio turto, įskaitant investicijas bei gamybai naudojamą turtą, perleidimo pelnas ir nuostoliai finansinėje atskaitomybėje pateikiami iš perleidimo pajamų atėmus turto apskaitinę vertę bei susijusias pardavimo sąnaudas; b) išlaidos, kurios grąžinamos pagal sutartį su trečiąja šalimi (pavyzdžiui, subnuomos sutartis), išgryninamos, remiantis atitinkamu grąžinimu, ir c) ypatingieji straipsniai gali būti rodomi grynąja verte, be atitinkamų mokesčių, o mažumos dalis – bendrosiomis sumomis, nurodytomis aiškinamajame rašte. 37. Be to, pelnas ir nuostoliai, susidarantys iš panašių sandorių grupės, pateikiami grynuoju pavidalu, pavyzdžiui, užsienio valiutos keitimo pelnas ar nuostoliai arba prekybos tikslams turimų finansinių priemonių pelnas ar nuostoliai. Tačiau toks pelnas ar nuostoliai finansinėje atskaitomybėje pateikiami atskirai, jeigu jų dydis, kilmė ar pobūdis yra toks, kad juos, remiantis 8 TAS "Ataskaitinio laikotarpio grynasis pelnas ar nuostolis, esminės klaidos ir apskaitos politikos pakeitimai", būtina atskirai pateikti. LYGINAMOJI INFORMACIJA 38. Jeigu tarptautinis apskaitos standartas kitaip neleidžia ar nereikalauja, finansinėje atskaitomybėje turi būti pateikiama visa lyginamoji skaitmeninė ankstesnio laikotarpio informacija. Lyginamoji informacija turi būti įtraukta į dėstomąją ir aprašomąją informaciją, jei tai yra svarbu norint suprasti einamojo laikotarpio finansinę atskaitomybę. 39. Kai kuriais atvejais ankstesnio (-ių) laikotarpio (-ių) finansinėje atskaitomybėje pateikiama dėstomoji informacija tebėra svarbi einamuoju laikotarpiu. Pavyzdžiui, teisminio ginčo, kurio baigtis paskutinio balanso datą buvo neaiški ir kuris dar turi būti sprendžiamas, detalės atskleidžiamos einamuoju laikotarpiu. Vartotojams naudinga informacija apie tai, kad neaiškumas buvo paskutinio balanso datą ir kad per laikotarpį buvo imtasi veiksmų jam išspręsti. 40. Kai pakeičiama finansinės atskaitomybės straipsnių pateikimo ar klasifikavimo tvarka, norint užtikrinti galimybę palyginti ją su einamuoju laikotarpiu, lyginamosios sumos turi būti perklasifikuojamos, nebent to atlikti neįmanoma; turi būti nurodomas perklasifikavimo pobūdis, suma ir priežastis. Kai neįmanoma perklasifikuoti lyginamųjų sumų, įmonė turi nurodyti priežastį bei pokyčių, kurie įvyktų, jei sumos būtų perklasifikuojamos, pobūdį. 41. Gali būti atvejų, kai neįmanoma perklasifikuoti lyginamosios informacijos, kad ją būtų galima palyginti su einamuoju laikotarpiu. Pavyzdžiui, ankstesnio (-ių) laikotarpio (-ių) duomenys nebuvo kaupiami tokiu būdu, kad būtų įmanoma juos perklasifikuoti, o šią informaciją atkurti gali būti neįmanoma. Tokiomis aplinkybėmis turi būti nurodytas lyginamųjų sumų pakeitimo, kurį reikėtų atlikti, pobūdis. 8 TAS nagrinėja lyginamosios informacijos pakeitimus, kai keičiama apskaitos politika taikoma retrospektyviai. STRUKTŪRA IR TURINYS Įvadas 42. Šiame standarte reikalaujama tam tikrą informaciją pateikti finansinėje atskaitomybėje, kad kiti eilute pateikiami straipsniai būtų nurodyti arba finansinėje atskaitomybėje, arba aiškinamajame rašte bei jo priede nurodomos rekomenduojamos formos, kurias įmonė esamomis aplinkybėmis gali laikyti įprastomis. 7 TAS nurodo pinigų srautų ataskaitos pateikimo struktūrą. 43. Šiame standarte informacijos pateikimo sąvoka vartojama plačiąja prasme, apimant kiekvienoje finansinėje ataskaitoje pateikiamus straipsnius bei finansinės atskaitomybės pastabas. Kitų tarptautinių apskaitos standartų reikalaujama informacija pateikiama laikantis tų standartų. Jei šis arba kitas standartas nenurodo kitaip, informacija turi būti pateikiama atitinkamoje finansinėje ataskaitoje arba aiškinamojo rašto pastabose. Finansinės atskaitomybės identifikavimas 44. Finansinė atskaitomybė turi būti aiškiai identifikuojama ir atskiriama nuo kitos tame pačiame dokumente skelbiamos informacijos. 45. Tarptautiniai apskaitos standartai taikomi vien tik finansinei atskaitomybei, o ne kitai metų ataskaitoje ar kitame dokumente pateikiamai informacijai. Todėl svarbu, kad vartotojai galėtų atskirti pagal Tarptautinius apskaitos standartus parengtą informaciją nuo kitos informacijos, kuri gali būti jiems naudinga, bet nėra standartų objektas. 46. Kiekvienas finansinės atskaitomybės komponentas turi būti aiškiai identifikuotas. Be to, turi būti aiškiai nurodyta ir, jeigu būtina siekiant tinkamai suprasti pateiktą informaciją, pakartota ši informacija: a) atskaitomybę pateikiančios įmonės pavadinimas ar kitas identifikavimo būdas; b) ar finansinė atskaitomybė yra atskiros įmonės, ar įmonių grupės; c) balanso data arba finansinės atskaitomybės laikotarpis – tai, kas būdinga atitinkamam finansinės atskaitomybės komponentui; d) finansinės atskaitomybės valiuta; e) tikslumas kuriuo pateikiami finansinės atskaitomybės skaičiai. 47. Paprastai 46 paragrafo reikalavimai patenkinami kiekvienoje finansinėje ataskaitoje nurodant puslapio ir sutrumpintą stulpelio antraštę. Reikia nuspręsti, koks būdas tokiai informacijai pateikti yra geriausias. Pavyzdžiui, kai finansinė atskaitomybė skaitoma elektroniniu būdu, gali būti nenaudojami atskiri lapai, tada anksčiau minėti straipsniai minimi pakankamai dažnai, kad būtų garantuota, jog pateikta informacija bus tinkamai suprantama. 48. Dažnai finansinę atskaitomybę galima padaryti daug suprantamesnę pateikiant informaciją tūkstančiais ar milijonais finansinės atskaitomybės valiutos vienetų. Tai priimtina, jei pateikiama tiksliai ir nedingsta svarbi informacija. Ataskaitinis laikotarpis 49. Finansinė atskaitomybė turi būti pateikiama bent kartą per metus. Kai išskirtinėmis aplinkybėmis pasikeičia įmonės balanso data ir pateikiama ilgesnio ar trumpesnio nei vienerių metų laikotarpio metinė finansinė atskaitomybė, be finansinės atskaitomybės pateikimo laikotarpio, įmonė turi nurodyti: a) priežastį, dėl kurios laikotarpis nėra vieneri metai, ir b) faktą, kad pelno (nuostolio) ataskaitos, nuosavybės pokyčių, pinigų srautų ir aiškinamojo rašto lyginamosios sumos nėra sulyginamos. 50. Išskirtinėmis aplinkybėmis gali būti reikalaujama arba nusprendžiama, kad įmonė pakeistų balanso datą, pavyzdžiui, kai įmonė įsigyja kitą įmonę, kurios balanso data yra kita. Tokiu atveju svarbu, kad vartotojai suprastų, jog pateiktos einamojo laikotarpio ir lyginamosios sumos nėra lygintinos, ir kad būtų atskleista balanso datos pakeitimo priežastis. 51. Paprastai sudaroma vienerių metų laikotarpį apimanti finansinė atskaitomybė. Tačiau dėl praktinių sumetimų kai kurios įmonės pasirenka pateikti, pavyzdžiui, 52 savaičių finansinę atskaitomybę. Šis standartas to nedraudžia, kadangi tokia finansinė atskaitomybė neturėtų reikšmingai skirtis nuo vienerių metų finansinės atskaitomybės. Pateikimas laiku 52. Jeigu finansinė atskaitomybė nepateikiama vartotojams per priimtiną laiką po balanso datos, jos naudingumas sumažėja. Įmonė turi sugebėti pateikti finansinę atskaitomybę per šešis mėnesius po balanso datos. Tebeveikiantys veiksniai, tokie kaip įmonės veiklos sudėtingumas, nėra pakankama priežastis laiku nepateikti finansinės atskaitomybės. Teisės ir rinkos taisyklės daugelyje jurisdikcijų tiksliai nurodo galutinį pateikimo terminą. Balansas Sąvokų trumpalaikis ir ilgalaikis atskyrimas 53. Atsižvelgdama į veiklos pobūdį, kiekviena įmonė turi nuspręsti, ar skirti balanse į atskiras klases trumpalaikį ir ilgalaikį turtą bei trumpalaikius ir ilgalaikius įsipareigojimus. Atskiriant taikomi šio standarto 57–65 paragrafo reikalavimai. Kai įmonė nusprendžia taip neskirstyti, turtas ir įsipareigojimai turi būti plačiai pateikti jų likvidumo tvarka. 54. Nesvarbu, kuris pateikimo būdas būtų pasirinktas, pagal kiekvieną turto ir įsipareigojimų straipsnį, kurio sumos turėtų būti atgautos ar padengtos dalimis per dvylika ir po dvylikos mėnesių nuo balanso datos, įmonė turi atskleisti sumą, kuri bus atgaunama ar padengiama vėliau nei po dvylikos mėnesių. 55. Kai įmonė aiškiai nustatytą veiklos ciklą teikia prekes ar paslaugas, balanse atskirai suklasifikuotas trumpalaikis bei ilgalaikis turtas ir įsipareigojimai suteikia naudingos informacijos, nes atskiriamas grynasis turtas, kuris pastoviai cirkuliuoja kaip apyvartinis kapitalas, nuo turto, naudojamo įmonės ilgalaikėms operacijoms. Taip klasifikuojant taip pat atskiriamas turtas, kurį tikimasi realizuoti einamojo veiklos ciklo metu, bei to paties laikotarpio įsipareigojimai, kuriuos reikia padengti. 56. Informacija apie turto ir įsipareigojimų įvykdymo datas naudinga vertinant įmonės likvidumą ir mokumą. 32 TAS "Finansinės priemonės: atskleidimas ir pateikimas" reikalaujama, kad būtų nurodytos tiek finansinio turto, tiek finansinių įsipareigojimų įvykdymo datos. Finansiniam turtui priskiriamos iš verslo gaunamos bei kitos gautinos sumos, o finansiniams įsipareigojimams – iš verslo mokamos bei kitos mokėtinos sumos. Taip pat naudinga informacija apie numatomą nepiniginio turto ir įsipareigojimų, tokių kaip atsargos ir atidėjimai, atgavimo ar įvykdymo datą, neatsižvelgiant į tai, ar turtas ir įsipareigojimai suskirstyti į trumpalaikius ir ilgalaikius. Pavyzdžiui, įmonė parodo atsargų sumą, kuri atsipirks vėliau nei po metų nuo balanso datos. Trumpalaikis turtas 57. Turtas turėtų būti priskiriamas trumpalaikiam turtui, jeigu: a) tikimasi, kad jis bus realizuotas arba turimas parduoti ar sunaudoti įmonės įprastinio veiklos ciklo metu; b) turimas verslo tikslams arba laikomas trumpą laikotarpį, tikintis, kad jis bus realizuotas per dvylika mėnesių nuo balanso datos, arba c) tai yra pinigai ar pinigų ekvivalentai, kurių naudojimas neribotas. Visas kitas turtas turėtų būti priskiriamas ilgalaikiam turtui. 58. Šiame standarte vartojama sąvoka ilgalaikis apibrėžia materialųjį, nematerialųjį, gamybos bei finansinį ilgalaikį turtą. Nedraudžiama vartoti kitokius aprašymus, jei prasmė lieka aiški. 59. Įmonės veiklos ciklas – laikotarpis nuo veiklos procese naudojamų medžiagų įsigijimo iki jų realizavimo už pinigus arba lengvai pinigais paverčiamą priemonę. Trumpalaikiam turtui priskiriamos atsargos bei įprastinio veiklos ciklo metu parduodant ir realizuojant iš verslo gautinos sumos, netgi jei nėra tikimasi jas realizuoti per dvylika mėnesių nuo balanso datos. Nesunkiai rinkoje parduodami vertybiniai popieriai priskiriami trumpalaikiam turtui, jei juos tikimasi realizuoti per dvylika mėnesių nuo balanso datos; priešingu atveju jie priskiriami ilgalaikiam turtui. Trumpalaikiai įsipareigojimai 60. Įsipareigojimas turėtų būti priskiriamas trumpalaikiams įsipareigojimams, jeigu: a) tikimasi, kad jis bus įvykdytas įmonės įprastinio veiklos ciklo metu; b) turi būti įvykdytas per dvylika mėnesių nuo balanso datos. Visi kiti įsipareigojimai turėtų būti priskiriami ilgalaikiams įsipareigojimams. 61. Trumpalaikiai įsipareigojimai gali būti skirstomi panašiai kaip ir trumpalaikis turtas. Kai kurie trumpalaikiai įsipareigojimai, tokie kaip iš verslo gautinos sumos ir kaupimas darbuotojams bei kitos veiklos sąnaudos, sudaro įprastiniame verslo cikle naudojamo apyvartinio kapitalo dalį. Tokie veiklos straipsniai priskiriami trumpalaikiams įsipareigojimams, net jeigu jie turi būti įvykdyti vėliau nei per dvylika mėnesių nuo balanso datos. 62. Kiti trumpalaikiai įsipareigojimai neįvykdomi per įprastinį verslo ciklą, bet turi būti įvykdyti per dvylika mėnesių nuo balanso datos. Pavyzdžiui, einamoji, turinti palūkanų normą, įsipareigojimų dalis, bankų kredito limito perviršiai, išmokami dividendai, pelno mokesčiai bei kitos mokėtinos ne verslo sumos. Ilgą laiką finansuojantys apyvartinį kapitalą, turintys palūkanų normą įsipareigojimai, kurie neturi būti įvykdyti per dvylika mėnesių, yra ilgalaikiai įsipareigojimai. 63. Įmonė turi priskirti ilgalaikius palūkanų normą turinčius įsipareigojimus ilgalaikiams, netgi jei jie turi būti įvykdyti per dvylika mėnesių nuo balanso datos, jeigu: a) pradinis laikotarpis buvo ilgesnis nei dvylika mėnesių; b) įmonė nusprendžia ilgą laiką pakartotinai finansuoti įsipareigojimą ir c) šis ketinimas pagrįstas sutartimi pakartotinai finansuoti arba perskirstyti mokėjimus, kurie baigiami prieš įgaliojant išleisti finansinę atskaitomybę. Kiekvieno įsipareigojimo, kuris pagal šį paragrafą nepriskiriamas trumpalaikiams įsipareigojimams, suma bei šį pateikimą pagrindžianti informacija turi būti nurodyta aiškinamajame rašte. 64. Kai kurie įsipareigojimai, kurie turi būti įvykdyti kito veiklos ciklo metu, gali būti įmonės nuožiūra pakartotinai finansuojami arba "perkeliami", todėl tikimasi, kad jiems nebus naudojamas trumpalaikis įmonės apyvartinis kapitalas. Manoma, kad tokie įsipareigojimai sudaro įmonės ilgalaikio finansavimo dalį ir turi būti priskiriami ilgalaikiams. Tačiau, kai pakartotinis finansavimas nepriklauso nuo įmonės (pavyzdžiui, kai nėra pakartotinio finansavimo sutarties), jo negalima laikyti savaiminiu, ir įsipareigojimas priskiriamas trumpalaikiams, nebent, sudarius finansavimo sutartį prieš įgaliojant išleisti finansinę atskaitomybę, pateikiama įrodymų, kad balanso datą įsipareigojimas yra ilgalaikio pobūdžio. 65. Kai kuriose paskolų sutartyse numatomi skolininko įsipareigojimai (įsipareigojimai pagal sutartį), nurodantys, kad, jeigu tam tikros skolininko finansinę būklę liečiančios sąlygos pažeidžiamos, pareikalavus įsipareigojimas turės būti padengiamas. Tokiomis aplinkybėmis įsipareigojimas priskiriamas ilgalaikiam tada ir tik tada, jeigu: a) prieš įgaliojant išleisti finansinę atskaitomybę skolintojas sutinka pažeidimo atveju nereikalauti mokėjimo ir b) nėra tikėtina, kad per dvylika mėnesių nuo balanso datos gali įvykti kitų pažeidimų. Balanse pateiktina informacija 66. Mažų mažiausia balanse turi būti eilute išskirti straipsniai, nurodantys šias sumas: a) nekilnojamasis turtas, įranga ir įrengimai; b) nematerialusis turtas; c) finansinis turtas (išskyrus d, f ir g punktuose nurodytas sumas); d) nuosavybės metodu apskaičiuotos investicijos; e) atsargos; f) verslo ir kitos gautinos sumos; g) pinigai ir pinigų ekvivalentai; h) verslo ir kitos mokėtinos sumos; i) mokesčių įsipareigojimai ir turtas, kaip reikalaujama 12 TAS "Pelno mokesčiai"; j) atidėjimai; k) ilgalaikiai palūkanų normą turintys įsipareigojimai; l) mažumos dalis ir m) kapitalas ir rezervai. 67. Balanse turi būti pateikiami papildomi eilute išskirti straipsniai, antraštės bei tarpinės sumos, jei to reikalauja tarptautinis apskaitos standartas arba toks pateikimas būtinas, kad būtų galima tiksliai parodyti įmonės finansinę būklę. 68. Šis standartas nenurodo tvarkos ar formato, kuriuo turi būti pateikiami straipsniai. 66 paragrafe paprasčiausiai išvardyti skirtingo pobūdžio ar paskirties straipsniai, kurie balanse turėtų būti pateikiami atskirai. Iliustracinis formatas pateiktas šio standarto priede. Anksčiau pateiktų eilučių straipsniai gali būti keičiami šiais atvejais: a) jeigu kitame tarptautiniame apskaitos standarte reikalaujama straipsnį pateikti atskirai arba straipsnio dydis, pobūdis ar paskirtis tokia, kad jį atskirai pateikus būtų tiksliau parodyta įmonės finansinė būklė, įrašomos papildomos straipsnių eilutės, ir b) straipsnių aprašymai bei pavadinimai gali būti keičiami pagal įmonės bei jos sandorių pobūdį, kad būtų pateikiama informacija, būtina norint visapusiškai suprasti įmonės finansinę būklę. Pavyzdžiui, bankas pakeičia anksčiau pateiktus aprašymus, kad galėtų taikyti išsamesnius 30 TAS "Bankų ir panašių finansinių institucijų informacijos atskleidimas finansinėje atskaitomybėje" 18–25 paragrafų reikalavimus. 69. 66 paragrafe nurodyti eilute išskirtini straipsniai yra plataus pobūdžio ir neturi būti ribojami kitų standartų. Pavyzdžiui, eilute išskirtinas nematerialiojo turto straipsnis apima prestižą ir turtą, susidarantį dėl plėtros. 70. Sprendžiant, ar atskiras straipsnis turi būti pateiktas atskirai, remiamasi šiais įvertinimais: a) turto pobūdžio ir likvidumo, jo reikšmingumo, dėl kurio daugeliu atvejų prestižas bei turtas, susidarantis dėl plėtros veiklos, piniginis ir nepiniginis turtas bei trumpalaikis ir ilgalaikis turtas pateikiami atskirai; b) jų paskirties įmonėje, dėl kurios, pavyzdžiui, gamybinis bei finansinis turtas, atsargos, gautinos sumos ir pinigai bei pinigų ekvivalentai pateikiami atskirai; c) įsipareigojimų sumų, pobūdžio ir trukmės, dėl kurių turintys palūkanų normą ir jos neturintys įsipareigojimai bei atidėjimai, išskirti į trumpalaikius ir ilgalaikius, pateikiami atskirai. 71. Skirtingo pobūdžio ar paskirties turtas ir įsipareigojimai kartais vertinami skirtingu pagrindu. Pavyzdžiui, tam tikros nekilnojamojo turto, įrangos ir įrengimų klasės gali būti į apskaitą įtraukiamos pagal savikainą ar pagal 16 TAS – pakartotinio įvertinimo sumomis. Kai skirtingas vertinimo pagrindas taikomas skirtingoms turto klasėms, leidžiama suprasti, kad skiriasi jų pobūdis ar paskirtis, todėl jos turi būti pateikiamos kaip atskiros eilutės straipsniai. Balanse arba aiškinamajame rašte pateiktina informacija 72. Balanse arba aiškinamajame rašte įmonė turi pateikti eilute pateiktinų straipsnių poklasius, suklasifikuotus įmonės operacijas atitinkančiu būdu. Kai būtina, kiekvienas straipsnis turi turėti poklasius ir patronuojančiai įmonei, dukterinėms įmonėms, asocijuotoms įmonėms bei kitoms susijusioms šalims mokėtinos ir gautinos sumos turi būti nurodomos atskirai. 73. Poklasių detalės pateikiamos balanse arba aiškinamajame rašte, atsižvelgiant į Tarptautinių apskaitos standartų reikalavimus, sumų dydį, pobūdį bei paskirtį. 70 paragrafe nurodyti veiksniai taip pat naudojami kaip poklasių nustatymo pagrindas. Kiekvieno straipsnio atskleidimas skiriasi, pavyzdžiui: a) materialusis turtas skirstomas į klases pagal 16 TAS "Nekilnojamasis turtas, įranga ir įrengimai"; b) gautinos sumos grupuojamos remiantis iš verslo klientų, kitų grupės narių, susijusių šalių gautinomis sumomis, išankstiniais mokėjimais bei kitomis sumomis; c) atsargos pagal 2 TAS "Atsargos" skirstomos į tokius poklasius: prekės, skirtos parduoti, žaliavos, nebaigta gamyba bei gatava produkcija; d) atidėjimai grupuojami atskirai parodant atidėjimus darbuotojų išmokų sąnaudoms bei kitus straipsnius, suklasifikuotus įmonės veiklą atitinkančiu būdu, ir e) nuosavybė ir rezervai grupuojami atskirai parodant įvairias apmokėto kapitalo, akcijų perviršio klases ir rezervus. 74. Balanse arba aiškinamajame rašte įmonė turi nurodyti šiuos dalykus: a) pagal kiekvieną akcinio kapitalo klasę: i) pasirašytų akcijų skaičių; ii) išleistų ir visiškai apmokėtų akcijų skaičių ir išleistų, bet nevisiškai apmokėtų akcijų skaičių; iii) akcijos nominaliąją vertę arba tai, kad akcijos jos neturi; iv) neapmokėtų akcijų skaičiaus metų pradžioje ir pabaigoje suderinimą; v) klasei priskirtinas teises, privilegijas ir apribojimus, įskaitant dividendų paskirstymo apribojimus ir kapitalo apmokėjimą; vi) pačios įmonės ar dukterinių bei asocijuotų įmonių turimas įmonės akcijas ir vii) akcijas, atidėtas pasirašyti pagal pasirinkimo sandorius bei pardavimo sutartis, įskaitant terminus bei sumas; b) visų savininkui priklausančių rezervų pobūdžio ir paskirties aprašymą; c) dividendų, kurie buvo pasiūlyti ar paskelbti po balanso datos, bet prieš įgaliojant finansinę atskaitomybę išleisti, sumą ir d) kiekvieną nepripažintą sukauptų privilegijuotųjų dividendų sumą. Akcinio kapitalo neturinti įmonė, tokia kaip bendrija, turi pateikti tolygią informaciją ir nurodyti kiekvienos nuosavybės dalies pokyčius per laikotarpį bei kiekvienai nuosavybės daliai priskirtinas teises, privilegijas ir apribojimus. Pelno (nuostolio) ataskaita Pelno (nuostolio) ataskaitoje pateiktina informacija 75. Mažų mažiausia pelno (nuostolio) ataskaitoje turi būti pateiktos šios eilute išskirtinų straipsnių sumos: a) pajamos; b) pagrindinės veiklos rezultatai; c) finansinės sąnaudos; d) asocijuotų ir bendrų įmonių pelno ir nuostolio dalis, apskaičiuota nuosavybės metodu; e) mokesčių sąnaudos; f) įprastinės veiklos pelnas ar nuostolis; g) ypatingieji straipsniai; h) mažumos dalis ir i) laikotarpio grynasis pelnas ar nuostolis. Jei tarptautinis apskaitos standartas reikalauja arba tai pateikti yra būtina norint tiksliai parodyti įmonės finansinę būklę, pelno (nuostolio) ataskaitoje turi būti pateikiami papildomi eilute išskirtini straipsniai, antraštės bei tarpinės sumos. 76. Įvairios įmonės veiklos, sandorių ir įvykių poveikio stabilumas, rizika ir galimybė prognozuoti skiriasi, o rezultato elementų pateikimas padeda suprasti pasiektą rezultatą bei įvertinti būsimuosius rezultatus. Papildoma eilute išskirtini straipsniai įtraukiami į pelno (nuostolio) ataskaitą, vartojamos sąvokos ir straipsnių eilės tvarka keičiama, kai tai būtina rezultato elementams paaiškinti. Veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti – tai įvairių pajamų bei sąnaudų komponentų reikšmingumas, pobūdis ir paskirtis. Pavyzdžiui, bankas pakeičia sąvokas, kad galėtų taikyti išsamesnius 30 TAS 9–17 paragrafų reikalavimus. Pajamos ir sąnaudos tarpusavyje užskaitomos vien tik tuo atveju, kai tenkinami 34 paragrafe nurodyti kriterijai. Pelno (nuostolio) ataskaitoje arba aiškinamajame rašte pateiktina informacija 77. Įmonė turi pateikti pelno (nuostolio) ataskaitoje arba aiškinamajame rašte sąnaudų analizę, remdamasi sąnaudų pobūdžiu arba jų paskirtimi įmonėje pagrįsta klasifikacija. 78. Įmonėms rekomenduojama pelno (nuostolio) ataskaitoje pateikti 77 paragrafo reikalaujamą analizę. 79. Sąnaudų straipsniai skirstomi į poklasius, kad būtų parodyti visi finansinio rezultato komponentai, kurių stabilumas, galimas pelnas ar nuostolis ir galimybė prognozuoti gali skirtis. Ši informacija pateikiama vienu iš dviejų būdų. 80. Pirmoji analizė remiasi sąnaudų pobūdžiu. Pelno (nuostolio) ataskaitoje sąnaudos sujungiamos pagal jų pobūdį (pavyzdžiui, nusidėvėjimas, medžiagų pirkimas, transporto sąnaudos, atlyginimas už darbą, išlaidos reklamai) ir neskirstomos pagal panaudojimą įmonėje. Daugelyje mažesnių įmonių šį būdą paprasta taikyti, nes nebūtina veiklos sąnaudas skirstyti pagal panaudojimą. Toliau pateikiamas sąnaudų pobūdžio būdu suklasifikuotų sąnaudų pavyzdys: Pajamos | | X | Kitos veiklos pajamos | | X | Atsargų pasikeitimai keičiantis gatavai produkcijai ir nebaigtai gamybai | X | | Naudojamos žaliavos ir medžiagos | X | | Sąnaudos personalui | X | | Nusidėvėjimo ir amortizacijos sąnaudos | X | | Kitos veiklos sąnaudos | X | | Veiklos sąnaudų iš viso | | (X) | Pagrindinės veiklos pelnas | | X | 81. Per laikotarpį pagamintų prekių ir nebaigtos gamybos pokyčiai parodo gamybos sąnaudų pokyčius ir tai, kad gamyba arba padidino atsargas, arba gamybą viršijantis pardavimas sumažino atsargas. Kai kuriose jurisdikcijose pagamintų prekių bei nebaigtos gamybos padidėjimas per laikotarpį parodomas iš karto po pajamų, kaip ir pateiktoje analizėje. Tačiau tai neleidžia manyti, kad šios sumos yra pajamos. 82. Antroji analizė remiasi sąnaudų paskirtimi ar "pardavimo sąnaudomis", kai sąnaudos klasifikuojamos pagal paskirtį, kaip pardavimo, paskirstymo ir administracinės veiklos sąnaudos. Šis būdas suteikia vartotojams tikslesnės informacijos negu sąnaudų klasifikavimas pagal pobūdį, bet sąnaudų priskyrimas tam tikrai sričiai gali būti nemotyvuotas ir todėl būtina nuspręsti, ar šį būdą pasirinkti. Toliau pateikiamas sąnaudų paskirties būdu klasifikuojamų sąnaudų pavyzdys: Pajamos | X | Pardavimo sąnaudos | (X) | Bendrasis pelnas | X | Kitos veiklos pajamos | X | Paskirstymo išlaidos | (X) | Administracinės sąnaudos | (X) | Kitos veiklos sąnaudos | (X) | Pagrindinės veiklos pelnas | X | 83. Įmonės, klasifikuojančios sąnaudas pagal paskirtį, turi pateikti papildomą informaciją apie sąnaudų pobūdį, įskaitant nusidėvėjimo ir amortizacijos sąnaudas bei sąnaudas personalui. 84. Pardavimo sąnaudų ar sąnaudų pobūdžio pateikimo būdo pasirinkimas priklauso tiek nuo istorinių, tiek nuo pramonės veiksnių bei įmonės pobūdžio. Abu būdai pateikia sąnaudų, kurios gali skirtis tiesiogiai ar netiesiogiai, požymius pagal pardavimo lygį ar įmonės gamybą. Kadangi kiekvienas pateikimo būdas tinka skirtingiems įmonių tipams, šiame standarte reikalaujama pasirinkti tokią klasifikaciją, kuri tiksliausiai parodytų įmonės veiklos elementus. Tačiau, kadangi sąnaudų pobūdžio informacija naudinga prognozuojant būsimuosius pinigų srautus, taikant pardavimo sąnaudų būdą reikia pateikti papildomą informaciją. 85. Pelno (nuostolio) ataskaitoje arba aiškinamajame rašte įmonė turi nurodyti paskelbtus ar pasiūlytus finansinės atskaitomybės laikotarpio dividendus, tenkančius vienai akcijai. NUOSAVYBĖS POKYČIAI 86. Kaip atskirą finansinės atskaitomybės dalį įmonė turi pateikti ataskaitą, kurioje nurodoma: a) laikotarpio grynasis pelnas arba nuostolis; b) kiekvienas pajamų ir sąnaudų straipsnis bei tokių straipsnių suma, pelnas ar nuostolis, pagal kitų standartų reikalavimus tiesiogiai pripažįstamas nuosavybe, ir c) bendras apskaitos politikos pokyčių ir 8 TAS nagrinėjamo esminių klaidų ištaisymo pagrindinio (principinio) būdo poveikis. Be to, įmonė turi šioje ataskaitoje arba aiškinamajame rašte nurodyti: d) kapitalo sandorius su savininkais ir paskirstymą savininkams; e) sukauptus pelno ar nuostolio likučius laikotarpio pradžioje ir balanso datą bei judėjimą per laikotarpį ir f) kiekvienos nuosavo kapitalo klasės apskaitinės vertės, akcijų priedų bei kiekvieno rezervo suderinimą laikotarpio pradžioje ir pabaigoje, atskirai nurodant kiekvieną veiksmą. 87. Įmonės nuosavybės pokytis nuo vieno balanso datos iki kito parodo grynojo turto arba naudos padidėjimą ar sumažėjimą per laikotarpį ir, remiantis priimtais principais, pateikiamas finansinėje atskaitomybėje. Išskyrus pokyčius dėl sandorių su akcininkais, tokių kaip kapitalo įnašai ar dividendai, bendras nuosavybės pokytis parodo per įmonės veiklos laikotarpį susidariusį bendrąjį pelną ar nuostolius. 88. 8 TAS "Ataskaitinio laikotarpio grynasis pelnas ar nuostolis, esminės klaidos ir apskaitos politikos pakeitimai" reikalaujama, kad, nustatant laikotarpio grynąjį pelną ar nuostolį, būtų įtraukiami visi to laikotarpio pajamų ar sąnaudų straipsniai, jeigu kitaip nėra reikalaujama ar leidžiama kito tarptautinio apskaitos standarto. Kituose standartuose reikalaujama, kad pelnas ir nuostoliai, tokie kaip likučių perkainojimas bei deficitas ir užsienio valiutos keitimo skirtumai, kartu su įmonės savininkams tenkančiais kapitalo sandoriais ir paskirstymu, būtų tiesiogiai pripažįstami kaip nuosavybės pokytis. Kadangi vertinant įmonės finansinę būklę nuo vienos balanso datos iki kitos svarbu atsižvelgti į pelną ir nuostolius, šiame standarte reikalaujama atskiro finansinės atskaitomybės komponento, kuris parodytų įmonės bendrąjį pelną ir nuostolius, įskaitant tuos, kurie tiesiogiai pripažįstami kaip nuosavybė. 89. Yra daug būdų įvykdyti 86 paragrafo reikalavimus. Daugelio jurisdikcijų priimtas būdas – stulpelio formatas, kuriame suderinami kiekvieno akcininkų nuosavybės elemento likučiai laikotarpio pradžioje ir pabaigoje, įskaitant punktus nuo a iki f. Pasirinktinai gali būti pateikiami atskiri finansinių ataskaitų komponentai, kurie parodo vien tiktai punktus nuo a iki c. Remiantis šiuo būdu, nuo d iki f aprašyti punktai pateikiami finansinės atskaitomybės aiškinamajame rašte. Abu būdai iliustruojami šio standarto priede. Nesvarbu, kuris požiūris būtų priimtas, 86 paragrafe reikalaujama, kad būtų pateiktos b punkto tarpinės sumos, leidžiančios vartotojams apskaičiuoti per laikotarpį iš įmonės veiklos susidariusį bendrąjį pelną ir nuostolius. Pinigų srautų ataskaita 90. 7 TAS nurodomi pinigų srautų ataskaitos pateikimo bei su pinigų srautais susijusios informacijos pateikimo reikalavimai. Tai patvirtina, kad pinigų srautų informacija yra naudinga finansinės atskaitomybės vartotojams ir suteikia jiems pagrindą įvertinti įmonės galimybes uždirbti pinigus ir pinigų ekvivalentus ir parodyti pinigų srautų panaudojimą. Finansinės atskaitomybės aiškinamasis raštas Struktūra 91. Įmonės finansinės atskaitomybės aiškinamasis raštas turi: a) pateikti informaciją apie finansinės atskaitomybės sudarymo pagrindą ir reikšmingiems sandoriams bei įvykiams taikomą konkrečią apskaitos politiką; b) nurodyti niekur kitur finansinėje atskaitomybėje nepateiktą Tarptautinių apskaitos standartų reikalaujamą informaciją ir c) pateikti papildomą informaciją, kuri nenurodyta finansinėje atskaitomybėje, bet būtina, norint tiksliai pateikti [4]. 92. Finansinės atskaitomybės aiškinamasis raštas turi būti sudarytas sistemiškai. Kiekvienas balanso, pelno (nuostolio) ataskaitos ir pinigų srautų ataskaitos straipsnis turi turėti abipuses nuorodas į bet kurią su juo susijusią informaciją aiškinamajame rašte. 93. Finansinės atskaitomybės aiškinamajame rašte pateikiamas balanse, pelno (nuostolio) ataskaitoje, pinigų srautų ataskaitoje ir nuosavybės pokyčių ataskaitoje nurodomų sumų aiškinamasis aprašymas ar išsamesnė analizė, taip pat papildoma informacija, tokia kaip neapibrėžtieji įsipareigojimai ir užbalansiniai straipsniai. Į aiškinamąjį raštą įtraukiama informacija, kurią reikalaujama ir rekomenduojama pateikti pagal Tarptautinius apskaitos standartus bei kita tiksliam pateikimui būtina informacija. 94. Paprastai aiškinamasis raštas sudaromas tokia tvarka, kuri padeda vartotojams suprasti finansinę atskaitomybę ir palyginti ją su kitų įmonių finansine atskaitomybe, būtent: a) teigiama, kad ji atitinka Tarptautinius apskaitos standartus (žr. 11 paragrafą); b) nurodomas (-i) taikomo (-i) vertinimo pagrindas (-ai) ir apskaitos politika; c) papildoma informacija apie kiekvienos finansinės ataskaitos straipsnius išdėstoma ta tvarka, kuria pateikiamas kiekvienas eilute išskirtas straipsnis bei finansinė ataskaita, ir d) nurodoma kita informacija, tarp jos: i) neapibrėžtumai, užbalansiniai straipsniai bei kita finansinė informacija ir ii) nefinansinė informacija. 95. Kai kuriomis aplinkybėmis būtina (ar pageidautina) pakeisti tam tikrų straipsnių išdėstymą aiškinamajame rašte. Pavyzdžiui, informacija apie palūkanas bei tikrosios vertės koregavimus gali būti derinama su informacija apie finansinių priemonių laikotarpio pabaigą, nors pirmoji informacija yra pateikiama pelno (nuostolio) ataskaitoje, o antroji yra susijusi su balansu. Nepaisant to, kiek įmanoma, išlaikoma sistemiška aiškinamojo rašto struktūra. 96. Informacija apie finansinės atskaitomybės sudarymo pagrindą ir konkrečią apskaitos politiką gali būti pateikta kaip atskiras finansinės atskaitomybės komponentas. Apskaitos politikos pateikimas 97. Finansinės atskaitomybės aiškinamojo rašto apskaitos politikos dalyje turi būti aprašoma: a) finansinei atskaitomybei rengti taikomas vertinimo pagrindas (ar pagrindai) ir b) kiekviena konkreti apskaitos politika, būtina siekiant teisingai suprasti finansinę atskaitomybę. 98. Be finansinėje atskaitomybėje taikomos konkrečios apskaitos politikos, vartotojams svarbu žinoti taikomą (-us) vertinimo pagrindą (-us) (įsigijimo savikaina, einamųjų išlaidų vertė, realizacinė vertė, tikroji vertė arba dabartinė vertė), nes juo remiantis sudaroma visa finansinė atskaitomybė. Kai finansinėje atskaitomybėje remiamasi daugiau nei vienu pagrindu, pavyzdžiui, kai perkainojamas tam tikras ilgalaikis turtas, pakanka nurodyti turto ir įsipareigojimų, kuriems taikomas kiekvienas vertinimo pagrindas, kategorijas. 99. Spręsdama, ar konkreti apskaitos politika turi būti aprašoma, vadovybė apsvarsto, ar tai padės vartotojams suprasti metodą, pagal kurį pateikti rezultatai ir finansinė būklė parodo sandorius ir įvykius. Apskaitos politika, kurios pateikimo galimybę įmonė gali svarstyti, yra ši (bet ne tik): a) pajamų pripažinimo; b) konsolidavimo principų, įskaitant dukterines įmones ir asocijuotas įmones; c) verslo jungimų; d) bendrų įmonių; e) materialiojo ir nematerialiojo turto pripažinimo ir nusidėvėjimo/amortizacijos; f) skolinimosi išlaidų ir kitų išlaidų kapitalizavimo; g) statybos sutarčių; h) investicinio turto; i) finansinių priemonių ir investicijų; j) lizingo (finansinės nuomos); k) tyrimo ir plėtros išlaidų; l) atsargų; m) mokesčių, įskaitant atidėtuosius mokesčius; n) atidėjimų; o) išmokų darbuotojams sąnaudų; p) užsienio valiutos keitimo ir apsidraudimo; q) verslo ir geografinių segmentų apibrėžimo ir išlaidų paskirstymo segmentams; r) pinigų ir pinigų ekvivalentų apibrėžimo; s) infliacijos apskaitos ir t) valstybės dotacijų, subsidijų. Kiti tarptautiniai apskaitos standartai konkrečiai reikalauja nurodyti daugelį šių apskaitos politikų. 100. Kiekviena įmonė svarsto savo veiklos pobūdį ir politikas, kurių pateikimo, esant tokio tipo įmonei, vartotojas gali tikėtis. Pavyzdžiui, bus tikimasi, kad visos privataus sektoriaus įmonės nurodys pelno mokesčio apskaitos politiką, įskaitant atidėtųjų mokesčių ir mokesčių turto. Kai įmonė vykdo svarbias operacijas ar sandorius užsienio valiuta, bus tikimasi, kad bus nurodyta užsienio valiutos keitimo pelno bei nuostolių pripažinimo ir šio pelno ir nuostolių apdraudimo apskaitos politika. Konsoliduotoje finansinėje atskaitomybėje nurodoma prestižui ir mažumos daliai nustatyti taikoma apskaitos politika. 101. Nurodyti apskaitos politiką gali būti svarbu, netgi jei einamuoju ir ankstesniaisiais laikotarpiais nurodytos sumos nėra reikšmingos. Taip pat būtų tikslinga nurodyti kiekvieną apskaitos politiką, nereglamentuojamą Tarptautinių apskaitos standartų, bet pasirinktą ir taikomą remiantis 20 paragrafu. Kitos informacijos atskleidimas 102. Įmonė turi nurodyti, jeigu tai nenurodyta kitoje finansinės atskaitomybės informacijoje, šiuos dalykus: a) įmonės buvimo vietą ir teisinę formą, registracijos šalį bei buveinės adresą (arba pagrindinę verslo vietą, jeigu įmonės adresas skiriasi nuo buveinės adreso); b) įmonės veiklos pobūdžio ir jos pagrindinės veiklos aprašymą; c) patronuojančios įmonės pavadinimą ir pagrindinę grupės patronuojančią įmonę ir d) darbuotojų skaičių laikotarpio pabaigoje arba laikotarpio vidurkį. ĮSIGALIOJIMO DATA 103. Šis tarptautinis apskaitos standartas įsigalioja 1998 m. liepos 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių finansinei atskaitomybei. Rekomenduojama taikyti anksčiau. 104. Šis tarptautinis apskaitos standartas pakeičia 1 TAS "Apskaitos politikos pateikimas", 5 TAS "Finansinėje atskaitomybėje pateiktina informacija" ir 13 TAS "Trumpalaikio turto ir trumpalaikių įsipareigojimų pateikimas", kurių pertvarkytus variantus valdyba patvirtino 1994 metais. 2-ASIS TARPTAUTINIS APSKAITOS STANDARTAS (2 TAS) (PERSVARSTYTAS 1993 m.) Atsargos Šis persvarstytas tarptautinis apskaitos standartas pakeičia 2 TAS "Atsargų įvertinimas ir duomenų apie jas pateikimas, įkainojant atsargas jų įsigijimo savikaina", kurį valdyba buvo patvirtinusi 1975 m. spalio mėn. Šis persvarstytas tarptautinis apskaitos standartas galioja 1995 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių finansinei atskaitomybei. 1999 m. gegužės mėn., remiantis 10 TAS (persvarstytu 1999 m.) "Įvykiai po balanso datos" buvo ištaisytas 28 paragrafas. Pataisytas tekstas įsigalioja 2000 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių metinei finansinei atskaitomybei. 2000 m. gruodžio mėn., remiantis 41 TAS "Žemės ūkis" buvo ištaisytas 1 paragrafas, taip pat įterptas 16A paragrafas. Pataisytas tekstas įsigalioja 2003 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių metinei finansinei atskaitomybei. Vienas NAK aiškinimas yra susijęs su 2 TAS: - NAK-1 "Pastovumas – skirtingos atsargų savikainos formulės". TURINYS | Paragrafai | Tikslas | | Taikymas | 29 | Apibrėžimai | 29 | Atsargų įvertinimas | 29 | Atsargų savikaina | 30 | Įsigijimo savikaina | 30 | Perdirbimo savikaina | 30 | Kitos išlaidos | 30 | Paslaugų teikėjo atsargų savikaina | 31 | Žemės ūkio produkcijos, gautos iš biologinio turto, savikaina | 31 | Savikainos nustatymo būdai | 31 | Savikainos formulės | 31 | Pagrindinis (principinis) būdas | 31 | Leistinas alternatyvus būdas | 32 | Grynoji galimo realizavimo vertė | 32 | Sąnaudų pripažinimas | 33 | Atskleidimas | 33 | Įsigaliojimo data | 34 | Standarto paragrafai, atspausdinti juodu kursyvu, turėtų būti laikomi pagrindine standarto medžiaga, standarto taikymo nuorodomis ir turėtų būti siejami su Tarptautinių apskaitos standartų ataskaitų pratarmės kontekstu. Tarptautiniai apskaitos standartai netaikytini nereikšmingiems straipsniams (žr. 12 pratarmės paragrafą). TIKSLAS Šio standarto tikslas – nustatyti atsargų apskaitos būdą įvertinant atsargas įsigijimo savikaina. Pagrindinis atsargų apskaitos klausimas yra išlaidų suma, kuri turi būti pripažinta turtu ir taip apskaitoje rodoma tol, kol bus pripažintos su jomis susijusios pajamos. Šiame standarte pateikiami praktiniai nurodymai, kaip nustatyti išlaidas ir vėliau pripažinti jas sąnaudomis, įskaitant įvairius nurašymo iki grynosios galimo realizavimo vertės atvejus. Standarte taip pat supažindinama su savikainos apskaičiavimo formulėmis, pagal kurias išlaidos priskiriamos atsargoms. TAIKYMAS 1. Šis standartas turi būti taikomas finansinėje atskaitomybėje įsigijimo savikaina įvertinant atsargas, nepriklausančias: a) nebaigtai gamybai pagal statybos sutartis, tarp jų ir pagal tiesiogiai susijusių paslaugų sutartis (žr. 11 TAS "Statybos sutartys"); b) finansinėms priemonėms ir c) gyvajam inventoriui (naminiams gyvuliams), žemės ūkio ir miško gaminiams bei mineralinėms iškasenoms, kurios įkainojamos grynąja galimo realizavimo verte, remiantis tam tikrose šakose priimta praktika; d) biologiniam turtui, susijusiam su žemės ūkio veikla (žr. 41 TAS "Žemės ūkis"). 2. Šis standartas pakeičia 2 TAS "Atsargų įvertinimas ir duomenų apie jas pateikimas, įkainojant atsargas jų įsigijimo savikaina", priimtą 1975 m. 3. Atsargos, minėtos 1 paragrafo c punkte, įkainojamos grynąja galimo realizavimo verte tam tikrose gamybos stadijose. Taip yra tada, kai, pavyzdžiui, žemės ūkyje subręsta derlius arba išgaunamos naudingosios iškasenos, kurias numatyta parduoti pagal išankstines sutartis ar vyriausybės garantijas arba kai rinka yra vienarūšė ir rizika neparduoti produkcijos yra maža. Tokios atsargos šiame standarte nenagrinėjamos. APIBRĖŽIMAI 4. Šiame standarte vartojamos šios sąvokos: Atsargos – turtas: a) laikomas numatant jas parduoti įprastoje verslo veikloje; b) gaminamas numatant jas parduoti ar c) žaliavos ar medžiagos, kurios bus sunaudotos gamyboje arba teikiant paslaugas. Grynoji galimo realizavimo vertė – įvertinta pardavimo kaina, esant normalioms verslo sąlygoms, atėmus įvertintą produkcijos pagaminimo savikainą ir įvertintas pardavimo sąnaudas. 5. Atsargos apima prekes, įsigytas ir laikomas perparduoti, tarp jų ir, pavyzdžiui, prekes, didmenininko įsigytas ir laikomas numatant jas perparduoti, bei žemę ar kitą nuosavybę, skirtą perparduoti. Atsargos taip pat gali apimti įmonės pagamintą produkciją arba nebaigtą gaminti įmonės produkciją, įskaitant žaliavas ir kitokias medžiagas, naudojamas gamyboje. Paslaugų teikėjo atsargas sudaro paslaugų savikaina, kaip nurodyta 16 paragrafe, kai pajamų už jas įmonė dar nėra pripažinusi (žr. 18 TAS "Pajamos"). ATSARGŲ VERTINIMAS 6. Atsargos turi būti įvertinamos žemesniąja iš savikainos ar grynąja galimo realizavimo verte. Atsargų savikaina 7. Atsargų savikaina turėtų apimti visas įsigijimo išlaidas, perdirbimo išlaidas ir kitas išlaidas, susidariusias gabenant atsargas į dabartinę jų buvimo vietą ir suteikiant joms reikalingas sąlygas. Įsigijimo savikaina 8. Atsargų įsigijimo savikainą sudaro pirkimo kaina, importo ir kiti mokesčiai (kiti nei tie, kurie vėliau bus įmonės atgauti iš mokesčių administratoriaus) bei transporto, krovimo ir kitos išlaidos, tiesiogiai priskirtinos užbaigtų prekių, medžiagų ir paslaugų įsigijimui. Prekybos nuolaidos, nukainojimai ir kiti panašūs straipsniai, nustatant įsigijimo savikainą, atimami. 9. Retais atvejais, pagal 21 TAS "Užsienio valiutos kursų pasikeitimo įtaka rezultatams" leistiną alternatyvų būdą, įsigijimo savikainos dalį gali sudaryti užsienio valiutų kursų pasikeitimo skirtumas, tiesiogiai susidaręs paskutinio atsargų pirkimo metu, kai sąskaita buvo išrašyta užsienio valiuta. Šie valiutų keitimo skirtumai apima tik tuos skirtumus, kurie susidaro dėl valiutos devalvacijos ar nuvertėjimo, nuo kurio apsidrausti praktiškai neįmanoma ir kuris paveikia tuos įsipareigojimus, kurių negalima įvykdyti ir kurie atsiranda paskutinio atsargų įsigijimo metu. Perdirbimo savikaina 10. Atsargų perdirbimo savikainą sudaro išlaidos, tiesiogiai susijusios su produkcijos vienetais, tokios kaip tiesioginio darbo išlaidos. Jai taip pat priskiriamos sistemingai paskirstomos pastoviosios ir kintamosios netiesioginės pridėtinės gamybos išlaidos, patiriamos perdirbant žaliavas į baigtus gaminius. Pastoviosios pridėtinės gamybos išlaidos – netiesioginės gamybos išlaidos, kurios lieka santykinai pastovios, nepaisant gamybos apimties, tokios kaip gamyklos pastatų ir įrengimų nusidėvėjimo ir eksploatavimo bei gamyklos valdymo ir administravimo išlaidos. Kintamosios pridėtinės gamybos išlaidos yra netiesioginės gamybos išlaidos, kurios kinta tiesiogiai ar beveik tiesiogiai pagal gamybos apimtį, – tokios kaip netiesioginės medžiagų ar darbo išlaidos. 11. Pastoviosios pridėtinės gamybos išlaidos priskiriamos perdirbimo savikainai remiantis normaliais gamybos įrengimų pajėgumais. Normalūs pajėgumai – numatomas vidutinis produkcijos kiekis, kuris turėtų būti pagamintas per keletą laikotarpių ir sezonų, esant normalioms sąlygoms ir aplinkybėms, įskaitant pajėgumų praradimą dėl planuotos techninės priežiūros. Faktinis gamybos lygis gali būti taikomas tuomet, kai jis apytiksliai atitinka normalius pajėgumus. Pastoviosios pridėtinės gamybos išlaidos, priskiriamos kiekvienam produkcijos vienetui, nedidėja dėl žemo gamybos lygio ar prastovų. Nepriskirtos pridėtinės gamybos išlaidos pripažįstamos sąnaudomis jų atsiradimo laikotarpiu. Ypač aukšto gamybos lygio laikotarpiais pastoviosios pridėtinės gamybos išlaidos, priskiriamos kiekvienam produkcijos vienetui, sumažinamos taip, kad atsargų vertė neviršytų savikainos. Kintamosios pridėtinės gamybos išlaidos kiekvienam produkcijos vienetui priskiriamos remiantis faktiniu gamybos įrengimų naudojimu. 12. Gamybos procesą gali nulemti tai, kad vienu metu gali būti gaminama daugiau nei vienas gaminys. Taip yra tokiu atveju, kai, pavyzdžiui, gaminami sudėtiniai gaminiai arba vienas iš jų yra pagrindinis, o kitas – šalutinis. Kai kiekvieno gaminio perdirbimo savikaina negali būti nustatoma atskirai, ji protingai ir tinkamai paskirstoma gaminiams. Gali būti paskirstoma remiantis, pavyzdžiui, santykine kiekvieno gaminio pardavimo verte tiek gamybai vykstant, kai gaminiai tampa atskiri, tiek ir gamybai pasibaigus. Dauguma šalutinių gaminių yra nereikšmingi. Tokiu atveju jie įvertinami grynąja galimo realizavimo verte, kuri atimama iš pagrindinio gaminio savikainos. Dėl to pagrindinio gaminio apskaitinė vertė tik nereikšmingai skiriasi nuo jo savikainos. Kitos išlaidos 13. Į atsargų savikainą įtraukiamos tik tos kitos išlaidos, kurios yra susijusios su atsargų atgabenimu ir jų būkle. Pavyzdžiui, gali būti tikslinga į atsargų savikainą įtraukti negamybines pridėtines arba gaminio pritaikymo konkretiems klientams išlaidas. 14. Išlaidų, kurios neįtraukiamos į atsargų savikainą, bet pripažįstamos laikotarpio, kuriuo jos susidarė, sąnaudomis, pavyzdžiai: a) normatyvus viršijanti atliekų, darbo ar kitų gamybos išlaidų dalis; b) sandėliavimo išlaidos, išskyrus tuos atvejus, kai jos būtinos gamybos procese pereinant iš vieno gamybos etapo į kitą; c) administracinės pridėtinės išlaidos, kurios nesusijusios su atsargų atgabenimu ir jų būkle; d) pardavimo išlaidos. 15. Kai kuriomis aplinkybėmis skolinimosi išlaidos įtraukiamos į atsargų savikainą. Šios aplinkybės nustatomos pagal leistiną alternatyvų būdą, numatytą 23 TAS "Skolinimosi išlaidos". Paslaugas teikiančių įmonių atsargų savikaina 16. Paslaugas teikiančių įmonių atsargų savikainą visų pirma sudaro paslaugas teikiančio bei kontroliuojančio personalo darbo užmokestis ir kitos išlaidos bei tam priskiriamos pridėtinės išlaidos. Prekybos ir visos administracijos darbuotojų darbo užmokestis ir kitos išlaidos neįtraukiamos į atsargų savikainą, bet pripažįstamos to laikotarpio, kuriuo jos buvo patirtos, sąnaudomis. Žemės ūkio produkcijos, gautos iš biologinio turto, savikaina 16A. Pagal 41 TAS "Žemės ūkis" iš įmonės biologinio turto gautos žemės ūkio produkcijos atsargų, pirmą kartą parodomų apskaitoje, vertė skaičiuojama iš jų tikrosios vertės atimant apskaičiuotas prekybos vietos išlaidas derliaus nuėmimo metu. Minėtoji vertė yra atsargų savikaina, galiojanti taikant šį standartą. Savikainos nustatymo būdai 17. Atsargų savikainos nustatymo būdai, tokie kaip normatyvinis savikainos arba mažmeninių kainų metodas, gali būti taikomi tie, kurie yra priimtinesni, jeigu gaunami savikainai artimi rezultatai. Nustatant normatyvinę savikainą atsižvelgiama į normalius žaliavų ir medžiagų, darbo, efektyvumo ir pajėgumų naudojimo lygius. Jie reguliariai peržiūrimi ir, jeigu būtina, keičiami pagal esamas sąlygas. 18. Mažmeninių kainų metodas dažnai taikomas mažmeniniame versle vertinant didelį kiekį greitai besikeičiančio asortimento atsargų, kurių pelnas panašus ir kurioms netikslinga taikyti kitų savikainos nustatymo būdų. Atsargų savikaina nustatoma mažinant atsargų pardavimo kainą tam tikru bendrojo pelno procentu. Atsargoms, kurių kaina buvo mažesnė už jų pradinę pardavimo kainą, taikomas nustatytas procento dydis. Dažniausiai taikomas vidutinis kiekvieno mažmenos pardavimų skyriaus procentas. Savikainos formulės 19. Atsargų, kurios paprastai vienos kitomis nekeičiamos, bei prekių ar paslaugų, gaminamų ir skirtų konkretiems projektams, savikaina turėtų būti nustatoma naudojant jų individualias savikainas. 20. Taikant konkrečių kainų metodą, konkretiems atsargų straipsniams turi būti priskiriama jų savikaina. Šis metodas tinka atsargoms, skirtoms konkretiems projektams, neatsižvelgiant į tai, ar jos buvo nupirktos, ar pagamintos. Tačiau konkrečių kainų metodas netaikomas, kai yra daug atsargų vienetų, kurie paprastai keičiami vieni kitais. Tokiomis sąlygomis galėtų būti taikomas vienetų, liekančių atsargose, atrankos būdas, siekiant numatyto poveikio laikotarpio grynajam pelnui ar nuostoliui. Pagrindinis (principinis) būdas 21. Atsargų, nepaminėtų 19 paragrafe, savikaina turėtų būti nustatoma taikant "pirmasis į–pirmasis iš" (first-in, first-out) (FIFO) arba svertinio vidurkio formules [5]. 22. Taikant FIFO formulę, daroma prielaida, jog atsargos, kurios buvo įsigytos pirmiausiai, bus ir parduodamos pirmiausiai, taigi atsargos, likusios laikotarpio pabaigoje, buvo vėliausiai įsigytos ar pagamintos. Pagal svertinio vidurkio formulę, atsargų savikaina nustatoma pagal panašių atsargų vienetų laikotarpio pradžioje ir įsigytų ar pagamintų per visą laikotarpį panašių atsargų vienetų, kainų svertinį vidurkį. Vidurkis gali būti skaičiuojamas periodiškai arba gavus kiekvieną papildomą atsargų partiją, pagal aplinkybes kiekvienoje įmonėje. Leistinas alternatyvus būdas 23. Atsargų, nepaminėtų 19 paragrafe, savikaina turėtų būti nustatoma taikant paskutinis į–pirmutinis iš (last-in, first-out) (LIFO) formulę [6]. 24. Taikant LIFO frmulę, daroma prielaida, kad atsargos, kurios buvo įsigytos ar pagamintos paskutinės, bus parduodamos pirmiausiai, taigi atsargos, liekančios laikotarpio pabaigoje, yra pirmiausiai įsigytos ar pagamintos. Grynoji galimo realizavimo vertė 25. Atsargų savikaina gali būti nepadengiama, jeigu tos atsargos yra sugadintos, visiškai ar iš dalies paseno arba nukrito jų pardavimo kaina. Atsargų savikaina taip pat gali būti nepadengiama, jeigu padidėjo apskaičiuotos gamybos ar pardavimo išlaidos. Atsargų nukainojimas žemiau už savikainą iki grynosios galimo realizavimo vertės atitinka požiūrį, jog turto apskaitinė vertė neturėtų viršyti sumų, kurias tikimasi gauti tą turtą pardavus ar naudojant. 26. Atsargos paprastai nukainojamos iki grynosios galimo realizavimo vertės pagal kiekvieną atsargų straipsnį. Tačiau kai kuriais atvejais gali būti tikslinga sugrupuoti panašius ar susijusius straipsnius. Toks atvejis gali būti, kai atsargų straipsniai priklauso tai pačiai gaminių grupei, yra panašios paskirties ar naudojimo, pagaminti ir pateikiami į rinką toje pačioje geografinėje zonoje ir jų praktiškai negalima įvertinti atskirai nuo kitų tos gaminių grupės straipsnių. Netinkama nukainoti atsargas atsargų grupėmis, pavyzdžiui, pagamintas prekes arba visas atsargas tam tikroje pramonės šakoje ar tam tikroje geografinėje zonoje. Paslaugų teikėjai dažniausiai kaupia išlaidas kiekvienai paslaugai, kurios pardavimo kaina bus nustatoma atskirai. Taigi kiekviena tokia paslauga laikoma atskiru straipsniu. 27. Grynoji galimo realizavimo vertė nustatoma remiantis pačiais patikimiausias įrodymais, gaunamais, atsargų, kurias tikimasi realizuoti, įvertinimo metu. Tokie įvertinimai atliekami atsižvelgiant į kainos ar savikainos svyravimus, tiesiogiai susijusius su įvykiais, vykstančiais pasibaigus laikotarpiui, kiek tokie įvykiai patvirtina sąlygas, esančias laikotarpio pabaigoje. 28. Grynosios galimo realizavimo vertės nustatymui turi įtakos ir tikslas, kuriam atsargos yra laikomos. Pavyzdžiui, atsargų, laikomų, kad būtų įvykdytos įmonės pardavimo ar paslaugų sutartys, grynoji galimo realizavimo vertė pagrįsta sutartine kaina. Jeigu pardavimo sutartyse numatyti mažesni atsargų kiekiai nei jų yra, perviršio grynoji galimo realizavimo vertė nustatoma remiantis bendrąja pardavimo kaina. Atidėjimai ar neapibrėžtieji įsipareigojimai gali atsirasti iš pardavimo sutarčių, sudarytų dėl nesamų atsargų kiekio, ar iš įmonės pirkimo sutarčių. Tokius atidėjimus ir neapibrėžtuosius įsipareigojimus aiškina 37 TAS "Atidėjimai, neapibrėžtieji įsipareigojimai ir neapibrėžtasis turtas". 29. Žaliavos ir kitos medžiagos, laikomos atsargoms gaminti, nėra nukainojamos žemiau už savikainą, jeigu gaminius, kurių gamybai naudojamos šios žaliavos tikimasi parduoti už savikainą ar brangiau. Tačiau tuo atveju, kai žaliavų kainų kritimas parodo, kad baigtų gaminių savikaina viršys grynąją galimo realizavimo vertę, žaliavos nukainojamos iki grynosios galimo realizavimo vertės. Tokiomis aplinkybėmis žaliavų pakeitimo savikaina gali būti geriausias grynosios galimo realizavimo vertės matas. 30. Kiekvieną vėlesnį ataskaitinį laikotarpį turi būti apskaičiuojama nauja grynoji galimo realizavimo vertė. Kai išnyksta aplinkybės, dėl kurių atsargos turėjo būti nukainotos žemiau už savikainą, nukainojimo suma atstatoma taip, kad nauja apskaitinė vertė būtų žemesnioji savikainos ar iš naujo nustatyta grynoji galimo realizavimo vertė. Pavyzdžiui, atsargų straipsnis, apskaitoje parodomas grynąja galimo realizavimo verte, kadangi jo pardavimo kaina nukrito, bet jis vis dar turimas atėjus naujam laikotarpiui, kai jo pardavimo kaina pakilo. SĄNAUDŲ PRIPAŽINIMAS 31. Kai atsargos parduodamos, jų apskaitinė vertė turi būti pripažįstama to laikotarpio, kuriuo pripažįstamos atitinkamos pajamos, sąnaudomis. Visų atsargų nukainojimo iki grynosios galimo realizavimo vertės suma ir visi atsargų nuostoliai turi būti pripažįstami to laikotarpio, kuriuo nukainojimai ar nuostoliai susidarė, sąnaudomis. Bet kokio atsargų nukainojimo atstatymo, atliekamo dėl grynosios galimo realizavimo vertės didėjimo, suma turi būti pripažįstama atsargų, pripažintų sąnaudomis tuo laikotarpiu, kai buvo atstatyta jų vertė, vertės sumažėjimu. 32. Parduotų atsargų apskaitinė vertė pripažįstama sąnaudomis lyginant sąnaudas ir pajamas. 33. Kai kurios atsargos gali būti priskirtos prie kitų turto sąskaitų, pavyzdžiui, atsargos, naudojamos kaip pasigaminto turto, gamyklos ar įrangos sudedamoji dalis. Tokiu būdu kitam turtui priskirtos atsargos pripažįstamos sąnaudomis per visą šio turto naudingo tarnavimo laiką. ATSKLEIDIMAS 34. Finansinėje atskaitomybėje turi būti nurodyta: a) apskaitos politika, taikoma atsargoms įvertinti, ir taikytos savikainos formulės; b) bendra atsargų apskaitinė vertė ir jų apskaitinė vertė pagal grupes, tinkamas tai įmonei; c) atsargų, kurios apskaitoje parodomos grynąja galimo realizavimo verte, apskaitinė vertė; d) bet kurio nukainojimo atstatymo suma, kuri pripažįstama laikotarpio pajamomis pagal 31 paragrafą; e) aplinkybės ar įvykiai, dėl kurių buvo atstatytas atsargų nukainojimas pagal 31 paragrafą; f) atsargų, kurios įkeistos įsipareigojimams apdrausti, apskaitinė vertė. 35. Informacija apie skirtingų atsargų klasifikacijų apskaitines vertes ir jose nurodyto turto pokyčius yra naudinga finansinės atskaitomybės vartotojams. Paprastai atsargos skirstomos į prekes, gamybos medžiagas, žaliavas, nebaigtą gamybą ir baigtą produkciją. Paslaugų teikėjo atsargos paprasčiausiai gali būti apibūdinamos kaip nebaigta gamyba. 36. Kai atsargų savikaina nustatoma taikant LIFO formulę pagal 23 paragrafo leidžiamą alternatyvų būdą, finansinėje atskaitomybėje turi būti parodyti skirtumai tarp atsargų dydžio, nurodyto balanse, ir: a) iš naujo apskaičiuotos sumos, kaip nurodyta 21 paragrafe, ar grynosios galimo realizavimo vertės – tos, kuri iš jų yra mažesnė, arba b) savikainos balanso datą ar grynosios galimo realizavimo vertės – tos, kuri iš jų yra mažesnė. 37. Finansinėje atskaitomybėje taip pat turi būti parodyta: a) atsargų savikaina, pripažinta sąnaudomis per ataskaitinį laikotarpį, arba b) pajamos, atitinkančios veiklos išlaidas, pripažintas sąnaudomis per ataskaitinį laikotarpį, sugrupuotas pagal kilmę. 38. Atsargų savikainą, pripažintą sąnaudomis per ataskaitinį laikotarpį, sudaro išlaidos, anksčiau įtrauktos į parduotų atsargų vertę, nepaskirstytos pridėtinės gamybos išlaidos ir normatyvus viršijančios gamybos išlaidos. Dėl įmonėje susiklosčiusių aplinkybių į atsargų savikainą gali būti įtraukiamos ir kitokios išlaidos, pavyzdžiui, paskirstymo. 39. Kai kurios įmonės naudoja skirtingą pajamų ataskaitų formą, todėl gali būti pateikiamos skirtingos atsargų savikainos, pripažintos sąnaudomis per ataskaitinį laikotarpį, sumos. Pagal tokią formą įmonė nurodo veiklos išlaidų, atitinkančių laikotarpio pajamas, sumas, suskirstytas pagal pobūdį. Tokiu atveju įmonė nurodo pripažintas sąnaudomis išlaidas už žaliavas ir kitas medžiagas, darbo išlaidas ir kitas veiklos išlaidas, kartu su grynojo atsargų pokyčio per laikotarpį suma. 40. Nukainojimas iki grynosios galimo realizavimo vertės gali būti tokio dydžio, kad jį reikia pateikti pagal 8 TAS "Ataskaitinio laikotarpio grynasis pelnas arba nuostolis, esminės klaidos ir apskaitos politikos pakeitimai". ĮSIGALIOJIMO DATA 41. Šis tarptautinis apskaitos standartas galioja 1995 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių finansinei atskaitomybei. 7-ASIS TARPTAUTINIS APSKAITOS STANDARTAS (7 TAS) (PERSVARSTYTAS 1992 m.) Pinigų srautų ataskaitos Šis persvarstytas tarptautinis apskaitos standartas pakeičia 1977 m. spalio mėn. valdybos patvirtintą 7 TAS "Finansinės būklės pasikeitimo ataskaita". Persvarstytas standartas įsigalioja 1994 m. sausio 1 d. ar vėliau prasidedančių laikotarpių finansinei atskaitomybei. TURINYS | Paragrafai | Tikslas | 36 | Taikymas | 36 | Pinigų srautų informacijos teikiama nauda | 36 | Apibrėžimai | 37 | Pinigai ir pinigų ekvivalentai | 37 | Pinigų srautų ataskaitos pateikimas | 37 | Pagrindinė veikla | 38 | Investicinė veikla | 38 | Finansinė veikla | 39 | Pagrindinės veiklos pinigų srautų pateikimas | 39 | Investicinės ir finansinės veiklos pinigų srautų pateikimas | 40 | Pinigų srautų pateikimas grynąja verte | 40 | Pinigų srautai užsienio valiuta | 41 | Ypatingieji straipsniai | 41 | Palūkanos ir dividendai | 41 | Pelno mokesčiai | 42 | Investicijos į dukterines, asocijuotas ir bendras įmones | 42 | Dukterinių įmonių ir kitų verslo vienetų įsigijimas ir perleidimas | 42 | Nepiniginiai sandoriai | 43 | Pinigų ir pinigų ekvivalentų komponentai | 43 | Kiti atskleidimai | 43 | Įsigaliojimo data | 44 | Standarto paragrafai, atspausdinti juodu kursyvu, turėtų būti laikomi pagrindine standarto medžiaga, standarto taikymo nuorodomis ir turėtų būti siejami su Tarptautinių apskaitos standartų ataskaitų pratarmės kontekstu. Tarptautiniai apskaitos standartai netaikytini nereikšmingiems straipsniams (žr. 12 pratarmės paragrafą). TIKSLAS Informacija apie įmonės pinigų srautus yra naudinga finansinės atskaitomybės vartotojams tuo, kad ji suteikia pagrindą vertinti įmonės galimybes uždirbti pinigus ir pinigų ekvivalentus bei juos panaudoti įmonės poreikiams. Tam, kad vartotojai galėtų priimti ekonominius sprendimus reikia įvertinti įmonės pajėgumą uždirbti pinigus ir pinigų ekvivalentus, jų uždirbimo trukmę ir garantijas. Šio standarto tikslas – reikalauti pateikti informaciją apie įmonės pinigų ir pinigų ekvivalentų pokyčius ankstesniais laikotarpiais sudaryti pinigų srautų ataskaitą, kurioje ataskaitinio laikotarpio pinigų srautai suklasifikuojami pagal pagrindinę, investicinę ir finansinę įmonės veiklą. TAIKYMAS 1. Įmonė turėtų sudaryti pinigų srautų ataskaitą remdamasi šiuo standartu ir pateikti ją kaip savo finansinės atskaitomybės sudedamąją dalį kiekvieną ataskaitinį laikotarpį, kurio finansinė atskaitomybė yra pateikiama. 2. Šis standartas pakeičia 7 TAS "Finansinės būklės pasikeitimo ataskaita", patvirtintą 1997 m. liepos mėn. 3. Įmonės finansinės atskaitomybės vartotojams svarbu žinoti, kaip įmonė uždirba ir naudoja pinigus ir pinigų ekvivalentus. Tai nepriklauso nuo įmonės veiklos pobūdžio ir to, ar galima pinigus laikyti įmonės produktu, kaip finansinių institucijų atveju. Įmonėms pinigai reikalingi iš esmės dėl tų pačių priežasčių: ūkinėms operacijoms atlikti, įsipareigojimams įvykdyti ir siekiant garantuoti pelną savo investuotojams, tačiau pagrindinė įmonių veikla, duodanti pajamas, gali būti skirtinga. Todėl šis standartas reikalauja, kad įmonės pateiktų pinigų srautų ataskaitas. PINIGŲ SRAUTŲ INFORMACIJOS TEIKIAMA NAUDA 4. Pinigų srautų ataskaita, tuo atveju kai ji naudojama kartu su kitomis finansinės atskaitomybės dalimis, suteikia informacijos, kuri leidžia vartotojams įvertinti įmonės grynojo turto pasikeitimus, finansinę struktūrą (taip pat ir jos likvidumą bei mokumą) ir pajėgumą daryti įtaką pinigų srautų dydžiui bei pasiskirstymui pagal laiką, siekiant prisitaikyti prie besikeičiančių aplinkybių ir galimybių. Informacija apie pinigų srautus yra naudinga vertinant įmonės pajėgumą uždirbti pinigus ir pinigų ekvivalentus bei suteikia galimybę vartotojui sukurti būsimųjų laikotarpių pinigų srautų dabartinės vertės įvertinimo ir palyginimo skirtingose įmonėse modelius. Ją pateikiant galima geriau palyginti skirtingų įmonių veiklos rodiklių atskaitomybes, kadangi taip pašalinama galimybė skirtingai aiškinti tų pačių sandorių ir įvykių apskaitą. 5. Informacija apie ankstesnių laikotarpių pinigų srautus dažnai naudojama kaip būsimųjų pinigų srautų sumų, trukmės ir garantijos rodiklis. Ji taip pat naudinga tikrinant anksčiau atlikto būsimųjų pinigų srautų įvertinimo tikslumą bei ryšį tarp pelningumo ir grynųjų pinigų srautų bei besikeičiančių kainų poveikio. APIBRĖŽIMAI 6. Šiame standarte vartojamos sąvokos: Pinigai – grynieji pinigai kasoje ir indėliai iki pareikalavimo. Pinigų ekvivalentai – trumpalaikės labai likvidžios investicijos, kurios gali būti lengvai iškeičiamos į aiškias pinigų sumas ir kurioms būdinga nereikšminga vertės pasikeitimo rizika. Pinigų srautai – pinigų ir pinigų ekvivalentų įplaukos ir išmokos. Pagrindinė veikla – pagrindinė pajamas uždirbanti įmonės veikla ir kita veikla, kuri nei investicinė, nei finansinė. Investicinė veikla – ilgalaikio turto ir kitų investicijų, išskyrus pinigų ekvivalentus, įsigijimas ir perleidimas. Finansinė veikla – veikla, kuri lemia įmonės nuosavo kapitalo ir skolintų lėšų dydžio ir sudėties pasikeitimus. Pinigai ir pinigų ekvivalentai 7. Pinigų ekvivalentai yra skirti trumpalaikiams piniginiams įsipareigojimams įvykdyti, o ne investuoti ar kitiems tikslams. Tam, kad investicija būtų priskiriama pinigų ekvivalentui, ji turi būti lengvai iškeičiama į aiškų pinigų kiekį, o rizika, kad pasikeis jos vertė, turi būti nereikšminga. Todėl investicija priskiriama pinigų ekvivalentui tik tuomet, kai ji yra trumpalaikė, pavyzdžiui, trys mėnesiai (ar mažiau) nuo įsigijimo datos. Investicijos į nuosavybės vertybinius popierius nepriskiriamos pinigų ekvivalentams, nebent jos iš esmės yra pinigų ekvivalentai, pavyzdžiui, privilegijuotosios akcijos, įsigytos likus nedaug laiko iki jų termino pabaigos, kai nurodyta išpirkimo data. 8. Lėšų skolinimasis iš banko paprastai laikomas finansine veikla. Tačiau kai kuriose šalyse bankinio kredito pereikvojimai, kurie padengiami pagal pareikalavimą, sudaro neatskiriamą įmonės pinigų valdymo dalį. Tokiomis aplinkybėmis banko kredito pereikvojimai yra pinigų ar pinigų ekvivalentų komponentai. Tokių bankinių susitarimų bendra ypatybė ta, kad banko sąskaitos likutis dažnai svyruoja nuo teigiamo iki neigiamo. 9. Pinigų srautai neapima judėjimo tarp straipsnių, priskiriamų pinigams ar pinigų ekvivalentams, kadangi šie komponentai yra įmonės pinigų valdymo, o ne jos pagrindinės, investicinės ar finansinės veiklos dalis. Pinigų valdymas apima pinigų perviršio investavimą į pinigų ekvivalentus. PINIGŲ SRAUTŲ ATASKAITOS PATEIKIMAS 10. Pinigų srautų ataskaitoje turėtų būti pateikti tam tikro laikotarpio pinigų srautai, suklasifikuoti pagal įmonės pagrindinę, investicinę ir finansinę veiklą. 11. Suklasifikuotus pagal pagrindinę, investicinę ir finansinę veiklą pinigų srautus įmonė pateikia taip, kaip yra tinkamiausia jos veiklai. Klasifikavimas pagal veiklą suteikia informacijos, kuri leidžia vartotojams įvertinti tos veiklos įtaką įmonės finansinei būklei ir jos pinigų ir pinigų ekvivalentų sumą. Ši informacija taip pat gali būti naudojama įvertinti ryšiui tarp veiklos rūšių. 12. Tam tikra operacija gali teikti pinigų srautus, kurie klasifikuojami skirtingai. Pavyzdžiui, kai grąžinant pinigų paskolą grąžinamos ir paskolos palūkanos, ir paskolos suma, palūkanų dalis gali būti klasifikuojama kaip pagrindinė veikla, o paskolos dalis – kaip finansinė veikla. Pagrindinė veikla 13. Pinigų srautų iš pagrindinės veiklos dydis yra pagrindinis rodiklis, parodantis, kiek įmonės veikla sukūrė pinigų srautų, kurių pakaktų paskoloms grąžinti, įmonės gamybiniams pajėgumams palaikyti, dividendams išmokėti ir naujoms investicijoms nenaudojant išorės finansavimo šaltinių. Informacija apie konkrečius ankstesnių laikotarpių pagrindinės veiklos pinigų srautų komponentus, naudojama kartu su kita informacija, yra naudinga prognozuojant būsimus pagrindinės veiklos pinigų srautus. 14. Pagrindinės veiklos pinigų srautai visų pirma gaunami iš pagrindines pajamas uždirbančios įmonės veiklos. Todėl paprastai jie atsiranda iš sandorių ir kitų įvykių, kuriais remiantis nustatomas grynasis pelnas ar nuostolis. Pagrindinės veiklos pinigų srautų pavyzdžiai: a) pinigų įplaukos pardavus prekes ir suteikus paslaugas; b) pinigų įplaukos iš autorinių atlyginimų, mokesčių, komisinių ir kitų pajamų; c) pinigų išmokos prekių ir paslaugų tiekėjams; d) pinigų išmokos darbuotojams ir jų vardu; e) draudimo įmonės pinigų įplaukos ir išmokos už draudimo premijas ir pareikštas pretenzijas, metines rentas ir kitas draudimo išmokas; f) pinigų išmokos ar grąžinimai, susiję su pelno mokesčiais, išskyrus tuos, kurie gali būti priskirti konkrečiai finansinei ar investicinei veiklai; g) pinigų įplaukos ar išmokos, susijusios su darbo ar prekybos sutartimis. Kai kurie sandoriai, tokie kaip gamyklos įrangos dalies pardavimas, gali turėti įtakos pelnui ar nuostoliui, įtraukiamam nustatant grynąjį pelną ar nuostolį. Tačiau pinigų srautai, susiję su šiuo sandoriu, yra investicinės veiklos pinigų srautai. 15. Įmonė gali turėti vertybinių popierių ar paskolų perpardavimo ar prekybos tikslams, kurie tokiu atveju yra panašūs į atsargas, specialiai įsigytas perparduoti. Todėl pinigų srautai, susidarantys parduodant ar perkant vertybinius popierius, priskiriami pagrindinės veiklos pinigų srautams. Finansinių institucijų išankstiniai mokėjimai ir paskolos paprastai taip pat priskiriami pagrindinei veiklai, kadangi jie yra susijusios su pagrindine įmonės pajamas uždirbančia veikla. Investicinė veikla 16. Atskirai nurodyti pinigų srautus iš investicinės veiklos yra svarbu dėl to, kad šie pinigų srautai parodo išlaidų dydį ištekliams, skirtiems būsimųjų laikotarpių pajamoms uždirbti ir pinigų srautams atsirasti. Investicinės veiklos pinigų srautų pavyzdžiai: a) pinigų išmokos įsigyjant nekilnojamąjį turtą, įrangą ir įrengimus, nematerialųjį turtą ir kitą ilgalaikį turtą. Šios išmokos apima ir tas, kurios yra susijusios su kapitalizuota plėtros darbų savikaina bei savos gamybos nekilnojamuoju turtu, įranga ir įrengimais; b) pinigų įplaukos, gautos pardavus nekilnojamąjį turtą, įrangą ir įrengimus, nematerialųjį turtą ir kitą ilgalaikį turtą; c) pinigų išmokos įsigyjant kitų įmonių nuosavybės ar skolos priemones ir dalį bendrose įmonėse (išskyrus išmokas už tokias priemones, kurios laikomos pinigų ekvivalentais ar naudojamos prekybos ar perpardavimo tikslams); d) pinigų įplaukos pardavus kitų įmonių nuosavybės ar skolos priemones ir dalį bendrose įmonėse (išskyrus įplaukas už tokias priemones, kurios laikomos pinigų ekvivalentais ar naudojamos prekybos ar perpardavimo tikslams); e) išankstiniai pinigų mokėjimai ar paskolos kitoms šalims (išskyrus tas, kurios suteiktos finansinių institucijų); f) pinigų įplaukos, susijusios su išankstinių mokėjimų ir paskolų kitoms šalims grąžinimu (išskyrus tas, kurios atliktos finansinių institucijų); g) pinigų išmokos už ateities sandorius, išankstinius sandorius, pasirinkimo sandorius ir apsikeitimo sandorius, išskyrus atvejus, kai šios sutartys naudojamos prekybos ar perpardavimo tikslams arba yra priskiriamos finansinei veiklai; h) pinigų įplaukos už ateities sandorius, išankstinius sandorius, pasirinkimo sandorius ir apsikeitimo sandorius, išskyrus atvejus, kai šios sutartys naudojamos prekybos ar perpardavimo tikslams arba yra priskiriamos finansinei veiklai. Kai sutartis apskaitoje parodoma kaip konkrečios pozicijos apdraudimas, šios sutarties pinigų srautai klasifikuojami taip pat kaip ir apdraustos pozicijos pinigų srautai. Finansinė veikla 17. Atskirai parodyti finansinės veiklos pinigų srautus svarbu todėl, kad tai naudinga prognozuojant įmonės kapitalo teikėjų pretenzijas būsimųjų laikotarpių pinigų srautams. Finansinės veiklos pinigų srautų pavyzdžiai: a) pinigų įplaukos, gaunamos išleidžiant akcijas ir kitas nuosavybės priemones; b) pinigų mokėjimai savininkams įmonės akcijoms įsigyti arba išpirkti; c) pinigų įplaukos, gautos išleidus skolinius įsipareigojimus, paskolas, vekselius, obligacijas, įkeitimo raštus ir kitus trumpalaikius ar ilgalaikius įsiskolinimus; d) pinigų mokėjimai grąžinant pasiskolintas lėšas; e) pinigų mokėjimai nuomotojui, mažinantys esamus įsipareigojimus, susijusius su lizingu (finansine nuoma). PAGRINDINĖS VEIKLOS PINIGŲ SRAUTŲ PATEIKIMAS 18. Įmonė turėtų pateikti pagrindinės veiklos pinigų srautus vienu šių būdų: a) tiesioginiu būdu, pagal kurį atskleidžiamos pagrindinės bendrųjų piniginių įplaukų ir bendrųjų piniginių išmokų klasės, arba b) netiesioginiu metodu, pagal kurį grynasis pelnas arba nuostolis koreguojamas nepiniginio pobūdžio sandorių rezultatais, visais praeities ar būsimųjų laikotarpių pagrindinės veiklos pinigų įplaukų ar išmokų atidėjimais ar kaupimais ir pajamų arba sąnaudų, susijusių su investicinės ar finansinės veiklos pinigų srautais, straipsniais. 19. Įmonėms rekomenduojama pagrindinės veiklos pinigų srautus pateikti tiesioginiu būdu. Tiesioginis būdas suteikia informacijos, kuri gali būti naudinga apskaičiuojant būsimųjų laikotarpių pinigų srautus, o netiesioginis būdas tokios informacijos nesuteikia. Taikant tiesioginį būdą, informacija apie pagrindines bendrųjų piniginių įplaukų ir bendrųjų piniginių išmokų klases gali būti gaunama: a) iš įmonės apskaitos įrašų arba b) koreguojant pardavimus, parduotų prekių savikainą (finansinėms institucijoms – palūkanų ir panašias pajamas bei palūkanų ir panašias sąnaudas) ir kitus pelno (nuostolio) ataskaitos straipsnius: i) atsargų bei įmonės veiklos gautinų ir mokėtinų sumų pasikeitimais per laikotarpį; ii) kitais nepiniginiais straipsniais; iii) kitais straipsniais, pagal kuriuos piniginis poveikis laikomas investicinės ar finansinės veiklos pinigų srautais. 20. Pagal netiesioginį būdą grynieji pinigų srautai nustatomi koreguojant grynąjį pelną ar nuostolį, atsižvelgiant į šių veiksnių poveikį: a) atsargų bei pagrindinės veiklos gautinų ir mokėtinų sumų pasikeitimą per laikotarpį; b) nepiniginių straipsnių, tokių kaip nusidėvėjimas, atidėjimai, atidėtieji mokesčiai, nerealizuotos užsienio valiutos pajamos ar nuostoliai, nepaskirstytasis asocijuotų įmonių pelnas ir mažumos dalis; c) visų kitų straipsnių, pagal kuriuos pinigų poveikis laikomas investicinės ar finansinės veiklos pinigų srautais. Pagal netiesioginį būdą grynieji pinigų srautai gali būti pateikti parodant pajamas ir sąnaudas, įtrauktas į pelno (nuostolio) ataskaitą, ir atsargų bei pagrindinės veiklos gautinų ir mokėtinų sumų pasikeitimus per laikotarpį. INVESTICINĖS IR FINANSINĖS VEIKLOS PINIGŲ SRAUTŲ PATEIKIMAS 21. Pagrindines bendrųjų piniginių įplaukų ir bendrųjų piniginių išmokų, atsirandančių iš investicinės ir finansinės veiklos, klases įmonė privalo parodyti atskirai, išskyrus atvejus, kai pinigų srautai, aprašyti 22 ir 24 paragrafuose, pateikiami grynąja verte. PINIGŲ SRAUTŲ PATEIKIMAS GRYNĄJA VERTE 22. Toliau nurodomi pagrindinės, investicinės ar finansinės veiklos pinigų srautai, kurie gali būti pateikti grynąja verte: a) piniginės įplaukos ir išmokos klientų vardu, kai tokie pinigų srautai parodo kliento, o ne įmonės, veiklą, ir b) piniginės įplaukos ir išmokos už tokius straipsnius, kurių greita apyvarta, didelės sumos ir trumpas padengimo terminas. 23. Piniginių įplaukų ir išmokų, nurodytų 22 paragrafo a punkte, pavyzdžiai: a) neterminuoto indėlio banke priėmimas ir išmokėjimas; b) investicinėse įmonėse laikomos klientų lėšos; c) nuomos mokesčiai, surenkami turto savininkų vardu ir jiems perduodami. Piniginių įplaukų ar išmokų, nurodytų 22 paragrafo b punkte, pavyzdžiai yra toliau nurodyti išankstiniai mokėjimai ar grąžinimai: a) sumos, susijusios su kreditinių kortelių klientais; b) investicijų įsigijimas ir pardavimas; c) kiti trumpalaikiai įsiskolinimai, pavyzdžiui, tokie, kurių trukmė – trys ar mažiau mėnesių. 24. Pinigų srautai, atsirandantys iš toliau nurodytų finansinės institucijos veiklos sričių, gali būti pateikti grynąja verte: a) piniginės įplaukos ar išmokos, susijusios su indėlių, kurių trukmės terminas fiksuotas, priėmimu ir išmokėjimu; b) indėlių padėjimas į kitas finansines institucijas ar jų atsiėmimas iš finansinių institucijų ir c) išankstiniai pinigų mokėjimai ir paskolos klientams bei tokių išankstinių mokėjimų ir paskolų grąžinimas. PINIGŲ SRAUTAI UŽSIENIO VALIUTA 25. Pinigų srautai, atsirandantys iš sandorių užsienio valiuta, turi būti pateikti įmonės finansinės atskaitomybės valiuta, taikant finansinės atskaitomybės valiutos ir atitinkamos užsienio valiutos keitimo kursą, galiojantį pinigų srautų dieną. 26. Užsienio dukterinės įmonės pinigų srautai turi būti įvertinti taikant finansinės atskaitomybės valiutos ir užsienio valiutos keitimo kursą, galiojantį atitinkamų pinigų srautų dieną. 27. Pinigų srautai užsienio valiuta pateikiami remiantis 21 TAS "Užsienio valiutų kursų pasikeitimo įtaka rezultatams". Jis leidžia taikyti valiutų keitimo kursą, kuris yra artimas faktiniam realiam kursui. Pavyzdžiui, vidutinis svertinis to laikotarpio valiutų keitimo kurso vidurkis gali būti naudojamas sandoriams užsienio valiuta registruoti ar užsienio dukterinės įmonės pinigų srautams įvertinti. Vis dėlto 21 TAS neleidžia taikyti balanso datos keitimo kursą perskaičiuojant į finansinės atskaitomybės valiutą užsienyje veikiančios dukterinės įmonės pinigų srautus. 28. Nerealizuotos pajamos ir nuostoliai, atsirandantys dėl užsienio valiutos keitimo kurso pokyčių, nėra pinigų srautai. Tačiau keitimo kurso pasikeitimo poveikis pinigams ir pinigų ekvivalentams, laikomiems ar mokėtiniems užsienio valiuta, parodomas pinigų srautų ataskaitoje tam, kad būtų galima sulyginti pinigus ir pinigų ekvivalentus laikotarpio pradžioje ir pabaigoje. Šis dydis pateikiamas atskirai nuo pagrindinės, investicinės ir finansinės veiklos pinigų srautų bei apima keitimo kursų skirtumus, jei tokių yra, kurie šiems pinigų srautams buvo užfiksuoti laikotarpio pabaigoje. YPATINGIEJI STRAIPSNIAI 29. Pinigų srautai, susiję su ypatingaisiais straipsniais, turėtų būti klasifikuojami kaip atsirandantys iš pagrindinės, investicinės ar finansinės veiklos ir pateikiami atskirai. 30. Pinigų srautai, susiję su ypatingaisiais straipsniais, pateikiami pinigų srautų ataskaitoje atskirai, kaip atsirandantys iš pagrindinės, investicinės ar finansinės veiklos, kad vartotojai galėtų suprasti jų pobūdį ir poveikį dabartiniams ir būsimųjų laikotarpių įmonės pinigų srautams. Jie turi būti pridedami atskirai pateikiant informaciją apie ypatingųjų straipsnių pobūdį ir dydžius pagal 8 TAS "Ataskaitinio laikotarpio grynasis pelnas arba nuostolis, esminės klaidos i