—

Šios pradinės nuostatos: specifikacijoje: „Nustatytas Provanso Bo slėnio regionas išsiskiria tik jam būdingomis geologinėmis ir klimato savybėmis.“ ir specifikacijos santraukoje: „Regionas išsiskiria tik jam būdingomis geologinėmis ir klimato savybėmis.“ bei pradiniame specifikacijos tekste: „Šioje kalvotoje vietovėje dirvožemis yra klintinis, mažaspalvis, akmeningas. Jo šiluminė galia didelė, o ventiliacija ir pralaidumas labai dideli, dėl to jis labai tinka alyvuogėms auginti. Klimatas yra Viduržemio jūros tipo. Pasižymi karštomis ir sausomis vasaromis, gana lietingais rudenimis ir pavasariais ir būdingu mistraliu (šiaurės vėju). Bo slėnio augmenijos veislės puikiai prisitaikiusios prie tokio dirvožemio. Dėl Alpijaus kalnų grandinės Provanso Bo slėnio kraštas kur kas labiau apsaugotas nuo vėjų ir pavasarinių šalnų, ypač nuo rūko, kuris kenkia alyvmedžių žiedų užsimezgimui, be to, skatina kai kurių grybelinių ligų atsiradimą.“ iš dalies keičiamos ir papildomos siekiant tiksliau apibūdinti geografinės vietovės ypatumus. Dalis teksto perkeliama į dalį „Priežastinis ryšys“, o tekstas, susijęs su klimato, dirvožemio ir augmenijos veislių aprašymu, išbraukiamas ir pakeičiamas taip (tekstas įtraukiamas į bendrąjį dokumentą ir specifikaciją): „Geografinei vietovei būdingi tokie klimato ypatumai: — Viduržemio jūros tipo klimatas, — didelis sezoninis ir metinis šilumos bei kritulių kiekio kintamumas, — trumpos, bet smarkios audros, ypač dažnos rudenį ir pavasarį. Kritulių kiekis per metus siekia apie 700 mm, jie iškrenta per 50 dienų, — sausos, karštos ir net labai kaitrios vasaros per sausąjį sezoną, itin didelė lietaus stoka, ypač liepos mėnesį, — nei šaltos, nei šiltos žiemos (šalčiausiu mėnesiu laikomas sausis), — 13,6 °C su 1–2 °C paklaida siekianti vidutinė temperatūra Alpijaus šiauriniame šlaite, o pavasarį – didelė šalnų tikimybė, — smarkus, daugiau nei 100 dienų per metus dažniausiai iš šiaurės (mistralis) arba iš vakarų (tramontanas) pučiantis vėjas, — gana įspūdingas saulės šviesos kiekis – saulė per metus šviečia daugiau nei 2 800 valandų. Geografinei vietovei būdingas akmeningas (40–80 % akmenų), klintinis dumblingo smėlio arba dumblingo smėlio su moliu dirvožemis Alpijaus masyve ir jo koliuvinių nuogulų pakraščiuose. Senosios Kro, dar vadinamos Egjero Kro, šiauriniam pakraščiui būdingas ypač akmeningas (30–60 cm paviršiaus padengta kvarco akmenimis) ir geležingas raudono molio dirvožemis, kuriame gausu dėl Alpijaus pietinio reljefo erozijos susidariusių koliuvinių klintinių nuogulų. Alpijaus masyvo alyvmedžių giraitės daugiausia užsodintos akmenuotame klintiniame dirvožemyje šlaitų papėdėse, sluoksniuoto žvyro plotuose, daubas užpildančiose storesnėse ar plonesnėse koliuvinėse nuogulose. Dirvožemis dažniausiai būna smulkios dumblingo smėlio arba (rečiau) dumblingo smėlio su moliu tekstūros. Klintys iš viso sudaro vidutiniškai 20–30 % dirvožemio, bet gali siekti ir 40 %, o aktyviųjų klinčių kiekis retai viršija 8 %. Dirvožemio pH yra 8–8,5.“ Be to, tik specifikacijoje pridedamas toks papildomas geografinei vietovei būdingas klimato, geologinių savybių ir augmenijos ypatumų aprašymas: „Vakarinei masyvo daliai didžiausią įtaką daro Ronos slėnis. Krituliai ten gausesni, o temperatūra žiemą ir pavasarį švelnesnė, šalnų pasitaiko mažiau. Nuo šalto mistralio apsaugota pietinė papėdė sulaukia daugiau saulės spindulių, todėl derlius ten sunoksta greičiau. Šiaurinės pusės šlaituose pasitaiko mažiau kritulių. Daubose ir slėniuose dėl mikroklimato sąlygų (mažiau saulės ir didesnė apsauga nuo vėjo) vasaros vėsesnės. Šie ypatumai lemia Viduržemio jūros mikroklimatui būdingą florą ir fauną, kurios gerai prisitaikiusios prie ilgo sausros laikotarpio. Geografinę vietovę sudaro erozijos paveiktas vaizdingo reljefo masyvas, kurį daugiausia sudaro ankstyvojo kreidos periodo klinčių ir mergelio formacijos, o pietinėje dalyje – juros periodo klinčių ir dolomito formacijos. Vakarų ir rytų ašies sinklinoje gausu upėms ir ežerams būdingų nevienalyčių klintinių tercianinių nuosėdų, konglomeratų, smiltainio, mergelio ir smėlio. Alpijaus masyve kvartero periode vykęs klintinių uolų užšalimas lėmė akmenų ir žvyro nuosėdų susidarymą po vėlesnėmis koliuvinėmis arba aliuvinėmis sąnašomis. Alpijaus masyvo pietiniai šlaitai ribojasi su senosios Kro lyguma, kuriai būdingos plioceno epochos upės sąnašos, sudarytos iš klintinių ir kvarcito uolienų, kurias sunešė Diuranso upė, kirtusi Sen Pjer de Vanso proskyną. Akivaizdu, kad dėl klimato ir geologinių morfologinių vietovės ypatumų šioje vietovėje gausu įvairių Viduržemio jūros pakrantei būdingų augalų, iš kurių dažniausi – alepinės pušys (lot. Pinus halepensis) ir akmeniniai ąžuolai (lot. Quercus ilex). Šioje daugiausia mezomediteraninio klimato veikiamoje teritorijoje, kuri išties gali būti vadinama biologine geografine kryžkele, aptinkama apie 960 prie sausros ir klintinio dirvožemio prisitaikiusių augalų rūšių, iš kurių 50 auga natūralaus arealo pakraštyje.“