LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 319/30

KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO REGLAMENTAS (ES) 2017/2232

2017 m. gruodžio 4 d.

kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai tam tikrų Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14

EUROPOS KOMISIJA,

atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), ypač į jos 266 straipsnį,

atsižvelgdama į 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (toliau – pagrindinis reglamentas) (1), ypač į jo 9 straipsnio 4 dalį ir 14 straipsnio 1 ir 3 dalis,

kadangi:

A. PROCEDŪRA

(1) 2006 m. kovo 23 d. Komisija priėmė Reglamentą (EB) Nr. 553/2006, kuriuo tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos (toliau – KLR arba Kinija) ir Vietnamo kilmės avalynei su batviršiais iš odos (toliau – avalynė) nustatytos laikinosios antidempingo priemonės (toliau – laikinasis reglamentas) (2).

(2) Reglamentu (EB) Nr. 1472/2006 (3) (toliau – Reglamentas (EB) Nr. 1472/2006 arba ginčijamas reglamentas) Taryba tam tikrai importuojamai Vietnamo ir KLR kilmės avalynei su batviršiais iš odos dvejiems metams nustatė 9,7–16,5 % galutinius antidempingo muitus.

(3) Reglamentu (EB) Nr. 388/2008 (4) Taryba tam tikrai importuojamai KLR kilmės avalynei su batviršiais iš odos nustatytų galutinių antidempingo priemonių taikymą išplėtė iš Ypatingojo Administracinio Kinijos Regiono Makao (toliau – Makao) siunčiamam importuojam produktui, deklaruojamam kaip Makao kilmės arba ne.

(4) Kai priemonės nustojo galioti, Taryba po 2008 m. spalio 3 d. inicijuotos priemonių galiojimo termino peržiūros (5) Reglamentu (ES) Nr. 1294/2009 (6) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1294/2009) antidempingo priemonių taikymą pratęsė dar 15 mėnesių, t. y. iki 2011 m. kovo 31 d.

(5) „Brosmann Footwear (HK) Ltd“, „Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd“, „Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd“, „Risen Footwear (HK) Co Ltd“ ir „Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd“ (toliau – pareiškėjai) Pirmosios instancijos teismui (dabar – Bendrasis Teismas) pateikė ieškinius dėl ginčijamo reglamento. Bendrasis Teismas šiuos ieškinius atmetė 2010 m. kovo 4 d. Sprendimu byloje T-401/06 Brosmann Footwear (HK) Ltd ir kt. prieš Tarybą ir 2010 m. kovo 4 d. Sprendimu sujungtose bylose T-407/06 Zhejiang Aokang Shoes ir T-408/06 Wenzhou Taima Shoes prieš Tarybą.

(6) Šiuos sprendimus pareiškėjai apskundė. 2012 m. vasario 2 d. Sprendimu byloje C-249/10 P Brosmann Footwear (HK) ir kt. prieš Tarybą ir 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimu byloje C-247/10 P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd prieš Tarybą (toliau – bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirti sprendimai) Teisingumo Teismas šiuossprendimus panaikino. Jis konstatavo, kad Bendrasis Teismas, konstatavęs, kad Komisija pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus neturėjo nagrinėti neatrinktų prekiautojų prašymų taikyti rinkos ekonomikos režimą (toliau – RER) (Sprendimo C-249/10 P 36 punktas ir Sprendimo C-247/10 P 29 ir 32 punktai), padarė teisės klaidą.

(7) Tada šiuo klausimu Teisingumo Teismas priėmė savo sprendimą. Jis konstatavo, kad „Komisija privalėjo išnagrinėti tinkamai pagrįstus apeliančių prašymus, pateiktus pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus, taikyti RESVĮS per ginčijamame reglamente išdėstytą antidempingo procedūrą. Taip pat reikia konstatuoti, kad negali būti atmesta galimybė, jog toks tyrimas būtų leidęs nustatyti kitokio nei 16,5 % dydžio galutinį antidempingo muitą, koks joms yra taikomas pagal ginčijamo reglamento 1 straipsnio 3 dalį. Iš tos pačios nuostatos matyti, kad 9,7 % galutinis antidempingo muitas nustatytas tik vienam Kinijos ūkio subjektui, kuris buvo atrinktas ir kuriam pripažintas RESVĮS. Tačiau, kaip matyti iš šio sprendimo 38 punkto, jei Komisija būtų konstatavusi, kad apeliantės taip pat veikė rinkos ekonomikos sąlygomis, tuomet, nesant galimybės apskaičiuoti individualų dempingo skirtumą, joms taip pat turėjo būti taikomas minėto dydžio muito tarifas“ (Sprendimo C-249/10 P 42 punktas ir Sprendimo C-247/10 P 36 punktas).

(8) Todėl Teismas panaikino ginčijamą reglamentą, kiek jis susijęs su nagrinėjamaisiais pareiškėjais.

(9) 2013 m. spalio mėn. Komisija pranešimu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (7) paskelbė, kad nusprendė atnaujinti antidempingo tyrimą nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas, ir išnagrinėti, ar nuo 2004 m. balandžio 1 d. iki 2005 m. kovo 31 d. pareiškėjai veikė rinkos ekonomikos sąlygomis. Tame pranešime ji paprašė suinteresuotųjų šalių pranešti apie save.

(10) 2014 m. kovo mėn. Tarybos įgyvendinimo sprendimu 2014/149/ES (8) Taryba atmetė Komisijos pasiūlymą priimti Tarybos įgyvendinimo reglamentą, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas importuojamai tam tikrai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su odiniais batviršiais, kurią pagamino bendrovės „Brosmann Footwear (HK) Ltd“, „Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd“, „Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd“, „Risen Footwear (HK) Co Ltd“ ir „Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd“, ir šių gamintojų atžvilgiu tyrimą užbaigė. Taryba laikėsi nuomonės, kad importuotojai, nusipirkę batus iš šių eksportuojančių gamintojų, kuriems kompetentingos nacionalinės institucijos kompensavo atitinkamus muitus, remdamosi 1992 m. spalio 12 d. Reglamento (EEB) Nr. 2913/1992, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (9) (toliau – Bendrijos muitinės kodeksas), 236 straipsniu įgijo teisėtų lūkesčių pagal ginčijamo reglamento 1 straipsnio 4 dalį, nustatančią Bendrijos muitinės kodekso nuostatų, visų pirma jo 221 straipsnio, taikymą renkant muitus.

(11) Trys nagrinėjamojo produkto importuotojai – „C&J Clark International Ltd.“ (toliau – „Clark“), „Puma SE“ (toliau – „Puma“) ir „Timberland Europe B.V.“ (toliau – „Timberland“) (toliau – nagrinėjamieji importuotojai), remdamiesi 5–7 konstatuojamosiose dalyse nurodyta teismų praktika, savo nacionaliniuose teismuose pateikė ieškinius dėl antidempingo priemonių, nustatytų iš Kinijos ir Vietnamo importuojamai tam tikrai avalynei; šie teismai perdavė klausimą Teisingumo Teismui, kad šis priimtų prejudicinį sprendimą.

(12) 2016 m. vasario 4 d., sprendimuose sujungtose bylose C-659/13 C & J Clark International Limited ir C-34/14 Puma SE (10) Teisingumo Teismas Tarybos reglamentus (EB) Nr. 1472/2006 ir (ES) Nr. 1294/2009 paskelbė negaliojančiais tokia aprėptimi, kokia Europos Komisija nenagrinėjo RER ir individualaus režimo (toliau – IR) prašymų, kuriuos pateikė neatrinkti KLR ir Vietnamo eksportuojantys gamintojai (toliau – sprendimai), nesilaikydama 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (11) 2 straipsnio 7 dalies b punkto ir 9 straipsnio 5 dalies reikalavimų.

(13) Dėl bylos C-571/14 Timberland Europe Teisingumo Teismas besikreipusio nacionalinio teismo prašymu 2016 m. balandžio 11 d. nusprendė pašalinti bylą iš registro.

(14) SESV 266 straipsnyje nustatyta, kad institucijos privalo imtis būtinų priemonių Teismo sprendimams vykdyti. Jeigu panaikinamas aktas, institucijų priimtas atliekant administracinę procedūrą, pvz., antidempingo tyrimą, Teismo sprendimas įgyvendinamas panaikintą aktą pakeičiant nauju aktu, kuriuo pašalinamas Teismo nustatytas pažeidimas (12).

(15) Pagal Teismo praktiką panaikinto akto pakeitimo procedūra gali būti atnaujinta nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas (13). Tiksliau tai reiškia, kad tokiu atveju, kai panaikinamas administracinę procedūrą užbaigiantis aktas, panaikinimas nebūtinai turi įtakos parengiamiesiems veiksmams, pvz., antidempingo tyrimo inicijavimui. Kai panaikinamas reglamentas, kuriuo nustatomos galutinės antidempingo priemonės, tai reiškia, kad po panaikinimo antidempingo tyrimas yra vis dar vykdomas, nes Sąjungos teisės sistemoje nebėra antidempingo tyrimą užbaigiančio akto (14), nebent pažeidimas padarytas inicijavimo etapu.

(16) Išskyrus tai, kad institucijos neišnagrinėjo RER ir IR prašymų, kuriuos pateikė neatrinkti KLR ir Vietnamo eksportuojantys gamintojai, visi kiti Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1472/2006 ir (ES) Nr. 1294/2009 nustatyti faktai lieka galioti.

(17) Šioje byloje pažeidimas padarytas po inicijavimo etapo. Taigi, Komisija nusprendė atnaujinti šį antidempingo tyrimą, kuris, priėmus sprendimus, tuo metu, kai buvo padarytas pažeidimas, dar nebuvo baigtas ir išnagrinėti, ar 2004 m. balandžio 1 d. – 2005 m. kovo 31 d. tiriamuoju laikotarpiu (toliau – tiriamasis laikotarpis) nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai veikė rinkos ekonomikos sąlygomis. Tinkamais atvejais Komisija taip pat apsvarstė, ar nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams buvo galima suteikti individualų režimą pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 (15) (toliau – pagrindinis reglamentas, prieš jį iš dalies pakeičiant) (16) 9 straipsnio 5 dalį.

(18) Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2016/1395 (17) Komisija iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai bendrovių „Clark“ ir „Puma“ importuojamai KLR kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai trylikos Kinijos eksportuojančių gamintojų, kurie pateikė RER ir IR prašymus, bet nebuvo atrinkti.

(19) Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2016/1647 (18) Komisija iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai bendrovių „Clark“, „Puma“ ir „Timberland“ importuojamai Vietnamo kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai tam tikrų Vietnamo eksportuojančių gamintojų, kurie buvo pateikę RER ir IR prašymus, bet nebuvo atrinkti.

(20) Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2016/1731 (19) Komisija iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai bendrovių „Puma“ ir „Timberland“ importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai vieno Vietnamo eksportuojančio gamintojo ir dviejų KLR eksportuojančių gamintojų, kurie buvo pateikę RER ir IR prašymus, bet nebuvo atrinkti.

(21) Bendrovės „Puma“ ir „Timberland“ užginčijo Reglamento (ES) 2016/1395, Reglamento (ES) 2016/1647 ir Reglamento (ES) 2016/1731 galiojimo pagrįstumą Bendrajame Teisme bylose T-781/16 Puma ir kt. prieš Komisiją ir T-782/16 Timberland Europe prieš Komisiją. Be to, bendrovė „Clark“ taip pat užginčijo Reglamento (ES) 2016/1395 galiojimo pagrįstumą Bendrojo Teismo bylose T-790/16 C & J Clark International prieš Komisiją ir T-861/16 C & J Clark International prieš Komisiją.

(22) Siekdama įgyvendinti 12 konstatuojamojoje dalyje nurodytą Sprendimą sujungtose bylose C-659/13 C & J Clark International Limited ir C-34/14 Puma SE, Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2016/223, kuriuo nustatoma tam tikrų rinkos ekonomikos režimo ir individualaus režimo prašymų, pateiktų Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų, vertinimo tvarka ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (20). To reglamento 1 straipsnyje Komisija nurodė nacionalinėms muitinėms persiųsti visus pagal Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnį importuotojų pateiktus prašymus sugrąžinti galutinius antidempingo muitus, sumokėtus už importuojamą Kinijos ir Vietnamo kilmės avalynę, atsižvelgiant į tai, kad atliekant tyrimą, po kurio Reglamentu (EB) Nr. 1472/2006 buvo nustatytos galutinės priemonės, neatrinktas eksportuojantis gamintojas pateikė RER arba IR prašymą (toliau – pradinis tyrimas). Komisija įvertina atitinkamą RER arba IR prašymą ir iš naujo nustato atitinkamą muitą. Remdamosi tuo nacionalinės muitinės vėliau turėtų nuspręsti dėl prašymo grąžinti arba atsisakyti išieškoti antidempingo muitus.

(23) Gavusi Prancūzijos muitinės pranešimą pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 1 straipsnį, Komisija nustatė du Kinijos eksportuojančius gamintojus, kurie buvo pateikę RER ir IR prašymus pradiniame tyrime, bet nebuvo atrinkti. Buvo nustatytas dar vienas eksportuojantis gamintojas, bendrovės „Deichmann“, t. y. muitų mokėjimą užginčijusio Vokietijos importuotojo, tiekėjas. Taigi Komisija išnagrinėjo šių trijų Kinijos eksportuojančių gamintojų pateiktas RER ir IR prašymo formas.

(24) Atsižvelgdama į tai, Komisija Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2016/2257 (21) iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai trijų eksportuojančių gamintojų, kurie buvo pateikę RER ir IR prašymus, bet nebuvo atrinkti.

(25) Pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 1 straipsnį Jungtinės Karalystės, Belgijos ir Švedijos muitinės pranešė Komisijai apie Sąjungos importuotojų pateiktus muitų grąžinimo prašymus (Jungtinės Karalystės – 2016 m. liepos 12 d., Belgijos – 2016 m. liepos 13 d. ir Švedijos – 2016 m. liepos 26 d.) ir pateikė patvirtinamuosius dokumentus. Gavusi šiuos pranešimus, Komisija įvertino iš devyniolikos eksportuojančių gamintojų gautus RER ir IR prašymus ir Reglamentu (ES) 2017/423 (22) iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai KLR ir Vietnamo kilmės importuojamai avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai šių devyniolikos eksportuojančių gamintojų.

(26) Atliekant šį tyrimą pagal kai kurių suinteresuotųjų šalių pastabas, gautas po faktų atskleidimo, buvo nustatytos dar penkios bendrovės ir (arba) bendrovių grupės, kurios pačios arba per susijusį Kinijos ar Vietnamo eksportuojantį gamintoją buvo pateikusios RER ir IR prašymų formas atliekant pradinį tyrimą, tačiau nebuvo atrinktos ir nebuvo įvertintos taikant ankstesnę įgyvendinimo procedūrą. Šios bendrovės buvo įtrauktos į Reglamento (ES) 2017/423 VI priedą ir priklausė keturioms bendrovių grupėms.

(27) Atsižvelgdama į tai, Komisija nustatė keturias bendrovių grupes, kurioms bendrai priklausė septynios atskiros bendrovės – per pradinį tyrimą neatrinkti Kinijos ar Vietnamo eksportuojantys gamintojai, ir įvertino atliekant pradinį tyrimą šių bendrovių pateiktas RER ir IR prašymų formas. Tokiu būdu Komisija Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2017/1982 (23) iš naujo nustatė galutinį antidempingo muitą ir galutinai surinko laikinąjį muitą, nustatytą tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai šių eksportuojančių gamintojų, kurie buvo pateikę RER ir IR prašymus, bet nebuvo atrinkti.

(28) Be to, Įgyvendinimo reglamento (ES) 2017/423 3 straipsniu Komisija laikinai sustabdė jo III priede išvardytų bendrovių padėties vertinimą, kol susigrąžinti muitus iš nacionalinės muitinės pageidaujantis importuotojas praneš Komisijai nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų, iš kurių prekiautojai yra įsigiję avalynės, pavadinimus ir adresus. Iš tiesų, nors Komisija mano, kad prievolė nustatyti atitinkamus eksportuojančius Kinijos ir (arba) Vietnamo gamintojus tenka importuotojams, prašantiems grąžinti sumokėtus antidempingo muitus, ji taip pat pripažino, kad ne visi importuotojai, pirkę avalynės iš prekiautojų, galėjo žinoti apie reikalavimą pranešti Komisijai eksportuojančių gamintojų, iš kurių tie prekiautojai įsigijo avalynės, pavadinimus. Todėl Komisija konkrečiai susisiekė su visais importuotojais, nurodytais Jungtinės Karalystės, Belgijos ir Švedijos pranešimuose, ir paragino juos iki nustatyto termino pateikti reikiamą informaciją, t. y. KLR ar Vietnamo eksportuojančių gamintojų pavadinimus ir adresus.

(29) Taigi, trys importuotojai „Pentland Brands Ltd.“, „Puma UK Ltd.“ ir „Deichmann Shoes UK Ltd.“ atitinkamai 2017 m. balandžio 18 d. („Puma UK Ltd.“), 2017 m. balandžio 27 d. („Pentland Brands Ltd.“) ir 2017 m. gegužės 15 d. („Deichmann Shoes UK Ltd.“) pateikė savo tiekėjų Kinijoje ir (arba) Vietname pavadinimus ir adresus.

(30) 2017 m. balandžio 7 d. pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 1 straipsnį Vokietijos muitinė pranešė Komisijai apie Sąjungos importuotojų pateiktus muitų grąžinimo prašymus ir pateikė patvirtinamuosius dokumentus. 2017 m. birželio 20 d. Vokietijos muitinė atsiuntė pirminio pranešimo papildymą ir pranešė Komisijai apie papildomus importuotojų reikalavimus.

(31) 2017 m. gegužės 23 d. pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 1 straipsnį Nyderlandų muitinė pranešė Komisijai apie Sąjungos importuotojų pateiktus muitų grąžinimo prašymus ir pateikė patvirtinamuosius dokumentus. 2017 m. liepos 21 d. Nyderlandų muitinė atsiuntė pirminio pranešimo papildymą ir pranešė Komisijai apie papildomus importuotojų reikalavimus.

(32) Taigi, Komisijai buvo pranešti iš viso 600 Kinijos ir Vietnamo bendrovių, tiekusių avalynę, pavadinimai ir adresai.

(33) Komisija neturi jokių duomenų, kad 431 iš šių bendrovių (nurodytų šio reglamento III priede) būtų pateikusios RER ar IR prašymų formas, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas. Šios bendrovės taip pat negalėjo įrodyti, kad buvo susijusios su kuriais nors Kinijos ar Vietnamo eksportuojančiais gamintojais, pateikusiais RER arba IR prašymą, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas.

(34) Iš visų likusių bendrovių 19 eksportuojančių gamintojų (nurodytų šio reglamento IV priede) jau buvo įvertinti atskirai arba kaip dalis bendrovių, atrinktų atliekant pradinį tyrimą į Kinijos ar Vietnamo eksportuojančių gamintojų grupę. Kadangi nė vienai iš šių bendrovių nebuvo nustatyta individuali muito norma, šių bendrovių importuojamai avalynei atitinkamai taikoma 16,5 % muito norma, jei jos iš KLR, arba 10 % muito norma, jei jos iš Vietnamo. Šioms normoms 12 konstatuojamojoje dalyje nurodytas sprendimas poveikio neturėjo.

(35) Įgyvendinant 12 konstatuojamojoje dalyje nurodytą sprendimą, iš visų likusių bendrovių 72 (nurodytos šio reglamento V priede) jau buvo įvertintos atskirai arba kaip dalis bendrovių grupės, vadovaujantis konkrečiai Įgyvendinimo sprendimu 2014/149/ES arba atitinkamai įgyvendinimo reglamentais (ES) 2016/1395, (ES) 2016/1647, (ES) 2016/1731, (ES) 2016/2257 ir (ES) 2017/1982.

(36) Kaip minėta 10 konstatuojamojoje dalyje, vadovaujantis Įgyvendinimo sprendimu 2014/149/ES įvertintoms bendrovėms ar bendrovių grupėms antidempingo muitas iš naujo nebuvo nustatytas, atsižvelgiant į tai, kad šioms bendrovėms muitas jau buvo grąžintas, todėl jos įgijo teisėtų lūkesčių, kad jis iš naujo nebus nustatytas. Kita vertus, nereikėtų patenkinti muitų grąžinimo prašymų, kuriuos pateikė Sąjungos importuotojai, susiję su bendrovėmis ar bendrovių grupėmis, įvertintomis remiantis atitinkamai įgyvendinimo reglamentais (ES) 2016/1395, (ES) 2016/1647, (ES) 2016/1731, (ES) 2016/2257 ir (ES) 2017/1982. Taip yra dėl to, kad šių importuotojų teisinė padėtis skiriasi nuo įvertintųjų remiantis Įgyvendinimo sprendimu 2014/149/ES, visų pirma dėl to, kad pirmieji jų neįgijo teisėtų lūkesčių.

(37) Likusios 70 bendrovių (nurodytos šio reglamento II priede) buvo Kinijos ar Vietnamo eksportuojantys gamintojai, kurie nebuvo atrinkti per pradinį tyrimą ir buvo pateikę RER arba IR prašymų formas. Todėl Komisija įvertino šių bendrovių pateiktus RER ir IR prašymus.

(38) Bendrai tariant, šiame reglamente Komisija įvertino šių bendrovių RER arba IR prašymų formas: „Aiminer Leather Products Co., Ltd“, „Best Health Ltd.“, „Best Run Worldwide Co. Ltd Bright Ease Shoe Factory“, „Cambinh Shoes Company“, „Dong Anh Footwear Joint Stock Company“, „Dong Guan Bor Jiann Footwear Co., Ltd“, „Dongguan Hongguo Shoes Co. Ltd.“, „Freetrend Industrial Ltd“, „Freeview Company Ltd“, „Dongguan Hopecome Footwear Co Ltd“, „Dongguan Houjie Baihou Hua Jian Footwear Factory“, „Dongguan Qun Yao Shoe Co., Ltd“, „Dongyi Shoes Co., Ltd“, „Doozer (Fujian) Shoes Co., Ltd“, „Emperor (VN) Co., Ltd“, „Everlasting Industry Co., Ltd“, „Fu Jian Ching Luh Shoes Co., Ltd“, „Fu Jian Lion Score Sport Products Co., Ltd“, „Fujian Footwear & Headgear Import & Export (Holdings) Co., Ltd“, „Fujian Jinjiang Guohui Footwear & Garment Co., Ltd“, „Gan Zhou Hua Jian International Footwear Co., Ltd“, „Golden Springs Shoe Co., Ltd“, „Haiduong Shoes Stock Company“, „Hangzhou Forever Shoes Factory“, „Hua Jian Industrial Holding Co., Ltd“, „Huu Nghi Danang Company“, „Hwa Seung Vina Co., Ltd“, „Jason Rubber Works Ltd“, „Jinjiang Hengdali Footwear Co., Ltd“, „Jinjiang Xiangcheng Footwear and Plastics Co., Ltd“, „JinJiang Zhenxing Shoes & Plastic Co., Ltd“, „Juyi Group Co., Ltd“, „K Star Footwear Co., Ltd“, „Kangnai Group Wenzhou Lucky Shoes and Leather Co., Ltd“, „Khai Hoan Footwear Co., Ltd“, „Lian Jiang Ching Luh Shoes Co., Ltd“, „Li-Kai Shoes Manufacturing Co., Ltd“, „New Star Shoes Factory“, „Ngoc Ha Shoe Company“, „Nhi Hiep Transportation Construction Company Limited“, „Ophelia Shoe Co., Ltd“, „Ormazed Shoes (Zhao Qing City) Ltd“, „Ormazed Shoes Ltd (Dong Guan) Ltd“, „Pacific Joint - Venture Company“, „Phuc Yen Shoes Factory“, „Phuha Footwear Enterprise“, „Phuhai Footwear Enterprise“, „Phulam Footwear Joint Stock Company“, „Putian Dajili Footwear Co., Ltd“, „Right Rich Development VN Co., Ltd“, „Saigon Jim Brother Corporation“, „Shenzhen Harson Shoes Ltd“, „Shunde Sunrise (II) Footwear Co., Ltd“, „Splendour Enterprise Co., Ltd“, „Stellar Footwear Co., Ltd“, „Sung Hyun Vina Co., Ltd“, „Synco Footwear Ltd“, „Thai Binh Shoes Joint Stock Company“, „Thang Long Shoes Company“, „Thanh Hung Co, Ltd“, „Thuy Khue Shoes Company Ltd“, „Truong Loi Shoes Company Limited“, „Wenzhou Chali Shoes Co, Ltd“, „Wenzhou Dibang Shoes Co., Ltd“, „Wenzhou Gold Emperor Shoes Co., Ltd“, „Xiamen Sunchoose Import & Export Co., Ltd“, „Xingtaiy Footwear Industry & Commerce Co., Ltd“, „Zhuhai Shi Tai Footwear Company Limited“ ir „Zhuhai Shun Tai Footwear Company Limited“.

B. TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMO SUJUNGTOSE BYLOSE C-659/13 IR C-34/14 DĖL IMPORTO IŠ KINIJOS IR VIETNAMO ĮGYVENDINIMAS

(39) Komisija turi galimybę ištaisyti ginčijamo reglamento dalis, dėl kurių reglamentas buvo panaikintas, ir nekeisti tų vertinimo dalių, kurioms sprendimas nedaro poveikio (24).

(40) Šiuo reglamentu siekiama pataisyti tas ginčijamo reglamento dalis, kurios, kaip nustatyta, neatitinka pagrindinio reglamento ir dėl kurių reglamentas buvo paskelbtas negaliojančiu, kiek jis susijęs su 30 konstatuojamojoje dalyje nurodytais eksportuojančiais gamintojais.

(41) Visos kitos Teismo nepanaikintos ginčijamo reglamento ir Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1294/2009 išvados lieka galioti ir yra įtraukiamos į šį reglamentą.

(42) Todėl tolesnės konstatuojamosios dalys yra susijusios tik su nauju vertinimu, kuris būtinas Teismo sprendimams vykdyti.

(43) Komisija ištyrė, ar tiriamuoju laikotarpiu RER arba IR prašymus pateikusiems 38 konstatuojamojoje dalyje nurodytiems nagrinėjamiems eksportuojantiems gamintojams buvo taikomas RER arba IR. Taip siekiama išsiaiškinti, kokią nagrinėjamieji importuotojai turi teisę susigrąžinti sumokėtą antidempingo muitą, atsižvelgiant į antidempingo muitus, sumokėtus už šių tiekėjų eksportuotus produktus.

(44) Jeigu analizė parodys, kad nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams, kurių eksportui buvo taikomas nagrinėjamųjų importuotojų sumokėtas antidempingo muitas, turėjo būti suteiktas RER, nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams turėtų būti nustatyta individuali muito norma ir būtų grąžinta tik muito suma, atitinkanti sumokėto muito ir individualios muito normos skirtumą, t. y. 16,5 %, jei tai importas iš Kinijos, bei vienintelei atrinktai eksportuojančiai bendrovei, kuriai suteiktas RER, nustatytos 9,7 % muito normos skirtumą, ir 10 %, jei tai importas iš Vietnamo, bei nagrinėjamojo eksportuojančio gamintojo atžvilgiu apskaičiuotos individualios muito normos, jei ji yra, skirtumą.

(45) Jeigu analizė parodys, kad eksportuojančiam gamintojui, kuriam atsisakyta suteikti RER, turėjo būti suteiktas IR, nagrinėjamajam eksportuojančiam gamintojui turėtų būti nustatyta individuali muito norma ir būtų grąžinta tik muito suma, atitinkanti sumokėto muito, t. y. 16,5 %, jei tai importas iš Kinijos, bei 10 %, jei tai importas iš Vietnamo, ir nagrinėjamajam eksportuojančiam gamintojui apskaičiuoto individualaus muito (jei jis yra) skirtumą.

(46) Priešingu atveju, jeigu tokių RER ir IR prašymų analizė parodytų, kad neturėtų būti taikomas nei RER, nei IR, negalima grąžinti jokių antidempingo muitų.

(47) Kaip paaiškinta 12 konstatuojamojoje dalyje, Teisingumo Teismas tam tikrų Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų eksportuojamos tam tikros avalynės atžvilgiu ginčijamą reglamentą ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1294/2009 panaikino tokia apimtimi, kokia Komisija nenagrinėjo šių eksportuojančių gamintojų pateiktų RER ir IR prašymų.

(48) Todėl Komisija, siekdama nustatyti nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų eksportui taikytiną muito normą, išnagrinėjo jų RER ir IR prašymus. Remiantis šiuo vertinimu paaiškėjo, kad pateikta informacija neįrodė, jog nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai veikė rinkos ekonomikos sąlygomis arba kad jiems buvo galima taikyti individualų režimą (išsamus paaiškinimas yra 49 ir tolesnėse konstatuojamosiose dalyse).

1. RER prašymų vertinimas

(49) Reikia pabrėžti, kad prievolė įrodyti tenka gamintojui, pateikusiam RER prašymą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą. Todėl 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje pastraipoje nustatyta, jog tokio gamintojo prašyme turi būti pateikta pakankamai toje nuostatoje nurodytų įrodymų, kad jis veikia rinkos ekonomikos sąlygomis. Todėl Sąjungos institucijos neprivalo įrodyti, kad gamintojas netenkina šiam statusui pripažinti būtinų sąlygų. Yra priešingai – Sąjungos institucijos, prieš taikydamos RER, turi įvertinti, ar nagrinėjamojo gamintojo pateiktos informacijos pakanka įrodyti, kad paisoma pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje pastraipoje nurodytų kriterijų, o Sąjungos teisminės institucijos turi išnagrinėti, ar atliekant šį vertinimą nebuvo padaryta akivaizdi klaida (Sprendimo byloje C-249/10 P 32 punktas ir Sprendimo byloje C-247/10 P 24 punktas).

(50) Remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktu, tam, kad eksportuojančiam gamintojui būtų galima taikyti RER, reikėtų laikytis visų penkių šiame straipsnyje išvardytų kriterijų. Todėl Komisija nusprendė, kad RER prašymą buvo galima atmesti, jei nebuvo laikomasi bent vieno kriterijaus.

(51) Nė vienas iš nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų negalėjo įrodyti, kad atitiko kriterijų Nr. 1 (bendrovių sprendimai). Konkrečiau tariant, Komisija nustatė, kad bendrovės Nr. 34, 36, 37, 38, 39, 42, 43, 44, 45, 46, 47,48, 53, 54, 58, 65, 66, 67, 69, 72, 77, 79, 80, 82, 84, 85, 88, 89, 92, 93, 94, 96, 97, 98, 99, 100, 101 ir 102 (25) negalėjo aiškiai nustatyti savo pardavimo kiekio vidaus ir eksporto rinkose. Šiuo atveju Komisija nustatė, kad konkrečiose rinkose (vidaus ir eksporto) buvo taikomi produkcijos ir (arba) parduodamo kiekio apribojimai. Tam tikros bendrovės Nr. 33, 35, 39, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 77, 81, 83, 84, 85, 86, 87, 91, 96, 97, 101 ir 102 nepateikė pakankamai informacijos apie nuosavybės formą, akcininkus, direktorių valdybą ar valdybos narių skyrimą, kad įrodytų, jog jų verslo sprendimai buvo priimami be didelio valstybės kišimosi ir atsižvelgiant į padėtį rinkoje. Be to, tam tikros bendrovės nepateikė verslo liudijimo ar jo vertimo į anglų kalbą (bendrovės Nr. 33, 35, 59, 60, 62, 81 ir 87) arba įstatų ar jų vertimo į anglų kalbą (bendrovės Nr. 34, 40, 41, 51, 59, 63, 64, 95, 101 ir 102). Be to, tam tikros bendrovės nepateikė pakankamai informacijos apie tiekėjus (bendrovės Nr. 42, 43, 44, 46, 49, 51, 57, 60, 64, 65, 69, 74, 76 ir 95) arba negalėjo įrodyti, kad darbuotojų atranka buvo pakankamai nepriklausoma nuo vietos institucijų (bendrovės Nr. 38, 39, 42, 45 ir 46), ir todėl nepateikė pakankamai įrodymų, kad verslo sprendimai buvo priimami be didelio valstybės kišimosi.

(52) Be to, bendrovės Nr. 33, 34, 35, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 57, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 79, 80, 81, 82, 84, 85, 86, 87, 88, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 100, 101 ir 102 negalėjo įrodyti, kad jos atitinka kriterijų Nr. 2 (apskaita). Kalbant konkrečiau, bendrovės Nr. 33, 43, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 73, 74, 75, 76, 79, 80, 81, 82, 84, 85, 86, 87, 88, 91, 93, 94, 96, 97, 101 ir 102 negalėjo įrodyti, kad jų pagrindinių apskaitos įrašų rinkinys buvo patikrintas nepriklausomų auditorių pagal tarptautinius apskaitos standartus. Visų pirma, po RER vertinimo paaiškėjo, kad šios bendrovės Komisijai nepateikė nepriklausomų auditorių nuomonės ir (arba) ataskaitos arba jų sąskaitos nebuvo patikrintos, arba balanse ir pelno bei nuostolių ataskaitoje trūko kai kurių punktų paaiškinimų. Kitos bendrovės nepateikė šių dokumentų vertimo į anglų kalbą (bendrovės Nr. 34, 35, 40, 41, 51, 57, 69, 70, 95 ir 100). Be to, auditoriams patikrinus bendrovių Nr. 43, 44, 45, 57, 65 ir 72 sąskaitas nustatyta, kad yra didelių neatitikimų, be kita ko, skiriasi pranešti skirtingų metų duomenys, originali redakcija ir vertimas į anglų kalbą, kyla abejonių dėl nusidėvėjimo apskaičiavimo metodo tinkamumo, atsargų ir išteklių aprašymo arba auditorių ataskaitoje nurodytų problemų, kurios paskiau nebuvo ištaisytos. Todėl šios bendrovės neatitiko kriterijaus Nr. 2.

(53) Dėl kriterijaus Nr. 3 (turtas ir perkėlimas) keletas bendrovių neįrodė, jog iš ne rinkos ekonomikos sistemos nebuvo perkelta rinkos iškraipymų. Visų pirma, bendrovės Nr. 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 42, 43, 44, 47, 48, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 70, 72, 74, 75, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 91, 94, 95, 96, 97, 101 ir 102 nepateikė esminės ir išsamios informacijos apie žemėnaudos teisių sąlygas ir vertę. Be to, bendrovės Nr. 34, 35, 37, 38, 39, 42, 43, 45, 46, 52, 53, 54, 57, 60, 63, 65, 66, 72, 77, 79, 84, 85, 87, 93, 94, 95 ir 98 nepateikė informacijos apie nukrypimus nuo standartinio mokesčio tarifo arba šio mokesčio mokėjimo stebėseną, o bendrovės Nr. 37, 42, 43, 44, 57, 84, 87 ir 94 nepateikė informacijos apie elektros energijos tiekimą ar kainas. Bendrovės Nr. 40 ir 41 nepateikė esminės informacijos apie savo turtą vertimo į anglų kalbą.

(54) Kalbant apie kriterijų Nr. 4 (teisinė aplinka), bendrovės Nr. 76, 101 ir 102 negalėjo įrodyti, kad jos veikė laikydamosi bankroto ir nuosavybės įstatymų, kuriais užtikrinamas stabilumas ir teisinis tikrumas.

(55) Bendrovė Nr. 70 negalėjo įrodyti, kad ji atitinka kriterijų Nr. 5 (valiutos konvertavimas), nes pagal sąskaitų aiškinamuosius raštus bendrovė taikė fiksuotą valiutos konvertavimo kursą operacijoms užsienio valiuta, o tai neatitinka kriterijaus Nr. 5, pagal kurį valiutos konvertavimo kursas nustatomas pagal rinkos kursą.

(56) Be to, bendrovės Nr. 56, 71, 78 ir 90 nepateikė įrodymų dėl nagrinėjamojo produkto gamybos, nuosavybės teisių į pagrindines žaliavas ir į nagrinėjamąjį produktą ir kainų nustatymo kontrolės. Todėl jų RER prašymai neturėjo būti išsamiai išnagrinėti.

(57) Komisija pranešė nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams, kad RER neturėtų būti taikomas nė vienam iš jų ir paragino pateikti pastabų. Nebuvo gauta jokių pastabų.

(58) Todėl nė vienas iš nagrinėjamųjų 70 eksportuojančių gamintojų netenkino visų pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatytų reikalavimų ir dėl to nė vienam iš jų nebuvo taikomas RER.

2. IR prašymų vertinimas

(59) Remiantis pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalimi, tais atvejais, kai taikomas to paties reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktas, individualus muitas visgi turi būti nurodytas eksportuotojams, galintiems įrodyti, kad atitinka visus kriterijus, nustatytus pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalyje.

(60) Kaip nurodyta 49 konstatuojamojoje dalyje, reikia pabrėžti, kad prievolė įrodyti tenka gamintojui, pateikusiam IR prašymą pagal pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalį. Šiuo tikslu pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad pateiktas prašymas turi būti tinkamai pagrįstas. Todėl Sąjungos institucijos neprivalo įrodyti, kad eksportuotojas netenkina šiam statusui pripažinti nustatytų sąlygų. Yra priešingai – Sąjungos institucijos, prieš taikydamos IR, turi įvertinti, ar nagrinėjamojo eksportuotojo pateiktos informacijos pakanka įrodyti, kad paisoma pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalyje nurodytų kriterijų.

(61) Pagal pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalį eksportuotojai, remdamiesi tinkamai pagrįstu prašymu, turėtų įrodyti, kad tenkinami visi penki išvardyti kriterijai ir jiems gali būti taikomas IR. Todėl Komisija nusprendė, kad bent vieno kriterijaus nepaisymas buvo pakankama priežastis atmesti IR prašymą.

(62) Minėti penki kriterijai: (1) jei įmonės yra visiškai ar dalinai užsienio kapitalo įmonės ar bendros įmonės, eksportuotojai gali nevaržomai grąžinti kapitalą bei pelną į savo šalį; (2) eksporto kainos, apimtis ir pardavimo sąlygos nustatomi laisvai; (3) dauguma akcijų priklauso privatiems asmenims; direktorių valdyboje esantys ar svarbias vadovaujamas pareigas einantys valstybės pareigūnai turi sudaryti mažumą, arba turi būti įrodyta, kad nepaisant to bendrovė yra pakankamai nepriklausoma nuo valstybės kišimosi; (4) valiuta konvertuojama pagal rinkos kursą taip pat (5) valstybės kišimasis nėra toks, kad būtų galima išvengti nustatytų priemonių, jei atskiriems eksportuotojams nustatytos skirtingos muito normos.

(63) Visi RER prašymus pateikę 70 nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų taip pat prašė, kad tuo atveju, jei RER nebūtų taikomas, jiems būtų taikomas IR. Todėl Komisija įvertino visų nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų IR prašymus, o kartu atmetė RER prašymus, kaip nurodyta 49–57 konstatuojamosiose dalyse.

(64) Dėl kriterijaus Nr. 1 (kapitalo ir pelno grąžinimas į savo šalį) bendrovės Nr. 69, 77, 86 ir 95 nepateikė įrodymų, kad galėjo nevaržomai grąžinti kapitalą bei pelną į savo šalį, tad neįrodė, kad buvo paisoma šio kriterijaus.

(65) Dėl kriterijaus Nr. 2 (pardavimas eksportui ir laisvas kainų nustatymas) Komisija padarė išvadą, kad bendrovės Nr. 33, 34, 35, 36, 37, 40, 41, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 52, 53, 54, 58, 59, 60, 62, 64, 66, 67, 69, 72, 74, 75, 79, 80, 82, 84, 85, 88, 89, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99 ir 100 neįrodė, kad verslo sprendimai, kaip antai dėl eksporto kainų bei kiekių ir pardavimo sąlygų, buvo priimami laisvai, atsižvelgiant į padėtį rinkoje, nes išnagrinėjus įrodymus, tokius kaip įstatai ar verslo licencijos, paaiškėjo, kad konkrečiose rinkose buvo taikomi avalynės produkcijos ir (arba) pardavimo kiekio apribojimai.

(66) Dėl kriterijaus Nr. 3 (bendrovė (vadovybė ir akcijos) yra pakankamai nepriklausoma nuo valstybės kišimosi) bendrovės Nr. 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 101 ir 102 neįrodė, kad verslo sprendimai buvo priimami pakankamai nepriklausomai nuo valstybės kišimosi. Be kita ko, nebuvo pateikta jokios informacijos apie bendrovės nuosavybės formą ir apie tai, kaip buvo priimami sprendimai, arba jos trūko. Be to, bendrovės Nr. 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 42, 43, 44, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 70, 72, 74, 75, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 85, 86, 87, 91, 94, 95, 96, 97, 101 ir 102nepateikė pakankamai informacijos apie tai, kaip ir kokiomis sąlygomis šioms bendrovėms buvo suteiktos žemėnaudos teisės. Bendrovės Nr. 33, 34, 35, 40, 41, 51, 59, 62, 81 ir 95 nepateikė atitinkamų dokumentų vertimo į anglų kalbą.

(67) Galiausiai bendrovė Nr. 70 negalėjo įrodyti, kad valiuta buvo konvertuojama pagal rinkos kursą. Todėl ji neatitiko kriterijaus Nr. 4 (rinkos valiutos kursas).

(68) Be to, bendrovės Nr. 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 91, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 101 ir 102 taip pat neįrodė, kad atitiko kriterijų Nr. 5 (vengimas), kadangi nepateikė informacijos apie tai, kaip bendrovėse priimami sprendimai ir ar valstybė akivaizdžiai kišosi į sprendimų priėmimą bendrovėse.

(69) Be to, bendrovės Nr. 56, 71, 78 ir 90 nepateikė įrodymų dėl nagrinėjamojo produkto gamybos, nuosavybės teisių į pagrindines žaliavas ir į nagrinėjamąjį produktą ir kainų nustatymo kontrolės. Todėl jų IR prašymai neturėjo būti išsamiai išnagrinėti.

(70) Taigi, nė vienas iš nagrinėjamųjų 70 eksportuojančių gamintojų nesilaikė pagrindinio reglamento, prieš jį iš dalies pakeičiant, 9 straipsnio 5 dalyje nustatytų sąlygų, todėl nė vienam iš jų IR nebuvo taikomas. Komisija atitinkamai informavo nagrinėjamuosius eksportuojančius gamintojus ir paragino juos pateikti pastabų. Nebuvo gauta jokių pastabų.

(71) Todėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 1472/2006 taikymo laikotarpiu šiems 70 nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų turėtų būti nustatytas visiems kitiems Kinijos ir Vietnamo eksportuojantiems gamintojams atitinkamai taikomas 16,5 ir 10 % dydžio antidempingo muitas. Pradžioje to reglamento taikymo laikotarpis buvo 2006 m. spalio 7 d. – 2008 m. spalio 7 d. Inicijavus priemonių galiojimo termino peržiūrą, 2009 m. gruodžio 30 d. laikotarpis buvo pratęstas iki 2011 m. kovo 31 d. Sprendimuose nustatyta, kad Sąjungos institucijos nenustatė, ar nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų gaminamiems produktams turėtų būti taikomas kitiems eksportuojantiems gamintojams taikomas muitas ar individualus muitas, o tai yra pažeidimas. Remiantis Teismo nustatytu pažeidimu nėra teisinio pagrindo nagrinėjamuosius eksportuojančius gamintojus visiškai atleisti nuo bet kokio antidempingo muito taikymo jų gaminamiems produktams. Todėl nauju aktu, kuriuo pašalinamas Teismo nustatytas pažeidimas, turi būti iš naujo įvertinta tik taikytina antidempingo muito norma, o ne pačios priemonės.

(72) Tarybos reglamento (EB) Nr. 388/2008 keisti nereikia, nes Komisija padarė išvadą, kad nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams reikėtų iš naujo nustatyti pradžioje ginčijamu reglamentu ir Reglamentu (ES) Nr. 1294/2009 nustatyto dydžio muitą, taikomą visiems kitiems Kinijos ir Vietnamo eksportuojantiems gamintojams. Pirmiau minėtasis reglamentas lieka galioti.

C. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS PO FAKTŲ ATSKLEIDIMO

(73) Po faktų atskleidimo Komisija gavo pastabų iš i) Sąjungos avalynės importuotojams atstovaujančios FESI ir Avalynės sąjungos (26) ir ii) bendrovių „C&J Clark International“, „Cortina“, „Deichmann“ ir „Wortmann“ (toliau – „Clarks et al“), kurios yra Sąjungos avalynės importuotojos, iii) bendrovės „Sino Pro Trading“ ir iv) bendrovės „Schuhhaus SIEMES Einkaufs & Beteiligungs GmBH“ (toliau – „SIEMES“), kurios abidvi yra Kinijos ir Vietnamo avalynės importuotojos.

Bendrovės, išvardytos šio reglamento III priede.

(74) FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad, remiantis Komisijos pradėta byla, tiriamuoju laikotarpiu bendrovė „Fortune Footwear Co. Ltd“ pateikė RER ir (arba) IR prašymą ir todėl neturėtų būti įtraukta į šio reglamento III priedą. Tačiau nebuvo užregistruota, kad ši bendrovė būtų pateikusi kokį nors RER ir (arba) IR prašymą, o FESI ir Avalynės sąjunga nepateikė jokių papildomų įrodymų, kad ši bendrovė iš tiesų būtų pateikusi tokį prašymą. Todėl šis teiginys atmetamas.

(75) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat teigė, kad bendrovė „Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear“ į III priedą buvo įtraukta nepagrįstai, nes ši bendrovė tariamai pateikė RER ir (arba) IR prašymą. Tačiau nei III priede, nei jokiame kitame šio reglamento priede nėra jokios bendrovės „Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear“. III priede nurodyta panašų pavadinimą turinti bendrovė („Nanhai Shyang Ho Footwear Co. Ltd“), tačiau FESI ir Avalynės sąjunga nepateikė jokių įrodymų, kad ši bendrovė ir „Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear“ yra viena ir ta pati bendrovė. Todėl šis teiginys atmetamas. Išsamumo tikslais taip pat reikia pažymėti, kad panašų pavadinimąturinti bendrovė „Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd“ buvo įvertinta pagal Reglamentą (ES) 2016/2257. Tačiau taip pat nėra įrodymų, kad ši bendrovė ir „Foshan Nanhai Shyang Yuu/Hu Footwear“ yra viena ir ta pati bendrovė.

(76) FESI ir Avalynės sąjunga dar teigė, kad bendrovė „Guangzhou Panyu Xintaiy Footwear Industry Commerce Co., Ltd“ pateikė RER ir (arba) IR prašymą ir kad šį prašymą turėjo įvertinti Komisija. Patikslinama, kad šios bendrovės RER ir (arba) IR prašymas iš tiesų buvo įvertintas. Bendrovė neatitiko RER ir IR kriterijų, todėl jos prašymas buvo atmestas. Taigi, dėl to galutinis muitas turėtų būti nustatytas iš naujo, o bendrovė įtraukta į šio reglamento II priedą. Todėl susijęs FESI ir Avalynės sąjungos tvirtinimas atmestas.

(77) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat tvirtino, kad bendrovė „Mega Power Union Co. Ltd“ pateikė RER ir (arba) IR prašymą. Tačiau Komisija šio RER ir (arba) IR prašymo nebuvo užregistravusi, o FESI ir Avalynės sąjunga nepateikė jokių įrodymų, kad ši bendrovė iš tiesų būtų pateikusi tokį prašymą. Todėl susijęs FESI ir Avalynės sąjungos tvirtinimas atmestas.

(78) Galiausiai FESI ir Avalynės sąjunga teigė, kad bendrovių grupė, kurios pavadinimas „the Evervan group“ pateikė RER ir (arba) IR prašymą ir kad grupė buvo nepagrįstai nurodyta III priede. Tačiau nors III priede yra šešios bendrovės, kurių pavadinimuose yra žodis „Evervan“ („Evervan“, „Evervan Deyang Footwear Co., Ltd“, „Evervan Golf“, „Evervan Qingyuan Footwear Co., Ltd“, „Evervan Qingyuan Vulcanized“ ir „Evervan Vietnam“), FESI ir Avalynės sąjunga nepateikė jokių įrodymų, kad jos tikrai priklausė vienai grupei. FESI ir Avalynės sąjunga taip pat nepateikė įrodymų, kad ši grupė iš tiesų būtų pateikusi bendrą RER ir (arba) IR prašymą. Todėl šis teiginys atmetamas. Išsamumo tikslais taip pat reikia pažymėti, kad bendrovė „Guangzhou Evervan Footwear Co., Ltd“ pateikė RER ir (arba) IR prašymą, tačiau po įvertinimo jis buvo atmestas Reglamentu (ES) 2017/1982. Nėra jokių įrodymų, kuriais remiantis būtų galima nustatyti ryšį su kitomis III priede išvardytomis bendrovėmis, kurių pavadinimuose yra žodis „Evervan“.

RER ir IR prašymų formų vertinimo procedūros reikalavimai

(79) FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad vertinant RER arba IR prašymus prievolė įrodyti tenka Komisijai, nes Kinijos ir Vietnamo eksportuojantys gamintojai šią prievolę įvykdė pateikdami RER arba IR prašymus, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas. FESI ir Avalynės sąjunga taip pat tvirtino, kad su dabartine įgyvendinimo procedūra susijusiems eksportuojantiems gamintojams turėjo būti suteiktos tos pačios procesinės teisės kaip per pradinį tyrimą atrinktiems eksportuojantiems gamintojams. FESI ir Avalynės sąjunga teigė, kad, visų pirma, vietoj tikrinimų vietoje buvo atlikta tik dokumentų analizė, o Kinijos ir Vietnamo eksportuojantiems gamintojams nebuvo suteikta galimybė papildyti savo RER arba IR prašymų formas atsiunčiant raštus dėl trūkstamos informacijos.

(80) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat teigė, kad su šia įgyvendinimo procedūra susijusiems eksportuojantiems gamintojams nebuvo suteiktos tokios pačios procedūrinės garantijos kaip per standartinius antidempingo tyrimus, o buvo taikomi griežtesni reikalavimai. FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad Komisija neatsižvelgė į laikotarpį nuo RER arba IR prašymo pateikimo, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas, iki šių prašymų įvertinimo. Be to, atliekant pradinį tyrimą eksportuojantiems gamintojams RER arba IR prašymams užpildyti vietoj, kaip yra įprasta, 21 dienos buvo suteikta tik 15 dienų.

(81) Tuo remdamosi FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, jog nepaisyta pagrindinio teisinio principo, kad suinteresuotosios šalys turėtų visapusišką galimybę pasinaudoti savo teise į gynybą, įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje ir Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje. Tuo remiantis buvo teigiama, kad, nesuteikusi eksportuojantiems gamintojams galimybės pateikti trūkstamą informaciją, įgyvendinimo etapu Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais ir praktiškai perkėlė prievolę įrodyti.

(82) Galiausiai FESI ir Avalynės sąjunga taip pat tvirtino, kad šis metodas diskriminuotų pradinio tyrimo metu atrinktus Kinijos ir Vietnamo eksportuojančius gamintojus, taip pat kitus ne rinkos ekonomikos šalių eksportuojančius gamintojus, kurių atžvilgiu buvo atliekamas antidempingo tyrimas ir kurie jo metu pateikė RER arba IR prašymus. Todėl su dabartinėmis įgyvendinimo procedūromis susijusioms Kinijos ir Vietnamo bendrovėms neturėtų būti taikomi griežtesni procesiniai reikalavimai ir toks pat informacijos pateikimo terminas kaip įprastinio 15 mėnesių trukmės tyrimo metu.

(83) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat tvirtino, kad Komisija de facto vadovavosi faktais, nustatytais remiantis pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalimi, nors Komisija nesilaikė pagrindinio reglamento 18 straipsnio 4 dalyje nustatytų procedūrinių taisyklių.

(84) Komisija primena, kad, remiantis Teismo praktika, pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą prievolė įrodyti tenka gamintojui, pageidaujančiam pateikti RER arba IR prašymą. Todėl 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje pastraipoje nustatyta, jog tokio gamintojo prašyme turi būti pateikta pakankamai toje nuostatoje nurodytų įrodymų, kad jis veikia rinkos ekonomikos sąlygomis. Taigi, kaip Teismas konstatavo bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirtuose sprendimuose, institucijos neprivalo įrodyti, kad gamintojas netenkina šiam statusui pripažinti nustatytų sąlygų. Yra priešingai – Komisija, prieš taikydama RER arba IR, turi įvertinti, ar nagrinėjamojo gamintojo pateiktos informacijos pakanka įrodyti, kad paisoma pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto pirmoje pastraipoje nurodytų kriterijų (žr. 49 konstatuojamąją dalį). Šiuo atveju primenama, kad nei pagrindiniame reglamente, nei teismų praktikoje nėra nustatyta pareigos Komisijai suteikti eksportuojančiajam gamintojui galimybę papildyti RER arba IR prašymą visa trūkstama faktine informacija. Komisija vertinimą gali grįsti eksportuojančio gamintojo pateikta informacija.

(85) Dėl tvirtinimo, kad buvo atlikta tik dokumentų analizė, Komisija pažymi, kad dokumentų analizė yra procedūra, kurią taikant RER arba IR prašymai nagrinėjami remiantis eksportuojančio gamintojo pateiktais dokumentais. Komisija taip turi išnagrinėti visus RER arba IR prašymus. Be to, Komisija gali nuspręsti surengti tikrinamąjį vizitą vietoje. Tačiau tikrinamieji vizitai vietoje nėra privalomi, be to, jie neatliekami dėl kiekvieno RER arba IR prašymo. Kai patikrinimai vietoje atliekami, paprastai siekiama patvirtinti tam tikrą institucijų atliktą preliminarų įvertinimą ir (arba) patikrinti nagrinėjamojo eksportuojančio gamintojo pateiktos informacijos teisingumą. Kitaip tariant, jeigu eksportuojančio gamintojo pateikti įrodymai akivaizdžiai rodo, kad RER arba IR nėra pagrįstas, papildomas, bet neprivalomas patikrinimų vietoje etapas paprastai nevykdomas. Komisija turi nuspręsti, ar tikrinamasis vizitas yra reikalingas (27). Šiai institucijai suteikta teisė savo nuožiūra nuspręsti, kokiu būdu bus patikrinta RER arba IR prašymo formoje pateikta informacija. Todėl jeigu, kaip šioje byloje, Komisija nusprendžia, remdamasi dokumentų analize, jog turi pakankamai įrodymų, kad priimtų sprendimą dėl RER arba IR prašymo, tikrinamasis vizitas yra nereikalingas ir negali būti privalomas.

(86) Dėl tvirtinimo, kad, Komisijai nusprendus nesiųsti raštų dėl trūkstamos informacijos, buvo nepaisoma teisės į gynybą, visų pirma reikėtų priminti, kad teisė į gynybą yra individuali teisė ir kad FESI ir Avalynės sąjunga negali remtis tuo, jog gali būti pažeista kitų bendrovių individuali teisė. Antra, Komisija nesutinka su tvirtinimu dėl praktikos, kurią taikydama ir atlikdama tik dokumentų analizę, o ne dokumentų analizę ir patikrinimą vietoje, Komisija intensyviai keičiasi informacija ir atlieka išsamų trūkumų pašalinimo procesą. Iš tiesų, FESI ir Avalynės sąjunga nesugebėjo įrodyti, kad yra priešingai.

(87) FESI ir Avalynės sąjungos pastabos dėl diskriminacijos taip pat turi būti atmestos kaip nepagrįstos. Reikia priminti, kad vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tada, kai Sąjungos institucijos skirtingai traktuoja panašius atvejus, suteikdamos kai kuriems prekiautojams mažiau palankias sąlygas nei kitiems ir nepagrįsdamos tokio skirstymo jokiais esminiais objektyviais skirtumais (28). Tačiau tai nėra būtent tai, ką daro Komisija: reikalaudama, kad neatrinkti Kinijos ir Vietnamo eksportuojantys gamintojai pateiktų RER arba IR prašymus, kad juos būtų galima iš naujo įvertinti, ji siekia šiems anksčiau neatrinktiems eksportuojantiems gamintojams sudaryti tokias pačias sąlygas kaip ir tiems, kurie buvo atrinkti, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas. Be to, pagrindiniame reglamente nenustatytas trumpiausias laikotarpis šiam tikslui pasiekti, todėl nėra jokios diskriminacijos, kol šiam tikslui pasiekti naudojamas laikotarpis yra pagrįstas ir šalims suteikiama pakankamai galimybių (iš naujo) surinkti reikiamą informaciją, tuo pačiu užtikrinant jų teisę į gynybą.

(88) Dėl teiginių, susijusių su pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalimi, Komisija norėtų pažymėti, kad šiuo atveju ji netaikė pagrindinio reglamento 18 straipsnio. Iš tiesų, ji priėmė nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų pateiktą informaciją, jos neatmetė ir vertindama ja rėmėsi. Todėl pagrindinio reglamento 18 straipsnio4 dalyje nustatytos procedūros nereikėjo taikyti. Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 4 dalyje nustatyta procedūra taikoma tais atvejais, kai Komisija ketina atmesti tam tikros suinteresuotosios šalies pateiktą informaciją ir remtis nustatytais faktais.

(89) Kitas importuotojas, t. y. „Sino Pro Trading Limited“, teigė, kad Komisija negalėjo išnagrinėti 600 bendrovių RER ir IR prašymų tik per kelis mėnesius, nes tai nepakankamas laikas, ir tvirtino, kad dėl to Komisijos atliktas tyrimas negalėjo duoti apčiuopiamų rezultatų. Be to, ši šalis teigė, kad šio tyrimo rezultatai, t. y. tai, kad atmesti visi įvertinti RER ir (arba) IR prašymai, rodo, kad Komisijos tyrimas buvo neobjektyvus. Kita vertus, ši šalis taip pat teigė, kad buvo išnagrinėta nepakankamai RER ir (arba) IR prašymų, t. y. tik 70 iš pradinių 600 prašymų. Be to, tas pats importuotojas tvirtino, kad iš suinteresuotųjų šalių buvo atimta galimybė susieti nustatytus faktus su konkrečia bendrove, kadangi 49–72 konstatuojamosiose dalyse pateiktas bendrovių vertinimas yra anoniminis. Galiausiai šis importuotojas teigė, kad jo tiekėjas, nors ir nurodytas šio reglamento II priede, nebuvo įvertintas ir kad jam tebuvo išsiųstas klausimynas, į kurį atsakyti suteikta per mažai laiko.

(90) Kalbant apie minėtus teiginius, Komisija pirmiausia paaiškino, kad 600 bendrovių pavadinimus jai nurodė Vokietijos ar Nyderlandų muitinė arba juos pateikė trys importuotojai, kurie 29 konstatuojamojoje dalyje minimi kaip Kinijos ir Vietnamo avalynės tiekėjai. Kaip paaiškinta 33 konstatuojamojoje dalyje, Komisijos duomenimis, nebuvo jokių įrašų, kad dauguma šių bendrovių būtų pateikusios RER arba IR prašymą atliekant pradinį tyrimą. Komisija jau buvo įvertinusi nemažai kitų bendrovių RER ir IR prašymų taikydama ankstesnes įgyvendinimo procedūras. Ši tvarka išsamiai paaiškinta 34–36 konstatuojamosiose dalyse, o atitinkamos bendrovės ir atitinkami teisės aktai išvardyti šio reglamento IV–VI prieduose. Teiginys, kad taikydama dabartinę procedūrą Komisija tariamai įvertino 600 bendrovių, yra neteisingas ir todėl turi būti atmestas.

(91) Be to, Komisija paaiškino, kad, kaip minėta 17 konstatuojamojoje dalyje, tuo metu, kai įvyko pažeidimas, Komisija atnaujino šį antidempingo tyrimą, todėl išnagrinėjo, ar nuo 2004 m. balandžio 1 d. iki 2005 m. kovo 31 d., t. y. per tiriamąjį laikotarpį, kuriuo buvo atliekamas tyrimas, po kurio 2006 m. buvo nustatyti galutiniai antidempingo muitai, nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai veikė rinkos ekonomikos sąlygomis. Todėl Komisija nerinko ir naujos informacijos, o savo vertinimą grindė atliekant tyrimą atitinkamo eksportuojančio gamintojo pateiktu RER ir (arba) IR prašymu. Šių vertinimų išvados buvo atskleistos atitinkamiems eksportuojantiems gamintojams, kuriems buvo suteikta laiko pastaboms pareikšti. Kaip nurodyta 70 konstatuojamojoje dalyje, nė vienas iš nagrinėjamųjų eksportuotojų, įskaitant „Sino Pro Trading Ltd“ tiekėją, nepateikė pastabų dėl taip atskleistų faktų.

(92) Galiausiai pabrėžiama, kad, vadovaujantis pagrindinio reglamento 19 straipsniu, eksportuojančių gamintojų RER ir (arba) IR prašymuose pateikta informacija laikoma konfidencialia. Todėl, siekiant užtikrinti konfidencialumą, bendrovių pavadinimai buvo pakeisti numeriais.

(93) Todėl visi šie teiginiai turėjo būti atmesti.

Teisinis pagrindas tyrimą pradėti iš naujo

(94) FESI ir Avalynės sąjunga teigė, kad Komisija pažeistų SESV 266 straipsnį, nes šiuo straipsniu jai nesuteikiamas teisinis pagrindas iš naujo pradėti tyrimą dėl priemonės, kurios galiojimas baigėsi. FESI ir Avalynės sąjunga, remdamasi Teisingumo Teismo sprendimu byloje C-458/98 P Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą (29), taip pat pakartojo, kad SESV 266 straipsniu neleidžiama atgaline data nustatyti antidempingo muitų.

(95) Šiuo požiūriu FESI ir Avalynės sąjunga teigė, kad antidempingo tyrimas dėl iš Kinijos ir Vietnamo importuojamos avalynės buvo baigtas 2011 m. kovo 31 d., tuo metu, kai baigėsi priemonių galiojimas. Šiuo tikslu 2011 m. kovo 16 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje Komisija paskelbė pranešimą dėl muitų taikymo pabaigos (30) (toliau – pranešimas apie priemonių galiojimo pabaigą), Sąjungos pramonė neprašė pratęsti dempingo ir Teisingumo Teismo sprendimu nebuvo panaikintas pranešimas apie priemonių galiojimo pabaigą.

(96) Be to, tos pačios suinteresuotosios šalys tvirtino, kad pagrindiniu reglamentu taip pat nenustatyta jokių įgaliojimų, kuriais remdamasi Komisija antidempingo tyrimą galėtų pradėti iš naujo.

(97) Šiomis aplinkybėmis FESI ir Avalynės sąjunga dar teigė, kad tyrimo atnaujinimas ir su pradiniu tyrimu susijusių Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų pateiktų RER arba IR prašymų vertinimas pažeidžia visuotinį senaties principą. Šis principas nustatytas PPO susitarimu ir pagrindiniu reglamentu, kuriuose nurodyta, kad priemonių galiojimo trukmė yra 5 metai, ir Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnio 1 dalimi bei 221 straipsnio 3 dalimi, kuriose nustatytas 3 metų laikotarpis, per kurį importuotojai, viena vertus, gali reikalauti grąžinti sumokėtus antidempingo muitus, o nacionalinės muitinės, antra vertus, gali surinkti importo ir antidempingo muitus (31). Nuo šio principo neleidžia nukrypti SESV 266 straipsnis.

(98) Galiausiai buvo tvirtinama, kad Komisija nepateikė jokių argumentų ar nenurodė ankstesnės teismo praktikos, kad pagrįstų SESV 266 straipsnio, kaip teisinio pagrindo iš naujo pradėti procedūrą, taikymą.

(99) Dėl trūkstamo teisinio pagrindo iš naujo pradėti tyrimą Komisija primena 15 konstatuojamojoje dalyje paminėtą teismo praktiką, kuria remdamasi ji gali atnaujinti tyrimą nuo pažeidimo padarymo momento. Bet kuriuo atveju, kaip neseniai pažymėjo generalinis advokatas, SESV 266 straipsniu Komisijai suteikiami įgaliojimai imtis veiksmų siekiant atkurti teisėtumą tokiu būdu, kuris atitiktų teismo sprendimo, kuriuo nagrinėjamoji priemonė pripažįstama negaliojančia, išvadas, ir įpareigoja ją savo veiksmus suderinti su sprendimo nuostatomis (32). Byla Komisija prieš McBride ir kt. (33), kuria remiasi FESI ir Avalynės sąjunga, šiuo atveju netaikoma, nes tuo atveju ES teisėje nebebuvo nuostatų, kuriomis suteikiami įgaliojimai priimti teisės aktą (vietoj panaikinto teisės akto), o šiuo atveju teisinis pagrindas neišnyko – tebuvo vienintelis skirtumas, kad tie įgaliojimai buvo suteikti Komisijai (34).

(100) Kalbant apie teisėtus lūkesčius, reikėtų pažymėti, kad antidempingo reglamento teisėtumą reikia vertinti atsižvelgiant į objektyvias Sąjungos teisės normas, o ne į sprendimų priėmimo praktiką, net jeigu tokia praktika egzistuoja (tai netaikytina aptariamu atveju). Taigi ankstesnė Komisijos praktika, quod non, negali sukurti teisėtų lūkesčių: pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką teisėti lūkesčiai gali atsirasti tik tais atvejais, kai institucijos suteikė konkrečių garantijų, kurios suinteresuotajai šaliai leistų daryti teisėtą išvadą, kad Sąjungos institucijos veiks tam tikru būdu (35). Nei FESI, nei Avalynės sąjunga nebandė įrodyti, jog šioje byloje tokios garantijos buvo suteiktos. Juo labiau taip yra dėl to, kad pirmiau nurodyta praktika neatitinka šios bylos faktinės ir teisinės padėties, o skirtumus galima paaiškinti remiantis faktiniais ir teisiniais šios bylos skirtumais.

(101) Toliau aprašomi nustatyti skirtumai. Teismo nustatytas pažeidimas susijęs ne su išvadomis dėl dempingo, žalos ir Sąjungos interesų, taigi ir ne su pačiu muito nustatymo principu, o tik su tikslia muito norma. Ankstesni panaikinimai, kuriais rėmėsi suinteresuotosios šalys, buvo kaip tik susiję su išvadomis dėl dempingo, žalos ir Sąjungos interesų. Todėl institucijoms leidžiama perskaičiuoti nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams nustatytą tikslią muito normą.

(102) Visų pirma, nagrinėjant šią bylą suinteresuotųjų šalių nereikėjo prašyti papildomos informacijos. Tiksliau tariant, Komisija turėjo įvertinti pateiktą informaciją, kuri nebuvo įvertinta prieš priimant Reglamentą (EB) Nr. 1472/2006. Bet kokiu atveju, kaip pažymėta 99 konstatuojamojoje dalyje, kitose bylose taikyta ankstesnė praktika nesuteikia tikslių ir besąlygiškų garantijų, kad taip bus ir šioje byloje.

(103) Galiausiai, visoms šalims, kurių atžvilgiu vykdomas tyrimas, t. y. nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams, taip pat Teismo bylų šalims ir asociacijoms, atstovaujančioms vienai iš šių šalių, buvo atskleisti atitinkami faktai, kuriais remdamasi Komisija ketina patvirtinti šį RER ir (arba) IR vertinimą. Tokiu būdų jų teisės į gynybą yra apsaugotos. Šiuo klausimu visų pirma pažymėtina, kad antidempingo tyrimo metu nesusiję importuotojai neturi teisės į gynybą, nes tokie tyrimai nėra nukreipti prieš juos.

(104) Dėl tvirtinimo, kad aptariamos priemonės baigė galioti 2011 m. kovo 31 d., Komisija nemato priežasčių, kodėl priemonės galiojimo pabaiga galėtų turėti poveikio Komisijos galimybei po Teismo sprendimo, kuriuo panaikinamas pradinis aktas, priimti naują aktą, kuriuo būtų pakeistas panaikintas aktas. Pagal 15 konstatuojamojoje dalyje nurodytą teismo praktiką administracinė procedūra turėtų būti atnaujinta nuo pažeidimo padarymo momento. Būtent tuo metu Komisija iš naujo pradėjo tyrimą, kad galėtų įvertinti, ar nereikėjo patenkinti neįvertintų RER ir (arba) IR prašymų, ir ar neturėjo greičiausiai būti nustatyta mažesnė muito norma (tai būtų leidę šioms bendrovėms pateikti kompetentingai muitinės įstaigai prašymą sugrąžinti tų muitų permoką kartu su palūkanomis (36)). Pranešimas apie artėjančią priemonių galiojimo pabaigą, nors juo ir oficialiai baigiamas tyrimas, negali atimti iš šių bendrovių teisės prašyti peržiūrėti jų RER ir (arba) IR prašymus, kadangi ši teisė, kaip Teismas pripažino byloje C&J Clark (37), bet kuriuo atveju tyrimo metu galiojo. Todėl 2016 m. kovo 17 d. tyrimas buvo pradėtas iš naujo, o jo pabaiga bus paskelbta šiuo reglamentu pagal pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalį.

Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnis

(105) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat tvirtino, kad priimtas sprendimas iš naujo pradėti tyrimą ir muitus nustatyti atgaline data prilygsta Komisijos piktnaudžiavimui įgaliojimais ir pažeidžia SESV. Šiuo požiūriu FESI ir Avalynės sąjunga tvirtina, kad Komisija neturi įgaliojimų kištis į Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnio 1 dalies taikymą, neleisdama grąžinti sumokėtų antidempingo muitų. Jos teigė, kad nacionalinės muitinės turėjo pačios įvertinti antidempingo muitų pripažinimo negaliojančiais pasekmes ir kad jos privalės grąžinti antidempingo muitus, kuriuos Teisingumo Teismas buvo paskelbęs negaliojančiais.

(106) Šiuo požiūriu FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalimi Komisijai nesuteikta galimybė nukrypti nuo Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnio, nes abu teisės aktai yra vienodos teisinės galios, tad Bendrijos muitinės kodekso atžvilgiu pagrindinis reglamentas negali būti laikomas lex specialis.

(107) Be to, šios šalys toliau tvirtino, kad pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje nėra nuorodos į Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnį, tik nustatyta, kad Komisija gali priimti specialias nuostatas, išskyrus nukrypti nuo Bendrijos muitinės kodekso leidžiančias nuostatas.

(108) Atsižvelgiant į tai, svarbu pabrėžti, kad pagrindinio reglamento 14 straipsnio 1 dalis nereiškia, kad Sąjungos muitų teisės aktų nuostatos yra automatiškai taikomos individualių antidempingo muitų nustatymui (38). Priešingai, pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalimi Sąjungos institucijoms suteikiama teisė perkelti Sąjungos muitų teisės aktų nuostatas į nacionalinę teisę ir, kai būtina ir tikslinga, nustatyti jų taikymą (39).

(109) Taip perkeliant nuostatas į nacionalinę teisę nereikalaujama visapusiškai taikyti visas Sąjungos muitų teisės aktų nuostatas. Pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje aiškiai nustatytos specialios nuostatos dėl bendros kilmės sąvokos apibrėžties, ir tai yra geras pavyzdys, kaip atsiranda nukrypti nuo Sąjungos muitų teisės aktų leidžiančios nuostatos. Būtent tuo remdamasi Komisija pasinaudojo pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje nustatytais įgaliojimais, reikalaudama, kad nacionalinės muitinės laikinai susilaikytų nuo bet kokio muitų sugrąžinimo. Tai neužginčija nacionalinių muitinių išimtinės kompetencijos su skola muitinei susijusių ginčų klausimais: sprendimų priėmimo galia priklauso valstybių narių muitinėms. Valstybių narių muitinės ir toliau sprendžia, ar, remiantis Komisijos išvadomis dėl RER ir IR prašymų, muitus reikėtų sugrąžinti.

(110) Taigi, nors ir tiesa, kad jokia Sąjungos muitų teisės aktų nuostata nenumato galimybės sukliudyti sugrąžinti per klaidą sumokėtus muitus, tokios bendros išvados negalima daryti kalbant apie antidempingo muitų sugrąžinimą. Todėl, siekdama visų pirma apsaugoti Sąjungos nuosavus išteklius nuo nepagrįstų prašymų sugrąžinti muitus iratsižvelgdama į su tuo susijusius sunkumus, kurie būtų kilę pareikalavus nepagrįstai sugrąžinti muitus, Komisija turėjo laikinai nukrypti nuo Sąjungos muitų teisės aktų, pasinaudodama pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalyje nustatytais įgaliojimais.

Nenurodytas tinkamas teisinis pagrindas

(111) FESI ir Avalynės sąjunga taip pat teigė, kad Komisija pažeidė SESV 296 straipsnį, nes nenurodė tinkamų motyvų ir teisinio pagrindo, kuriais remiantis atgaline data buvo iš naujo nustatyti muitai ir todėl su dabartine įgyvendinimo procedūra susijusiems importuotojams nebuvo sugrąžinti sumokėti muitai. Taigi, FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad Komisija pažeidė suinteresuotųjų šalių teises į veiksmingą teisminę apsaugą.

(112) Vienas iš importuotojų, pateikęs pastabų po faktų atskleidimo, SIEMES taip pat teigė, kad Komisijos įgyvendinimo reglamente trūksta tinkamų motyvų, o tai pažeidžia SESV 296 straipsnį, tačiau šio teiginio išsamiau nepaaiškino. Grįsdama savo teiginį ši šalis rėmėsi Sprendimu T-310/12 Yuanping Changyuan Chemicals prieš Tarybą (40).

(113) Komisija mano, kad pastarieji jos sprendimai buvo tinkamai pagrįsti išsamiais teisiniais argumentais bendrame faktų atskleidimo dokumente ir šiame reglamente, įskaitant nuorodas į šio reglamento teisinius pagrindus.

Teisėti lūkesčiai

(114) Be to, FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad nebegaliojančių priemonių koregavimas atgaline data pažeidžia teisėtų lūkesčių apsaugos principą. FESI teigimu, pirma, suinteresuotosios šalys, įskaitant importuotojus, būtų gavusios patikinimą, kad priemonės nustojo galioti 2011 m. kovo 31 d. ir kad, atsižvelgiant į laiką, praėjusį nuo pradinio tyrimo, jos turėjo teisę turėti pagrįstų lūkesčių, jog pradinis tyrimas nebus atnaujintas arba pradėtas iš naujo. Be to, Kinijos ir Vietnamo eksportuojantys gamintojai turėjo teisę turėti pagrįstų teisėtų lūkesčių, kad Komisija nebesvarstys RER arba IR prašymų, kuriuos jie pateikė per pradinį tyrimą, remiantis tik tuo, kad šie prašymai nebuvo įvertinti per nustatytą trijų mėnesių laikotarpį, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas.

(115) Dėl suinteresuotųjų šalių teisėtų lūkesčių, kad antidempingo priemonių galiojimas baigėsi ir kad tyrimas nebus pradėtas iš naujo, daroma nuoroda į 104 konstatuojamąją dalį, kurioje minėti tvirtinimai išsamiai aptarti.

(116) Dėl Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų teisėtų lūkesčių, kad jų RER arba IR prašymai nebus peržiūrėti, daroma nuoroda į 99 konstatuojamąją dalį, kurioje šis klausimas irgi išnagrinėtas, atsižvelgiant į susijusią Teisingumo Teismo praktiką.

Nediskriminavimo principas

(117) FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad antidempingo priemonių nustatymas atgaline data yra diskriminuojantis i) su dabartine įgyvendinimo procedūra susijusius importuotojus, palyginti su importuotojais, kurių atžvilgiu įgyvendinami 6 konstatuojamojoje dalyje nurodyti bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirti sprendimai ir kuriems buvo sugrąžinti muitai, sumokėti už importuojamą penkių eksportuojančių gamintojų, kuriems buvo skirti šie sprendimai, avalynę, taip pat ii) su dabartine įgyvendinimo procedūra susijusius eksportuojančius gamintojus, palyginti su penkiais eksportuojančiais gamintojais, kuriems buvo skirti sprendimai, skirti bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“, ir kuriems pagal Įgyvendinimo sprendimą 2014/149/ES nebuvo taikomas joks muitas.

(118) Visų pirma, kalbant apie tvirtinimą dėl diskriminavimo, Komisija primena 87 konstatuojamojoje dalyje nurodytus diskriminavimo kriterijus.

(119) Taip pat pažymima, kad su dabartine įgyvendinimo procedūra susiję importuotojai nuo tų, kurių atžvilgiu įgyvendinami bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirti sprendimai, skiriasi tuo, kad pastarieji Reglamentą (EB) Nr. 1472/2006 nusprendė užginčyti Bendrajame Teisme, o pirmiau minėtieji – ne.

(120) Sąjungos institucijų priimtas sprendimas, kurio suinteresuotoji šalis neužginčijo per SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytą laiką, jos atžvilgiu tampa galutinis. Visų pirma, ši taisyklė pagrįsta tvirtinimu, kad laikotarpis, per kurį galima užginčyti sprendimą, turi užtikrinti teisinį tikrumą, kad teisinį poveikį turinčių Sąjungos priemonių nebūtų įmanoma ginčyti neribotą laiką (41).

(121) Taikant šį procedūrinį Sąjungos teisės principą neišvengiamai atsiranda dvi suinteresuotųjų šalių grupės: tų, kurios užginčijo Sąjungos priemonę ir taip įgijo palankią padėtį (pvz., „Brosmann“ ir kiti keturi eksportuojantys gamintojai), ir tų, kurios neužginčijo. Tačiau tai nereiškia, kad Komisija, pažeisdama vienodo požiūrio principą, abiem šalims taikė skirtingas sąlygas. Antrosios grupės nediskriminuoja pripažinimas, kad šalis priskirtina šiai grupei, nes sąmoningai nusprendė neginčyti Sąjungos priemonės.

(122) Taigi, visoms suinteresuotosioms šalims Sąjungos teismuose visą laiką buvo taikoma teisminė apsauga.

(123) Kalbant apie eksportuojančių gamintojų, kurie yra susiję su dabartine įgyvendinimo procedūra ir kuriems pagal Įgyvendinimo sprendimą 2014/149/ES nebuvo taikomas joks muitas, tariamą diskriminavimą, reikėtų pažymėti, kad Tarybos sprendimas iš naujo nenustatyti muitų buvo priimtas neabejotinai atsižvelgiant į su minėtu atveju susijusias konkrečias aplinkybes tuo metu, kai Komisija pateikė pasiūlymą tuos muitus nustatyti iš naujo, ypač atsižvelgiant į tai, kad nagrinėjami antidempingo muitai jau buvo sugrąžinti, ir į tai, kad po bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirtų sprendimų susijusiam skolininkui adresuotas pradinis pranešimas apie skolą buvo atšauktas. Anot Tarybos, šis muitų sugrąžinimas nagrinėjamiems importuotojams suteikė teisėtų lūkesčių. Kadangi kitiems importuotojams muitai nebuvo panašiai sugrąžinti, jų padėtis nėra panaši į importuotojų, kuriems skirtas Tarybos sprendimas, padėtį.

(124) Bet kuriuo atveju tai, kad Taryba nusprendė imtis tam tikrų veiksmų, atsižvelgdama į konkrečias bylos aplinkybes, negali įpareigoti Komisijos kitą sprendimą vykdyti tokiu pačiu būdu.

Komisijos kompetencija nustatyti galutines antidempingo priemones

(125) Be to, FESI ir Avalynės sąjunga tvirtino, kad vykstant dabartinei įgyvendinimo procedūrai Komisija neturi kompetencijos priimti reglamentą, kuriuo antidempingo muitas nustatomas atgaline data, ir kad bet kuriuo atveju šią kompetenciją turi Taryba. Šis tvirtinimas grindžiamas tuo, kad tyrimą atnaujinus nuo pažeidimo padarymo momento, turėtų būti taikomos tos pačios taisyklės kaip ir pradinio tyrimo metu, kai Taryba patvirtino galutines priemones. Šios šalys teigė, kad šiomis aplinkybėmis pagal 2014 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 37/2014, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri su bendra prekybos politika susiję reglamentai dėl tam tikrų priemonių priėmimo procedūrų (dar vadinamas „Omnibus I“ reglamentu) (42), 3 straipsnį naujoji bendros prekybos politikos srities sprendimų priėmimo procedūra nėra taikoma, kadangi prieš įsigaliojant „Omnibus I“ reglamentui Komisija i) jau priėmė aktą (toliau – laikinąjį reglamentą), ii) buvo inicijuotos ir užbaigtos pagal 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių privalomos konsultacijos ir iii) Komisija jau buvo priėmusi Tarybos reglamento, kuriuo patvirtinamos galutinės priemonės, pasiūlymą. Tuo remdamosi šalys padarė išvadą, kad turėtų būti taikomos iki „Omnibus I“ reglamento įsigaliojimo galiojusios sprendimų priėmimo procedūros.

(126) Vis dėlto šis tvirtinimas grindžiamas tyrimo inicijavimo data (iš tiesų tai yra aktualu kitų esminių pagrindinio reglamento pakeitimų atveju), tačiau nepastebima to, kad Reglamente (ES) Nr. 37/2014 taikomas kitoks kriterijus (t. y. priemonių priėmimo procedūros inicijavimas). Todėl FESI ir Avalynės sąjungos nuomonė grindžiama klaidingu Reglamento (ES) Nr. 37/2014 pereinamojo laikotarpio taisyklės išaiškinimu.

(127) Iš tiesų, dėl Reglamento (ES) Nr. 37/2014 3 straipsnyje, kuriuo nustatomos pereinamojo laikotarpio taisyklės dėl sprendimų, susijusių su antidempingo priemonių nustatymu, priėmimo procedūrų pakeitimų, pateiktos nuorodos, skirtos „procedūroms, inicijuotoms dėl […] priemonių patvirtinimo“, ir dėl pagrindinio reglamento sąvokos „procedūra“ reikšmės tyrimui, pradėtam iki Reglamento (ES) Nr. 37/2014 įsigaliojimo, Komisijai nesurengus konsultacijų su atitinkamu komitetu dėl priemonių patvirtinimo iki minėto reglamento įsigaliojimo, minėtų antidempingo priemonių patvirtinimo procedūrai yra taikomos naujosios taisyklės. Tą patį galima pasakyti ir apie antidempingo tyrimus, kuriuos atlikus priemonės nustatomos pagal ankstesnes normas ir yra peržiūrimos, arba apie priemones, kurias taikant laikinieji muitai nustatomi pagal ankstesnes normas, tačiau tuo metu, kai įsigaliojo Reglamentas (ES) Nr. 37/2014, galutinių priemonių priėmimo procedūra dar nebuvo pradėta. Kitaip tariant, Reglamentas (ES) Nr. 37/2014 taikomas konkrečiai priėmimo procedūrai, o ne visam konkretaus tyrimo arba net antidempingo tyrimo laikotarpiui.

(128) Ginčijamas reglamentas buvo priimtas 2006 m. Atliekant šį tyrimą turėtų būti taikomas Reglamentas (ES) 2016/1036. Todėl šis tvirtinimas atmetamas.

(129) Kalbant apie „Clarks et al“, visų pirma tvirtinta, kad nėra teisinio pagrindo, kuriuo remdamasi Komisija galėtų nagrinėti per pradinį tyrimą eksportuojančių gamintojų pateiktų RER ir (arba) IR prašymų. „Clarks et al“ teigė, kad, priėmus Sprendimą sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14, tyrimas, baigtas pasibaigus priemonių galiojimui 2011 m. kovo 31 d., nebuvo paskelbtas negaliojančiu, todėl negali būti vėl pradėtas iš naujo.

(130) Atsakydama į šią pastabą, Komisija nurodo 99–104 konstatuojamosiose dalyse pateiktus paaiškinimus.

(131) Antra, „Clarks et al“ tvirtino, kad dabartinis tyrimas pažeidžia pagrindinio reglamento 10 straipsnyje įtvirtintus netaikymo atgaline data ir teisinio tikrumo principus. Be to, kitas avalynės importuotojas SIEMES taip pat tvirtino, kad nėra teisinio pagrindo antidempingo muitus taikyti atgaline data, ir nurodė teismų praktiką, t. y. Sprendimą C-458/98 P Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą (43), taip pat ankstesnę Komisijos praktiką šioje srityje.

(132) Dėl teiginio apie taikymą atgaline data, grindžiamo pagrindinio reglamento 10 straipsniu bei PPO antidempingo susitarimo 10 straipsniu, pagrindinio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje, kuri grindžiama PPO antidempingo susitarimo 10 straipsnio 1 dalies formuluote, nustatyta, kad laikinieji ir galutiniai antidempingo muitai taikomi tik tiems produktams, kurie išleidžiami į laisvą apyvartą po to, kai įsigalioja priemonės, priimtos atitinkamai pagal pagrindinio reglamento 7 straipsnio 1 dalį arba 9 straipsnio 4 dalį. Šiuo atveju nagrinėjami antidempingo muitai taikomi tik tiems produktams, kurie į laisvą apyvartą buvo išleisti po to, kai įsigaliojo laikinasis reglamentas ir ginčijamas (galutinis) reglamentas, priimti atitinkamai pagal pagrindinio reglamento 7 straipsnio 1 dalį ir 9 straipsnio 4 dalį. Tačiau taikymas atgaline data, kaip apibrėžta pagrindinio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje, susijęs tik su atveju, kai prekės buvo išleistos į laisvą apyvartą prieš priemonių nustatymą, kaip matyti iš pačios tos nuostatos formuluotės ir išimties, numatytos pagrindinio reglamento 10 straipsnio 4 dalyje.

(133) Komisija taip pat pažymi, kad dabartiniu atveju nėra pažeidžiamas nei taikymo atgaline data principas, nei teisinis tikrumas ir teisėti lūkesčiai.

(134) Kalbant apie taikymą atgaline data, kai vertinama, ar priemonė yra taikoma atgaline data, pagal Teismo praktiką naujos taisyklės taikymas esant padėčiai, kuri tapo galutine (dar vadinama esama arba nusistovėjusia teisine padėtimi), atskiriamas nuo taikymo esant padėčiai, kuri susiklostė prieš įsigaliojant naujai taisyklei, bet kuri dar nėra galutinė (dar vadinama laikinąja padėtimi).

(135) Dabartiniu atveju padėtis, susijusi su nagrinėjamaisiais produktais, kurie buvo importuojami Tarybos reglamento (EB) Nr. 1472/2006 taikymo laikotarpiu, dar netapo galutine, nes panaikinus ginčijamą reglamentą šiems produktams taikomas antidempingo muitas dar nebuvo galutinai nustatytas. Tuo pačiu metu, paskelbus pranešimą apie inicijavimą ir laikinąjį reglamentą, avalynės importuotojai buvo perspėti, kad toks muitas gali būti nustatytas. Pagal nusistovėjusią Sąjungos teismų praktiką veiklos vykdytojai negali įgyti teisėtų lūkesčių, kol institucijos nepriima akto, kuriuo užbaigiama galutine tapusi administracinė procedūra.

(136) Šis reglamentas iš karto taikomas nepasibaigusios situacijos būsimoms pasekmėms: nacionalinės muitinės surinko muitus už avalynę. Kadangi buvo pateikti prašymai sugrąžinti muitus ir dėl jų nebuvo priimtas galutinis sprendimas, tai reiškia nepasibaigusią situaciją. Šiuo reglamentu nustatoma šiam importui taikoma muito norma, tokiu būdu jis reglamentuoja nepasibaigusios situacijos būsimas pasekmes.

(137) Bet kuriuo atveju, net jei ir įvyktų taikymas atgaline data, kaip apibrėžta Sąjungos teisės aktuose, quod non, toks taikymas atgaline data būtų pagrįstas dėl toliau nurodytų priežasčių.

(138) Materialinės Sąjungos teisės normos gali būti taikomos prieš joms įsigaliojant susiklosčiusiose situacijose, jei pagal tų normų sąlygas, tikslus ar bendrą sistemą visiškai aišku, kad jos turėjo įsigalioti. Konkrečiai, SprendimeC-337/88 Società agricola fattoria alimantare (SAFA) konstatuota, kad: „Nors apskritai pagal teisinio tikrumo principąBendrijos priemonė negali įsigalioti jos nepaskelbus, išimtinėmis aplinkybėmis gali būti daroma priešingai, jei to reikia dėl siektino tikslo ir jei tinkamai atsižvelgiama į susijusių šalių teisėtus lūkesčius“ (44).

(139) Šiuo atveju siekiama laikytis Komisijos pareigos pagal SESV 266 straipsnį. Kadangi 12 konstatuojamojoje dalyje nurodytuose sprendimuose Teisingumo Teismas nustatė pažeidimą, susijusį tik su taikytinos muito normos nustatymu, o ne su pačių priemonių nustatymu (t. y. susijusį su išvada dėl dempingo, žalos, priežastinio ryšio ir Sąjungos interesų), nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai negalėjo turėti teisėtų lūkesčių, kad nebus nustatyta jokių galutinių antidempingo priemonių. Taigi, priemonių nustatymas, nors buvo įvykdytas atgaline data, quod non, negali būti vertinamas kaip teisėtų lūkesčių pažeidimas.

(140) Trečia, „Clarks et al“ teigė, kad 70 nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų iš naujo nustatytas antidempingo muitas reikštų diskriminavimą ir prieštarautų SESV 266 straipsniui, kadangi antidempingo muitas nebuvo iš naujo nustatytas po bendrovėms „Brosmann“ ir „Aokang“ skirtų sprendimų.

(141) Šis tvirtinimas yra nepagrįstas. Faktinė ir teisinė importuotojų, kurie importavo iš bendrovės „Brosmann“, ir kitų keturių eksportuojančių gamintojų, kuriems yra skirti sprendimai C-247/10 P ir C-249/10 P, padėtis yra kitokia, nes jų eksportuojantys gamintojai nusprendė užginčyti ginčijamą reglamentą ir jiems buvo sugrąžinti sumokėti muitai, taigi jie yra apsaugoti pagal Bendrijos muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalį. Kiti to neužginčijo ir muitai jiems nebuvo sugrąžinti. Šiuo klausimu taip pat žr. 118–122 konstatuojamąsias dalis.

(142) Ketvirta, „Clarks et al“ teigė, kad atliekant šį tyrimą buvo padaryta keletas procedūrinių pažeidimų. Visų pirma, ji teigė, kad nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai gali nebeturėti galimybės pateikti prieš keletą metų pateiktus RER ir (arba) IR prašymus pagrindžiančių reikšmingų pastabų arba paminėti papildomų įrodymų. Pavyzdžiui, bendrovių arba susijusių dokumentų jau gali nebebūti.

(143) Be to, „Clarks et al“ tvirtino, kad, priešingai nei per pradinį tyrimą, Komisijos priemonės de facto ir de jure būtų taikomos tik importuotojams, o jie neturi jokių galimybių pateikti reikšmingos informacijos ir negali reikalauti, kad jų tiekėjai bendradarbiautų su Komisija.

(144) Komisija pažymi, kad pagal pagrindinį reglamentą Komisija eksportuojančioms bendrovėms, prašančioms taikyti RER arba IR, neprivalo suteikti galimybės nurodyti trūkstamą faktinę informaciją. Iš tiesų, kaip nustatyta 88 konstatuojamojoje dalyje, prievolė įrodyti tenka gamintojui, pateikusiam RER ir (arba) IR prašymą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą. Teisė būti išklausytam yra susijusi su šių faktų vertinimu, tačiau neapima teisės pateikti trūkstamą informaciją. Priešingu atveju eksportuojantis gamintojas galėtų užtęsti vertinimą neribotam laikui, kiekvieną kartą vis pateikdamas dalį informacijos.

(145) Dėl to primenama, kad Komisija neįpareigota prašyti eksportuojančio gamintojo, kad jis papildytų RER ir (arba) IR prašymą. Kaip minėta 84 konstatuojamojoje dalyje, Komisija vertinimą gali pagrįsti eksportuojančio gamintojo pateikta informacija. Bet kuriuo atveju nagrinėjamieji eksportuojantys gamintojai neužginčijo Komisijos atlikto RER ir (arba) IR prašymų vertinimo ir nenurodė, kuriais dokumentais ar kuriais asmenimis jie nebegalėjo remtis. Todėl tvirtinimas yra toks abstraktus, kad institucijos, vertindamos RER ir (arba) IR prašymus, negali atsižvelgti į šiuos sunkumus. Kadangi šis argumentas pagrįstas hipoteze ir nebuvo konkrečiai nurodyta, kokių dokumentų jau nebėra, kurie darbuotojai jau nebedirba ir kaip šie dokumentai bei darbuotojai yra svarbūs vertinant RER ir (arba) IR prašymą, argumentas atmetamas.

(146) Kalbant apie tvirtinimą, kad importuotojas neturėtų galimybės pateikti reikšmingos informacijos, Komisija pažymi, kad: pirma, importuotojai neturi teisės į gynybą, nes antidempingo priemonė yra taikoma ne jiems, o eksportuojantiems gamintojams. Antra, importuotojai turėjo galimybę pateikti pastabų šiuo klausimu dar tada, kai buvo taikoma administracinė procedūra, prieš priimant ginčijamą reglamentą. Trečia, jeigu, anot importuotojų, tokių pažeidimų buvo, vadovaudamiesi su tiekėjais sudarytomis sutartimis, jie turėjo pasirūpinti, kad gautų reikiamus dokumentus. Todėl šis tvirtinimas turi būti atmestas.

(147) Penkta, „Clarks et al“ teigė, kad Komisija neišnagrinėjo, ar nustatyti antidempingo muitai atitiks Sąjungos interesus, ir teigė, kad šios priemonės jų neatitiks, nes i) priemonės jau padarė numatytą poveikį, kai buvo nustatytos pirmą kartą; ii) priemonės neduos papildomos naudos Sąjungos pramonei; iii) priemonės neturės poveikio eksportuojantiems gamintojams ir iv) dėl šių priemonių Sąjungos importuotojai patirs daug sąnaudų.

(148) Dabartinis atvejis susijęs tik su RER arba IR prašymais, nes Sąjungos teismai nustatė tik su šiuo aspektu susijusią teisinę klaidą. Kalbant apie Sąjungos interesus, toliau visapusiškai galioja Tarybos reglamente (EB) Nr. 1472/2006 pateiktas vertinimas. Be to, dabartinė priemonė yra pateisinama, nes ja siekiama apsaugoti Sąjungos finansinius interesus.

(149) Šešta, „Clarks et al“ tvirtino, kad jei būtų iš naujo nustatytas antidempingo muitas, jo nebebūtų įmanoma surinkti dėl suėjusio Bendrijos muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalies (dabar – Sąjungos muitinės kodekso 103 straipsnio 1 dalis) taikymo senaties termino. Anot „Clarks et al“, toks veiksmas reikštų Komisijos piktnaudžiavimą įgaliojimais.

(150) Komisija primena, kad pagal Bendrijos muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalį (Sąjungos muitinės kodekso 103 straipsnio 1 dalį) tais atvejais, kai pateikiamas apeliacinis skundas pagal Bendrijos muitinės kodekso 243 straipsnį (Sąjungos muitinės kodekso 44 straipsnio 2 dalį), senaties terminas netaikomas, kaip ir yra visais šiais atvejais, susijusiais su apeliaciniais skundais pagal Bendrijos muitinės kodekso 236 straipsnį (Sąjungos muitinės kodekso 119 straipsnį). Taikant Sąjungos muitinės kodekso 103 straipsnio 3 dalį pateiktas apeliacinis skundas, remiantis to paties reglamento 44 straipsnio 2 dalyje pateiktu paaiškinimu, apima pirminį ieškinį dėl muitus nustačiusios nacionalinės muitinės sprendimo iki nacionalinio teismo galutinio sprendimo, įskaitant prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Todėl trejų metų laikotarpis skaičiuojamas nuo ieškinio pateikimo dienos.

(151) Galiausiai „Clarks et al“ tvirtino, kad, 2016 m. gruodžio 11 d. pasibaigus Kinijos stojimo į PPO protokolo 15 dalies a punkto ii papunkčio galiojimui, Komisija nebegali taikyti Kinijos eksportuotojų normaliosios vertės nustatymo metodikos, taikytos, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas, t. y. panašios šalies metodo pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą.

(152) Ginčijamas reglamentas buvo priimtas 2006 m. Atliekant šį tyrimą turėtų būti taikomas 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių. Todėl šis tvirtinimas atmetamas.

(153) Be to, bendrovė SIEMES teigė, kad tebevykstančios antidempingo muitų grąžinimo prašymo nagrinėjimo Vokietijos muitinėje procedūros trukmė pažeidžia teisę į gerą administravimą pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnį. Pirma, Komisija pažymi, kad sprendimai grąžinti antidempingo muitus priskiriami valstybių narių nacionalinių muitinių kompetencijai. Antra, Komisija, remdamasi jai pateikta informacija, padarė išvadą, kad 2012 m. kovo 19 d. bendrovės SIEMES prašymas dėl muitų sugrąžinimo buvo atmestas dėl to, kad sprendimas, kuriuo remdamasi ji pateikė savo prašymą dėl muitų sugrąžinimo, buvo susijęs tik su bendrovėmis „Brosmann“ ir „Aokang“. Sprendimas neturėjo jokios įtakos kitiems Kinijos ir Vietnamo eksportuojantiems gamintojams. Tik 2016 m. vasario 4 d. Teisingumo Teismas sujungtose bylose C-659/13 C & J Clark International Limited ir C-34/14 Puma SE pripažino, kad ginčijamas reglamentas negalioja tiek, kiek jis susijęs su visais nagrinėjamojo produkto eksportuojančiais gamintojais (žr. 12 konstatuojamąją dalį). Bendrovei SIEMES Teismo sprendimas tapo aktualus tik nuo šios datos, kaip apie tai tinkamai ir pranešė Vokietijos muitinė 2016 m. rugsėjo 7 d. raštu. Kaip nurodyta 18–38 konstatuojamosiose dalyse, Komisija sprendimą įvykdė kai kurių eksportuojančių gamintojų atžvilgiu, taip pat importuotojų, pateikusių Vokietijos muitinei prašymus dėl muitų sugrąžinimo, atžvilgiu. Visų pirma, kalbant apie importą, dėl kurio buvo pateikta prašymų dėl muitų sugrąžinimo, apie kuriuos Vokietijos muitinė pranešė Komisijai pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 1 straipsnį (daroma nuoroda į 30 konstatuojamąją dalį), Komisija deramai laikėsi to reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nustatyto aštuonių mėnesių įgyvendinimo laikotarpio. Tad Komisija nesutiko su teiginiu, kad ši procedūra pažeidė gero administravimo principą. Todėl šis teiginys turėjo būti atmestas.

D. IŠVADOS

(154) Atsižvelgus į pateiktas pastabas ir jų analizę Komisija padarė išvadą, kad ginčijamo reglamento taikymo laikotarpiu turėtų būti iš naujo nustatytas Kinijai ir Vietnamui taikomas visiems kitiems eksportuojantiems gamintojams atitinkamai nustatytas 16,5 ir 10 % dydžio antidempingo muitas.

(155) Kaip minėta 28 konstatuojamojoje dalyje, Komisija laikinai sustabdė Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2017/423 III priede išvardytų bendrovių padėties vertinimą, kol grąžinti muitus nacionalinės muitinės prašantis importuotojas praneš Komisijai eksportuojančio gamintojo (-ų), iš kurio (-ų) atitinkami prekiautojai pirko avalynę, pavadinimus ir adresus arba, jeigu per tą laiką atsakymas nebus gautas, kol sueis Komisijos nustatytas terminas dėl tos informacijos pateikimo.

(156) Reglamento (ES) 2017/423 3 straipsniu Komisija taip pat nurodė atitinkamoms nacionalinėms muitinėms negrąžinti surinktų muitų, kol Komisija nebaigs vertinti atitinkamų RER ar IR prašymų.

(157) Taigi, kaip minėta 29 konstatuojamojoje dalyje, bendrovės „Pentland Brands Ltd.“, „Puma UK Ltd.“ ir „Deichmann Shoes UK Ltd“ pranešė apie save ir nurodė savo tiekėjus. Komisija įvertino šiame reglamente nurodytų tiekėjų RER ar IR prašymus. Taigi, Komisija baigė Reglamento (ES) 2017/423 III priede išvardytų bendrovių padėties vertinimą. Todėl Komisija neturi jokių duomenų, kad šios Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2017/423 III priede išvardytos bendrovės būtų pateikusios RER ar IR prašymų formas, kai buvo atliekamas pradinis tyrimas. Todėl atitinkami importuotojų kompensavimo prašymai neturėtų būti patenkinti, nes ginčijamas reglamentas, kiek jis susijęs su jais, nebuvo panaikintas. Aiškumo sumetimais Komisija Reglamento (ES) 2017/423 III priedą pateikė kaip šio reglamento VI priedą.

E. FAKTŲ ATSKLEIDIMAS

(158) Nagrinėjamiesiems eksportuojantiems gamintojams, importuotojams, nurodytiems Vokietijos ir Nyderlandų muitinių pranešimuose, apie save pranešusiems importuotojams, nurodžiusiems savo tiekėjų Kinijoje ir (arba) Vietname pavadinimus ir adresus, taip pat visoms kitoms apie save pranešusioms suinteresuotosioms šalims pranešta apie esminius faktus ir aplinkybes, kuriais remiantis ketinta rekomenduoti 70 nagrinėjamųjų eksportuojančių gamintojų eksportuojamiems produktams iš naujo nustatyti galutinį antidempingo muitą. Jiems buvo nustatytas laikas pastaboms po faktų atskleidimo pareikšti.

(159) Šis reglamentas atitinka Reglamento (ES) 2016/1036 15 straipsnio 1 dalimi įsteigto komiteto nuomonę,

PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

1 straipsnis

1. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1472/2006 ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1294/2009 taikymo laikotarpiu importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su batviršiais iš odos arba kompozicinės odos (išskyrus sportinę avalynę, specialiosios technologijos avalynę, šlepetes ir kitą kambarinę avalynę bei avalynę su apsauginėmis nosimis), kurią pagamino šio reglamento II priede išvardyti eksportuojantys gamintojai ir kurios KN kodai yra 6403 20 00, ex 6403 30 00 (45), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ir ex 6405 10 00 (46), nustatomas galutinis antidempingo muitas. TARIC kodai išvardyti šio reglamento I priede.

2. Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:

— sportinė avalynė– avalynė, kaip apibrėžta Komisijos reglamento (EB) Nr. 1719/2005 I priedo 64 skirsnio 1 subpozicijos pastaboje (47);

— specialiosios technologijos avalynė– avalynė, kurios poros CIF kaina yra ne mažesnė kaip 7,5 EUR, skirta avėti sportuojant, su vieno ar kelių sluoksnių lietu padu, išskyrus injekcinį, pagamintu iš sintetinių medžiagų, specialiai skirtų amortizuoti vertikalių arba šoninių judesių smūgius, ir turinčiu techninių įtaisų, tokių kaip dujų ar skysčio pripildytų hermetiškų ertmių, mechaninių komponentų, kurie amortizuoja arba neutralizuoja smūgį, arba tokių medžiagų, kaip mažo tankio polimerų, ir kurios KN kodai yra 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98;

— avalynė su apsauginėmis nosimis– avalynė su apsauginėmis nosimis, kurios atsparumas smūgiams yra ne mažesnis kaip 100 džaulių (48) ir kurios KN kodai yra ex 6403 30 00 (49), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 ir ex 6405 10 00;

— šlepetės ir kita kambarinė avalynė– avalynė, kurios KN kodas yra ex 6405 10 00.

3. Galutinio antidempingo muito norma, taikoma 1 dalyje aprašytų produktų, kuriuos pagamino šio reglamento II priede išvardyti eksportuojantys gamintojai, neto kainai Sąjungos pasienyje prieš sumokant muitą, susijusiems Kinijos eksportuojantiems gamintojams yra 16,5 %, o susijusiam Vietnamo eksportuojančiam gamintojui yra 10 %

2 straipsnis

Galutinai surenkamos laikinuoju antidempingo muitu pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 553/2006 užtikrintos sumos. Sumos, viršijančios galutinio antidempingo muito normą, nerenkamos.

3 straipsnis

Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje 2017 m. gruodžio 4 d. Komisijos vardu Pirmininkas Jean-Claude JUNCKER

(1) OL L 176, 2016 6 30, p. 21.

(2) OL L 98, 2006 4 6, p. 3.

(3) 2006 m. spalio 5 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1472/2006, nustatantis galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito, nustatyto Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės tam tikros avalynės su batviršiais iš odos importui, galutinį surinkimą (OL L 275, 2006 10 6, p. 1).

(4) 2008 m. balandžio 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 388/2008, išplečiantis galutinių antidempingo priemonių, nustatytų Reglamentu (EB) Nr. 1472/2006 importuojamai tam tikrai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, taikymą tam pačiam importuojamam produktui, siunčiamam iš Makao SAR (deklaruojamam kaip Makao kilmės arba ne) (OL L 117, 2008 5 1, p. 1).

(5) OL C 251, 2008 10 3, p. 21.

(6) 2009 m. gruodžio 22 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1294/2009, kuriuo, pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 2 dalį atlikus priemonių galiojimo termino peržiūrą, tam tikrai importuojamai Vietnamo ir Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos nustatomas galutinis antidempingo muitas, kurio taikymas išplėstas tam tikrai importuojamai iš Ypatingojo Administracinio Kinijos Regiono Makao siunčiamai avalynei su batviršiais iš odos, deklaruojamai kaip Ypatingojo Administracinio Kinijos Regiono Makao kilmės arba ne (OL L 352, 2009 12 30, p. 1).

(7) OL C 295, 2013 10 11, p. 6.

(8) 2014 m. kovo 18 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimas 2014/149/ES, kuriuo atmetamas pasiūlymas dėl Įgyvendinimo reglamento, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas importuojamai tam tikrai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, kurią pagamino bendrovės Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd ir Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd, OL L 82, 2014 3 20, p. 27.

(9) OL L 302, 1992 10 19, p. 1.

(10) OL C 106, 2016 3 21, p. 2.

(11) 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, OL L 56, 1996 3 6, p. 1.

(12) Sprendimas Asteris AE bei kt. ir Graikijos Respublika prieš Komisiją, sujungtos bylos 97, 193, 99 ir 215/86, Rink. p. 2181, 27 ir 28 punktai.

(13) Sprendimas Ispanija prieš Komisiją, C-415/96, Rink. p. I-6993, 31 punktas; Sprendimas Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą, C-458/98 P, Rink. p. I-8147, 80–85 punktai; Sprendimas Alitalia prieš Komisiją, T-301/01, Rink. p. II-1753, 99 ir 142 punktai; Sprendimas Région Nord-Pas de Calais prieš Komisiją, sujungtos bylos T-267/08 ir T-279/08, Rink. p. II-0000, 83 punktas.

(14) Sprendimas Ispanija prieš Komisiją, C-415/96, Rink. p. I-6993, 31 punktas; Sprendimas Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą, C-458/98 P, Rink. p. I-8147, 80–85 punktai;

(15) Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, 2009 12 22, p. 51).

(16) Vėliau Reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 buvo iš dalies pakeistas 2012 m. birželio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 765/2012, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, OL L 237, 2012 9 3, p. 1–2. Pagal Reglamento (ES) Nr. 765/2012 2 straipsnį šiuo pakeitimų reglamentu nustatyti pakeitimai taikomi tik tyrimams, inicijuotiems po to reglamento įsigaliojimo. Tačiau dabartinis tyrimas buvo inicijuotas 2005 m. liepos 7 d. (OL C 166, 2005 7 7, p. 14).

(17) 2016 m. rugpjūčio 18 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1395, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai bendrovių „Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd.“, „Buildyet Shoes Mfg.“, „DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd“, „Dongguan Stella Footwear Co Ltd“, „Dongguan Taiway Sports Goods Limited“, „Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co.“, „Jianle Footwear Industrial“, „Sihui Kingo Rubber Shoes Factory“, „Synfort Shoes Co. Ltd.“, „Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd.“, „Wei Hao Shoe Co. Ltd.“, „Wei Hua Shoe Co. Ltd.“, „Win Profile Industries Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 225, 2016 8 19, p. 52).

(18) 2016 m. rugsėjo 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1647, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „Best Royal Co. Ltd“, „Lac Cuong Footwear Co., Ltd“, „Lac Ty Co., Ltd“, „Saoviet Joint Stock Company“ („Megastar Joint Stock Company“), „VMC Royal Co Ltd“, „Freetrend Industrial Ltd.“ ir jos susijusios bendrovės „Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd.“, „Fulgent Sun Footwear Co., Ltd“, „General Shoes Ltd“, „Golden Star Co, Ltd“, „Golden Top Company Co., Ltd“, „Kingmaker Footwear Co. Ltd.“, „Tripos Enterprise Inc.“, „Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 245, 2016 9 14, p. 16).

(19) 2016 m. rugsėjo 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1731, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „General Footwear Ltd“ (Kinija), „Diamond Vietnam Co Ltd“ ir „Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 262, 2016 9 29, p. 4).

(20) OL L 41, 2016 2 18, p. 3.

(21) 2016 m. gruodžio 14 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/2257, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd.“, „Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd.“ ir „Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd.“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 340I, 2016 12 15, p. 1.

(22) 2017 m. kovo 9 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/423, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai bendrovių „Fujian Viscap Shoes Co. Ltd“, „Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd“, „Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd“, „Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd“, „Maystar Footwear Co. Ltd“, „Lien Phat Company Ltd“, „Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd“, „Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd“, „PanYu Leader Footwear Corporation“, „Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd“, „An Loc Joint Stock Company“, „Qingdao Changshin Shoes Company Limited“, „Chang Shin Vietnam Co. Ltd“, „Samyang Vietnam Co. Ltd“, „Qingdao Samho Shoes Co. Ltd“, „Min Yuan“, „Chau Giang Company Limited“, „Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd“ ir „Dongguan Texas Shoes Limited Co.“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14, OL L 64, 2017 3 10, p. 72.

(23) 2017 m. spalio 31 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2017/1982, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su batviršiais iš odos, pagamintai bendrovių „Dongguan Luzhou Shoes Co. Ltd“, „Dongguan Shingtak Shoes Co. Ltd“, „Guangzhou Dragon Shoes Co. Ltd“, „Guangzhou Evervan Footwear Co. Ltd“, „Guangzhou Guangda Shoes Co. Ltd“, „Long Son Joint Stock Company“ ir „Zhaoqing Li Da Shoes Co., Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 285, 2017 11 1, p. 14).

(24) Byla C-458/98 P Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą, ECLI:EU:C:2000:531, 80–85 punktai.

(25) Siekiant užtikrinti konfidencialumą, bendrovių pavadinimai buvo pakeisti numeriais. Bendrovėms Nr. 1–3 taikomas 20 konstatuojamojoje dalyje paminėtas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1731, o bendrovėms Nr. 4–6 taikomas 24 konstatuojamojoje dalyje paminėtas Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/2257. Bendrovėms Nr. 7–25 taikomas 26 konstatuojamojoje dalyje pa