LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 283/1

TARYBOS REGLAMENTAS (ES) 2017/1939

2017 m. spalio 12 d.

kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 86 straipsnį,

atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,

teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,

atsižvelgdama į Belgijos, Bulgarijos, Kroatijos, Kipro, Čekijos, Vokietijos, Suomijos, Prancūzijos, Graikijos, Lietuvos, Liuksemburgo, Portugalijos, Rumunijos, Slovakijos, Slovėnijos ir Ispanijos pranešimą, kuriuo 2017 m. balandžio 3 d. tos valstybės narės pranešė Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai apie savo pageidavimą nustatyti tvirtesnį bendradarbiavimą pagal šio reglamento projektą,

atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą (1),

laikydamasi įprastos teisėkūros procedūros,

kadangi:

(1) Sąjunga užsibrėžė tikslą sukurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę;

(2) galimybė įkurti Europos prokuratūrą numatyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) antraštinėje dalyje dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės;

(3) ir Sąjunga, ir Europos Sąjungos valstybės narės turi pareigą apsaugoti Sąjungos finansinius interesus nuo nusikalstamų veikų, dėl kurių kasmet patiriama didelių finansinių nuostolių. Vis dėlto šiuo metu nacionalinės baudžiamosios teisenos institucijos ne visada pakankamai tiria šias nusikalstamas veikas ir nepakankamu mastu vykdo baudžiamąjį persekiojimą už jas;

(4) 2013 m. liepos 17 d. Komisija priėmė pasiūlymą dėl Tarybos reglamento dėl Europos prokuratūros įsteigimo;

(5) 2017 m. vasario 7 d. posėdyje Taryba užfiksavo, kad nepavyko pasiekti vieningo sprendimo dėl šio reglamento projekto;

(6) pagal SESV 86 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą 2017 m. vasario 14 d. laišku septyniolikos valstybių narių grupė paprašė, kad reglamento projektas būtų perduotas Europos Vadovų Tarybai;

(7) 2017 m. kovo 9 d. Europos Vadovų Taryba apsvarstė reglamento projektą ir pažymėjo, kad nepavyko pasiekti susitarimo, kaip apibrėžta SESV 86 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje;

(8) 2017 m. balandžio 3 d. Belgija, Bulgarija, Kroatija, Kipras, Čekija, Suomija, Prancūzija, Vokietija, Graikija, Lietuva, Liuksemburgas, Portugalija, Rumunija, Slovakija, Slovėnija ir Ispanija pranešė Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai, kad pageidauja nustatyti tvirtesnį bendradarbiavimą Europos prokuratūros įsteigimo srityje. Todėl, vadovaujantis SESV 86 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa, leidimas pradėti Europos Sąjungos sutarties (toliau – ES sutartis) 20 straipsnio 2 dalyje ir SESV 329 straipsnio 1 dalyje nurodytą tvirtesnį bendradarbiavimą laikomas suteiktu ir nuo 2017 m. balandžio 3 d. taikomos nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo. Be to, atitinkamai 2017 m. balandžio 19 d., 2017 m. birželio 1 d., 2017 m. birželio 9 d. ir 2017 m. birželio 22 d. laiškais Latvija, Estija, Austrija ir Italija nurodė savo pageidavimą dalyvauti nustatant tvirtesnį bendradarbiavimą;

(9) vadovaujantis SESV 328 straipsnio 1 dalimi, pradėtas tvirtesnis bendradarbiavimas yra atviras visoms Europos Sąjungos valstybėms narėms. Jis taip pat atviras joms bet kuriuo kitu metu, įskaitant jau vykdomą tvirtesnį bendradarbiavimą, jei laikomasi toje struktūroje jau priimtų aktų. Komisija ir tvirtesniame bendradarbiavime Europos prokuratūros įsteigimo srityje dalyvaujančios valstybės narės (toliau – valstybės narės) turėtų skatinti jame dalyvauti kuo didesnį Europos Sąjungos valstybių narių skaičių. Šis reglamentas turėtų būti privalomas visas ir tiesiogiai taikomas tik tvirtesniame bendradarbiavime Europos prokuratūros įsteigimo srityje dalyvaujančiose valstybėse narėse arba remiantis sprendimu, priimtu vadovaujantis SESV 331 straipsnio 1 dalies antra arba trečia pastraipa;

(10) pagal SESV 86 straipsnį Europos prokuratūra turėtų būti įkurta Eurojusto pagrindu. Tai reiškia, kad šiuo reglamentu reikėtų nustatyti jų glaudžius santykius, grindžiamus tarpusavio bendradarbiavimu;

(11) SESV nustatyta, kad į Europos prokuratūros dalykinės kompetencijos sritį patenka tik Sąjungos finansiniams interesams kenkiančios nusikalstamos veikos, laikantis šio reglamento. Todėl Europos prokuratūros užduotys turėtų būti vykdyti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų, numatytų Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje (ES) 2017/1371 (2), ir veikų, kurios yra su jomis neatsiejamai susijusios, tyrimą vykdytojų atžvilgiu, vykdyti jų baudžiamąjį persekiojimą ir perduoti juos teismui. Norint išplėsti šią kompetenciją, kad ji apimtų ir tarpvalstybinio pobūdžio sunkius nusikaltimus, būtinas vieningas Europos Vadovų Tarybos sprendimas;

(12) pagal subsidiarumo principą kova su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais dėl savo masto ir poveikio gali būti geriau užtikrinta Sąjungos lygmeniu. Esant dabartinei padėčiai, kai baudžiamasis persekiojimas už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančias nusikalstamas veikas priklauso tik Europos Sąjungos valstybių narių institucijų kompetencijai, tas tikslas ne visada yra pakankamai pasiektas. Kadangi šio reglamento tikslų, t. y. įsteigti Europos prokuratūrą ir taip sustiprinti kovą su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiomis nusikalstamomis veikomis, Europos Sąjungos valstybės narės negali deramai pasiekti, nes esama susiskaidymo vykdant baudžiamąjį persekiojimą nacionaliniu mastu už įvykdytas nusikalstamas veikas, kenkiančias Sąjungos finansiniams interesams, ir, atsižvelgiant į tai, kad Europos prokuratūra turės kompetenciją vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už tokias nusikalstamas veikas, to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje įtvirtintą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti, ir užtikrinama, kad jo poveikis valstybių narių teisės sistemoms ir institucinėms struktūroms būtų kuo mažesnis;

(13) šiuo reglamentu numatoma Europos prokuratūros ir nacionalinių institucijų pasidalijamosios kompetencijos kovojant su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais nusikaltimais sistema, grindžiama Europos prokuratūros bylos išsireikalavimo teise;

(14) atsižvelgiant į lojalaus bendradarbiavimo principą, tiek Europos prokuratūra, tiek kompetentingos nacionalinės institucijos turėtų remti ir informuoti viena kitą siekdamos veiksmingai kovoti su Europos prokuratūros kompetencijai priklausančiais nusikaltimais;

(15) šis reglamentas nedaro poveikio valstybių narių nacionalinėms sistemoms, kiek tai susiję su nusikalstamų veikų tyrimų organizavimo būdais;

(16) kadangi Europos prokuratūrai bus suteikti tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo įgaliojimai, reikėtų nustatyti institucines garantijas jos nepriklausomumui ir atskaitomybei Sąjungos institucijoms užtikrinti;

(17) Europos prokuratūra turėtų veikti vadovaudamasi visos Sąjungos interesais ir turėtų nesiekti gauti, taip pat nesilaikyti jokių Europos prokuratūrai nepriklausančių asmenų nurodymų;

(18) Europos prokuratūrai pagal šį reglamentą ne tik suteikiamas nepriklausomumas ir įgaliojimai, bet ir nustatoma griežta atskaitomybė. Europos vyriausiasis prokuroras yra visiškai atskaitingas už savo, kaip Europos prokuratūros vadovo, pareigų vykdymą ir yra iš esmės instituciniu požiūriu atskaitingas Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai už bendrą Prokuratūros veiklą. Todėl bet kuri iš tų institucijų gali kreiptis į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą (toliau – Teisingumo Teismas) ir prašyti tam tikromis aplinkybėmis, be kita ko, sunkių nusižengimų atvejais, nušalinti Europos vyriausiąjį prokurorą nuo pareigų. Ta pati procedūra turėtų būti taikoma atleidžiant iš pareigų Europos prokurorus;

(19) Europos prokuratūra turėtų skelbti viešą metinę jos bendros veiklos ataskaitą; joje turėtų būti pateikti bent statistiniai duomenys apie Europos prokuratūros darbą;

(20) Europos prokuratūros organizacinė struktūra turėtų suteikti galimybę greitai ir rezultatyviai priimti sprendimus vykdant nusikalstamų veikų tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą, neatsižvelgiant į tai, ar jie susiję su viena, ar su keliomis valstybėmis narėmis. Šia struktūra taip pat turėtų būti užtikrinta, kad Europos prokuratūroje būtų atstovaujama visoms valstybių narių nacionalinėms teisės sistemoms bei tradicijoms ir kad atitinkamose valstybėse narėse tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą iš esmės vykdys prokurorai, turintys žinių apie atskiras teisės sistemas;

(21) tuo tikslu Europos prokuratūra turėtų būti nedaloma Sąjungos įstaiga, veikianti kaip viena tarnyba. Centrinį lygmenį sudaro Europos vyriausiasis prokuroras, kuris yra visos Europos prokuratūros vadovas ir Europos prokurorų kolegijos vadovas, nuolatinės kolegijos ir Europos prokurorai. Decentralizuotą lygmenį sudaro valstybėse narėse esantys Europos deleguotieji prokurorai;

(22) be to, kad būtų užtikrintas Europos prokuratūros veiksmų nuoseklumas, taigi – lygiavertė Sąjungos finansinių interesų apsauga, Europos prokuratūros organizacinė struktūra ir vidaus sprendimų priėmimo procesas turėtų suteikti galimybę Centriniam biurui stebėti visus Europos deleguotųjų prokurorų vykdomus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą, jiems vadovauti ir vykdyti jų priežiūrą;

(23) šiame reglamente terminai „bendra priežiūra“, „stebėsena ir vadovavimas“ ir „priežiūra“ vartojami skirtingoms Europos prokuratūros vykdomos kontrolės veiklos rūšims apibūdinti. „Bendra priežiūra“ turėtų būti suprantama kaip bendras Europos prokuratūros veiklos administravimas, kai nurodymai duodami tik tais klausimais, kurių svarba Europos prokuratūrai yra horizontaliojo pobūdžio. „Stebėsena ir vadovavimas“ turėtų būti suprantami kaip įgaliojimai stebėti atskirus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą ir jiems vadovauti. „Priežiūra“ turėtų būti suprantama kaip atidesnė ir nuolatinė tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo priežiūra, įskaitant prireikus intervencinius veiksmus ir nurodymų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo klausimais davimą;

(24) Kolegija turėtų priimti sprendimus strateginiais klausimais, įskaitant Europos prokuratūros prioritetų ir tyrimų bei baudžiamojo persekiojimo politikos nustatymą, taip pat bendrais klausimais, kylančiais dėl atskirų bylų, pavyzdžiui, susijusiais su šio reglamento taikymu, tinkamu Europos prokuratūros tyrimų bei baudžiamojo persekiojimo politikos įgyvendinimu, principiniais klausimais arba klausimais, kurie yra labai svarbūs siekiant vystyti darnią Europos prokuratūros tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo politiką. Kolegijos sprendimai bendrais klausimais neturėtų turėti įtakos pareigai vykdyti tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą pagal šį reglamentą ir nacionalinę teisę. Kolegija turėtų dėti visas įmanomas pastangas, kad sprendimai būtų priimami bendru sutarimu. Jei tokio bendro sutarimo pasiekti neįmanoma, sprendimai turėtų būti priimami balsuojant;

(25) nuolatinės kolegijos turėtų stebėti tyrimus bei jiems vadovauti ir užtikrinti Europos prokuratūros veiklos darnumą. Nuolatinių kolegijų sudėtis turėtų būti nustatoma pagal Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles; jose, be kita ko, turėtų būti numatyta, kad Europos prokuroras gali būti daugiau nei vienos nuolatinės kolegijos narys, jeigu tai tinkama siekiant tiek, kiek įmanoma, užtikrinti vienodą atskirų Europos prokurorų darbo krūvį;

(26) nuolatinėms kolegijoms turėtų pirmininkauti Europos vyriausiasis prokuroras, vienas iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų arba Europos prokuroras, vadovaujantis Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse nustatytais principais;

(27) bylos nuolatinėms kolegijoms turėtų būti paskirstomos remiantis atsitiktinio paskirstymo sistema, siekiant tiek, kiek įmanoma, užtikrinti vienodą darbo krūvio padalijimą. Siekiant užtikrinti tinkamą ir efektyvų Europos prokuratūros veikimą, Europos vyriausiojo prokuroro sprendimu turėtų būti galima nukrypti nuo šio principo;

(28) į Kolegiją turėtų būti paskirta po vieną Europos prokurorą iš kiekvienos valstybės narės. Europos prokurorai turėtų iš esmės kompetentingos nuolatinės kolegijos vardu vykdyti tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo, kuriuos Europos deleguotieji prokurorai vykdo savo kilmės valstybėse narėse, priežiūrą. Jie turėtų palaikyti ryšius tarp Centrinio biuro ir decentralizuoto lygmens savo valstybėse narėse, sudarydami palankesnes sąlygas tam, kad Europos prokuratūra veiktų kaip viena tarnyba. Prižiūrintis Europos prokuroras taip pat turėtų patikrinti nurodymų atitiktį nacionalinei teisei ir informuoti nuolatinę kolegiją, jeigu nurodymai neatitinka nacionalinės teisės;

(29) dėl darbo krūvio, susijusio su dideliu tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo atvejų skaičiumi tam tikroje valstybėje narėje, Europos prokuroras turėtų galėti prašyti, kad išimties tvarka tam tikrų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo atvejų jo kilmės valstybėje narėje priežiūra būtų paskirta kitiems Europos prokurorams. Sprendimą turėtų priimti Europos vyriausiasis prokuroras, gavus Europos prokuroro, kuris perimtų atitinkamas bylas, sutikimą. Tokių sprendimų priėmimo kriterijai turėtų būti nustatyti Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse ir turėtų apimti reikalavimą, kad bylas perimantis Europos prokuroras pakankamai gerai mokėtų atitinkamos valstybės narės kalbą ir pakankamai gerai išmanytų jos teisės sistemą;

(30) Europos prokuratūros tyrimus paprastai turėtų vykdyti Europos deleguotieji prokurorai valstybėse narėse. Tai jie turėtų daryti vadovaudamiesi šiuo reglamentu ir, kiek tai susiję su klausimais, kuriems šis reglamentas netaikomas, pagal nacionalinę teisę. Europos deleguotieji prokurorai turėtų vykdyti savo užduotis prižiūrint prižiūrinčiam Europos prokurorui ir vadovaujant bei duodant nurodymus kompetentingai nuolatinei kolegijai. Jeigu valstybės narės nacionalinės teisės aktuose numatyta tam tikrų aktų vidaus peržiūra nacionalinės prokuratūros struktūroje, tokių Europos deleguotojo prokuroro priimtų sprendimų peržiūra pagal Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles turėtų patekti į prižiūrinčio Europos prokuroro priežiūros įgaliojimų sritį. Tokiais atvejais valstybės narės neturėtų būti įpareigotos numatyti peržiūrą, kurią atliktų nacionaliniai teismai, nedarant poveikio ES sutarties 19 straipsniui ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsniui;

(31) prokuroro funkcijos kompetentinguose teismuose vykdomos iki proceso pabaigos, t. y. kol galutinai išsprendžiamas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis įvykdė nusikalstamą veiką, įskaitant, jei taikytina, bausmės skyrimą ir sprendimą dėl teisinio veiksmo ar teisių gynimo priemonių, kurių galima imtis, kol tas sprendimas netapo galutinis;

(32) Europos deleguotieji prokurorai turėtų būti neatsiejama Europos prokuratūros dalis, todėl, vykdydami Europos prokuratūros kompetencijai priskiriamų nusikalstamų veikų tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą už jas, savo atitinkamų valstybių narių teritorijoje jie turėtų veikti išskirtinai Europos prokuratūros vardu ir jos naudai. Dėl šios priežasties pagal šį reglamentą jiems turėtų būti suteiktas funkciniu ir teisiniu požiūriu nepriklausomas statusas, kuris skirtųsi nuo nacionalinėje teisėje numatytų statusų;

(33) Europos deleguotieji prokurorai, neatsižvelgiant į jų ypatingą statusą pagal šį reglamentą, savo kadencijos metu taip pat turėtų būti savo valstybės narės prokuratūros nariai, t. y. prokurorai arba teisėjai, ir jiems jų valstybės narės turėtų suteikti ne mažesnius įgaliojimus kaip nacionaliniams prokurorams;

(34) Europos deleguotiesiems prokurorams turėtų būti privaloma vykdyti nuolatinių kolegijų ir Europos prokurorų nurodymus. Jeigu Europos deleguotasis prokuroras mano, kad dėl nurodymo jam reikėtų imtis priemonių, kurios neatitiktų nacionalinės teisės, jis turėtų paprašyti, kad Europos vyriausiasis prokuroras peržiūrėtų tą nurodymą;

(35) bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras turėtų prižiūrinčiam Europos prokurorui ir kompetentingai nuolatinei kolegijai pranešti apie visus reikšmingus pokyčius byloje, pavyzdžiui, tyrimo priemonių vykdymo rezultatus arba įtariamųjų sąrašo pakeitimus;

(36) nuolatinės kolegijos turėtų naudotis savo sprendimų priėmimo įgaliojimais konkrečiais Europos prokuratūros proceso etapais, kad būtų užtikrinta bendra tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo politika. Jos turėtų priimti sprendimus remdamosi bylą tiriančio Europos deleguotojo prokuroro pasiūlytu sprendimo projektu. Tačiau išskirtiniais atvejais nuolatinė kolegija turėtų turėti galimybę priimti sprendimą be bylą tiriančio Europos deleguotojo prokuroro sprendimo projekto. Tokiais atvejais tokį sprendimo projektą gali pateikti bylą prižiūrintis Europos prokuroras;

(37) nuolatinė kolegija turėtų turėti galimybę konkrečiais atvejais, kai nusikalstama veika nėra sunki arba procesas nėra sudėtingas, perduoti savo sprendimų priėmimo įgaliojimus prižiūrinčiam Europos prokurorui. Vertinant nusikalstamos veikos sunkumą turėtų būti atsižvelgiama į atgarsį Sąjungos lygmeniu;

(38) Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse turėtų būti numatytas Europos prokurorų tarpusavio pavadavimo mechanizmas. Pavadavimo mechanizmas turėtų būti taikomas tais atvejais, kai Europos prokuroras trumpai negali vykdyti savo pareigų, pavyzdžiui, dėl nebuvimo;

(39) be to, Europos prokurorą turėtų pavaduoti vienas iš jo valstybės narės Europos deleguotųjų prokurorų, kai Europos prokuroras atsistatydina, yra atleidžiamas arba pasitraukia iš pareigų dėl bet kurios kitos priežasties arba, pavyzdžiui, užsitęsusios ligos atvejais. Pavadavimo laikotarpis turėtų būti ne ilgesnis kaip trys mėnesiai. Kolegijai turėtų būti palikta galimybė savo nuožiūra pratęsti tą laikotarpį, jeigu manoma, kad tai yra būtina atsižvelgiant į Europos prokuratūros darbo krūvį ir Europos prokuroro nebuvimo trukmę, kol jis bus pakeistas arba sugrįš. Europos prokurorą pavaduojantis Europos deleguotasis prokuroras pavadavimo laikotarpiu nebeturėtų vadovauti tyrimams ir baudžiamajam persekiojimui, kuriuos jis vykdo kaip Europos deleguotasis prokuroras arba kaip nacionalinis prokuroras. Europos prokuratūros procesams, kuriuos vykdė Europos prokurorą pavaduojantis Europos deleguotasis prokuroras, turėtų būti taikomos Europos prokuratūros taisyklės dėl perskirstymo;

(40) Europos vyriausiojo prokuroro ir Europos prokurorų skyrimo procedūra turėtų būti garantuotas jų nepriklausomumas. Jų teisėtumas turėtų būti kildinamas iš Sąjungos institucijų, dalyvaujančių skyrimo procedūroje. Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojus iš savo narių turėtų skirti Kolegija;

(41) atrankos komisija turėtų sudaryti trumpą kandidatų Europos vyriausiojo prokuroro pareigoms užimti sąrašą. Įgaliojimai nustatyti komisijos veiklos taisykles ir paskirti jos narius turėtų būti suteikti Tarybai, remiantis Komisijos pateiktu pasiūlymu. Tokie įgyvendinimo įgaliojimai atspindėtų Tarybai pagal SESV 86 straipsnį suteiktus specialius įgaliojimus ir ypatingą Europos prokuratūros pobūdį – ji ir toliau bus tvirtai integruota į nacionalines teisės struktūras ir kartu bus Sąjungos įstaiga. Europos prokuratūra veiks procesuose, kuriuose dauguma kitų subjektų bus nacionaliniai subjektai, pavyzdžiui, teismai, policija ir kitos teisėsaugos institucijos; todėl Taryba yra konkrečiai suinteresuota aktyviai dalyvauti skyrimo procedūroje. Be to, perduodant tuos įgaliojimus Tarybai tinkamai atsižvelgiama į sprendimų priėmimo įgaliojimų, turinčių tiesioginės įtakos nacionalinėms teisminėms ir baudžiamojo persekiojimo struktūroms, galimą opų pobūdį. Europos Parlamentas ir Taryba turėtų bendru sutarimu paskirti vieną iš į galutinį sąrašą įtrauktų kandidatų Europos vyriausiuoju prokuroru;

(42) kiekviena valstybė narė turėtų pateikti tris kandidatūras Europos prokuroro pareigoms užimti; jį atrenka ir paskiria Taryba. Siekiant užtikrinti Kolegijos darbo tęstinumą, kas trejus metus turėtų būti pakeičiamas trečdalis Europos prokurorų. Įgaliojimai priimti pereinamojo laikotarpio taisykles dėl Europos prokurorų skyrimo pirmai jų kadencijai ir tos kadencijos laikotarpiu turėtų būti suteikti Tarybai. Tie įgyvendinimo įgaliojimai atspindi Tarybos įgaliojimus atrinkti ir paskirti Europos prokurorus. Tai taip pat pagrįsta dėl ypatingo Europos prokurorų pobūdžio – jie yra susieti su savo atitinkamomis valstybėmis narėmis ir kartu yra Kolegijos nariai, o kalbant apskritai, tai yra pagrįsta dėl ypatingo Europos prokuratūros pobūdžio, vadovaujantis ta pačia logika, kuria grindžiami Tarybai suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti komisijos veiklos taisykles ir paskirti jos narius. Taryba, spręsdama dėl trečdalio Europos prokurorų pakeitimo jų pirmos kadencijos laikotarpiu, turėtų atsižvelgti į valstybių narių geografinę aprėptį;

(43) Europos deleguotųjų prokurorų skyrimo procedūra turėtų būti užtikrinta, kad jie būtų neatsiejama Europos prokuratūros dalis ir kartu veiklos lygmeniu liktų įtraukti į savo nacionalines teisės sistemas, teismines ir baudžiamojo persekiojimo struktūras. Valstybės narės turėtų pateikti kandidatūras Europos deleguotųjų prokurorų pareigoms užimti; juos Europos vyriausiojo prokuroro pasiūlymu turėtų paskirti Kolegija;

(44) kiekvienoje valstybėje narėje turėtų būti du arba daugiau Europos deleguotųjų prokurorų, kad būtų užtikrinta, kad būtų tinkamai susitvarkoma su Europos prokuratūros darbo krūviu. Europos vyriausiasis prokuroras, konsultuodamasis su kiekviena valstybe nare, turėtų patvirtinti Europos deleguotųjų prokurorų skaičių kiekvienai valstybei narei ir funkcinį bei teritorinį užduočių padalijimą tarp jų. Tokių konsultacijų metu reikėtų deramai atsižvelgti į nacionalinių baudžiamojo persekiojimo sistemų organizavimą. Pagal funkcinio kompetencijų padalijimo tarp Europos deleguotųjų prokurorų sąvoką galėtų būti suteikta galimybė paskirstyti užduotis;

(45) pritarus Europos vyriausiajam prokurorui, bendras Europos deleguotųjų prokurorų skaičius tam tikroje valstybėje narėje gali būti pakeistas, neviršijant Europos prokuratūrai skirtos metinio biudžeto eilutės ribų;

(46) Kolegija turėtų būti atsakinga už drausmines procedūras, susijusias su pagal šį reglamentą veikiančiais Europos deleguotaisiais prokurorais. Kadangi Europos deleguotieji prokurorai lieka aktyviais valstybių narių prokuratūrų arba teisminių institucijų pareigūnais ir taip pat gali vykdyti nacionalinių prokurorų funkcijas, dėl su šiuo reglamentu nesusijusių priežasčių gali būti taikomos nacionalinės drausminės nuostatos. Tačiau tokiais atvejais Europos vyriausiasis prokuroras, atsižvelgiant į jo atsakomybę už Europos prokuratūros administravimą ir siekiant apsaugoti jos vientisumą ir nepriklausomumą, turėtų būti informuotas apie tam tikro asmens atleidimą iš pareigų arba drausminės priemonės taikymą;

(47) Europos prokuratūros darbas iš esmės turėtų būti vykdomas elektronine forma. Turėtų būti sukurta bylų valdymo sistema, kuri priklausytų Europos prokuratūrai ir būtų jos valdoma. Bylų valdymo sistemoje laikoma informacija turėtų apimti gautą informaciją apie galimas nusikalstamas veikas, priskiriamas Europos prokuratūros kompetencijai, taip pat informaciją apie bylas, įskaitant baigtas nagrinėti bylas. Kurdama bylų valdymo sistemą, Europos prokuratūra turėtų užtikrinti, kad ši sistema suteiktų Europos prokuratūrai galimybę veikti kaip vienai tarnybai, kurioje Centrinis biuras turėtų prieigą prie Europos deleguotųjų prokurorų administruojamų bylų, kad galėtų vykdyti savo sprendimų priėmimo, stebėsenos ir vadovavimo bei priežiūros užduotis;

(48) nacionalinės institucijos turėtų nedelsdamos informuoti Europos prokuratūrą apie bet kokį elgesį, kuris galėtų būti laikomas Europos prokuratūros kompetencijai priskiriama nusikalstama veika. Europos prokuratūros kompetencijai nepriklausančiais atvejais ji turėtų informuoti nacionalines kompetentingas institucijas apie visus faktus, apie kuriuos ji sužino ir kurie galėtų būti laikomi nusikalstama veika, pavyzdžiui, apie melagingus parodymus;

(49) Sąjungos institucijos, įstaigos, organai bei agentūros, taip pat nacionalinės institucijos turėtų nedelsdami suteikti Europos prokuratūrai visą informaciją apie nusikalstamas veikas, kurių atžvilgiu ji galėtų naudotis savo kompetencija. Europos prokuratūra taip pat gali gauti arba rinkti informaciją iš kitų šaltinių, pavyzdžiui, privačių šalių. Europos prokuratūroje taikomu tikrinimo mechanizmu turėtų būti siekiama įvertinti, ar, remiantis gauta informacija, yra įvykdytos Europos prokuratūros dalykinės, teritorinės ir asmeninės kompetencijos sąlygos;

(50) informatoriai galėtų suteikti naujos informacijos Europos prokuratūrai ir tokiu būdu padėti jai vykdyti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų tyrimo, jų vykdytojų baudžiamojo persekiojimo ir perdavimo teismui funkcijas. Tačiau atsakomųjų veiksmų baimė gali atgrasyti nuo informavimo apie pažeidimus. Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas atskleisti nusikalstamas veikas, kurios priklauso Europos prokuratūros kompetencijai, valstybės narės raginamos pagal jų nacionalinės teisės aktus numatyti veiksmingas procedūras, kurios sudarytų sąlygas pranešti apie galimas nusikalstamas veikas, priklausančias Europos prokuratūros kompetencijai, ir užtikrinti apie tokias nusikalstamas veikas pranešančių asmenų apsaugą nuo atsakomųjų veiksmų, visų pirma nuo priešiškų ar diskriminacinių su užimtumu susijusių veiksmų. Europos prokuratūra prireikus turėtų parengti savo vidaus taisykles;

(51) kad valstybių narių nacionalinės institucijos ir visos Sąjungos institucijos, įstaigos, organai bei agentūros visiškai laikytųsi savo pareigos informuoti Europos prokuratūrą, jeigu įtariama, kad padaryta jos kompetencijai priskiriama nusikalstama veika, jie turėtų laikytis esamų pranešimo procedūrų ir būti įdiegę veiksmingus pirminio jiems praneštų įtarimų vertinimo mechanizmus. Sąjungos institucijos, įstaigos, organai ir agentūros tuo tikslu gali pasitelkti Europos kovos su sukčiavimu tarnybą (toliau – OLAF);

(52) valstybių narių institucijos turėtų sukurti sistemą, kuria būtų užtikrinta, kad informacija Europos prokuratūrai būtų pranešama kuo greičiau. Pačios valstybės narės turi nuspręsti, ar reikia sukurti tiesioginę, ar centralizuotą sistemą;

(53) norint užtikrinti tinkamą Europos prokuratūros veikimą, itin svarbu, kad tos pranešimo pareigos būtų laikomasi; toks laikymasis turėtų būti aiškinamas plačiai, siekiant užtikrinti, kad nacionalinės institucijos praneštų apie atvejus, kai nėra įmanoma iš karto įvertinti kai kuriuos kriterijus (pavyzdžiui, žalos dydį ar taikytiną bausmę). Europos prokuratūra taip pat turėtų turėti galimybę atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį prašyti valstybių narių institucijų informacijos apie kitas Sąjungos finansiniams interesams kenkiančias nusikalstamas veikas. Tai neturėtų būti laikoma galimybe Europos prokuratūrai prašyti valstybių narių institucijų sistemingai arba reguliariai teikti informaciją, susijusią su nesunkiomis nusikalstamomis veikomis;

(54) siekiant užtikrinti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų veiksmingą tyrimą ir principo ne bis in idem taikymą, tam tikrais atvejais gali prireikti atlikti ir kitų nusikalstamų veikų pagal nacionalinę teisę tyrimą, kai tos veikos yra neatsiejamai susijusios su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančia nusikalstama veika. „Neatsiejamai susijusių nusikalstamų veikų“ sąvoka turėtų būti aiškinama atsižvelgiant į atitinkamą teismų praktiką, kurioje principo ne bis in idem taikymo tikslu kaip atitinkamas kriterijus išlaikomas materialių faktų (arba faktų, kurie iš esmės yra tokie patys) identiškumas, suprantamas kaip konkrečių aplinkybių, kurios yra neatsiejamai susijusios laiko ir erdvės atžvilgiu, visuma;

(55) Europos prokuratūra turėtų turėti teisę naudotis kompetencija, kai nusikalstamos veikos yra neatsiejamai susijusios, o Sąjungos finansiniams interesams kenkianti nusikalstama veika yra vyraujanti atitinkamos nusikalstamos veikos sunkumo, kurį atspindi didžiausios bausmės, kurios galėtų būti skirtos, atžvilgiu;

(56) tačiau Europos prokuratūra taip pat turėtų turėti teisę naudotis kompetencija neatsiejamai susijusių nusikalstamų veikų atveju, kai Sąjungos finansiniams interesams kenkianti nusikalstama veika nėra vyraujanti sankcijų dydžio atžvilgiu, tačiau kai neatsiejamai susijusi kita nusikalstama veika yra laikoma pagalbinė pagal savo pobūdį, kadangi ja tik sudarytos sąlygos Sąjungos finansiniams interesams kenkiančios nusikalstamos veikos vykdymui, visų pirma, kai tokia kita nusikalstama veika buvo įvykdyta iš esmės siekiant sudaryti sąlygas Sąjungos finansiniams interesams kenkiančios nusikalstamos veikos vykdymui, pavyzdžiui, nusikalstama veika, kuria siekiama vien užtikrinti materialines ar teisines Sąjungos finansiniams interesams kenkiančios nusikalstamos veikos vykdymo priemones, arba užtikrinti tokios veikos naudą arba rezultatą;

(57) „nusikalstamų veikų, susijusių su dalyvavimu nusikalstamos organizacijos veikloje“ sąvokai turėtų būti taikoma nacionalinėje teisėje pagal Tarybos pamatinį sprendimą 2008/841/TVR (3) nustatyta apibrėžtis ir ji gali apimti, pavyzdžiui, narystę tokioje nusikalstamoje organizacijoje arba jos veiklos organizavimą ir vadovavimą jai;

(58) Europos prokuratūros kompetencija, susijusi su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiomis nusikalstamomis veikomis, paprastai turėtų būti viršesnė už nacionalinius reikalavimus dėl kompetencijos, kad Prokuratūra galėtų užtikrinti nuoseklumą ir vadovavimą tyrimams bei baudžiamajam persekiojimui Sąjungos lygmeniu. Tų nusikalstamų veikų atžvilgiu valstybių narių institucijos neturėtų imtis veiksmų, išskyrus atvejus, kai būtina skubiai imtis priemonių, kol Europos prokuratūra priims sprendimą, ar vykdyti tyrimą;

(59) konkreti byla turėtų būti laikoma turinčia didelį atgarsį Sąjungos lygmeniu, inter alia, kai nusikalstama veika yra tarpvalstybinio pobūdžio ir masto, kai tokioje veikoje dalyvauja nusikalstama organizacija arba kai konkrečios rūšies veika galėtų kelti didelę grėsmę Sąjungos finansiniams interesams ar Sąjungos institucijų gero vardo užtikrinimo ir Sąjungos piliečių pasitikėjimo atžvilgiu;

(60) tais atvejais, kai Europos prokuratūra negali naudotis savo kompetencija konkrečiu atveju, nes yra pagrindo manyti, kad žala, kuri buvo ar gali būti padaryta Sąjungos finansiniams interesams, neviršija žalos, kuri buvo ar gali būti padaryta kitam nukentėjusiajam, Europos prokuratūra vis tiek turėtų galėti naudotis savo kompetencija, jeigu ji turi geresnes galimybes nei atitinkamos (-ų) valstybės (-ių) narės (-ių) institucijos tirti bylą arba vykdyti baudžiamąjį persekiojimą. Europos prokuratūra galėtų turėti geresnes galimybes, inter alia, kai būtų efektyviau leisti Europos prokuratūrai vykdyti tyrimą ir baudžiamąjį persekiojimą dėl atitinkamos nusikalstamos veikos dėl jos tarpvalstybinio pobūdžio ir masto, kai tokioje veikoje dalyvauja nusikalstama organizacija arba kai konkrečios rūšies veika galėtų kelti didelę grėsmę Sąjungos finansiniams interesams ar Sąjungos institucijų gero vardo užtikrinimo ir Sąjungos piliečių pasitikėjimo atžvilgiu. Tokiu atveju Europos prokuratūra turėtų turėti galimybę naudotis savo kompetencija pritarus valstybės (-ių) narės (-ių) kompetentingoms nacionalinėms institucijoms, kai buvo padaryta žala tokiam (-iems) kitam (-iems) nukentėjusiajam (-iesiems);

(61) jei valstybės narės teisminė arba teisėsaugos institucija pradeda tyrimą nusikalstamos veikos atžvilgiu ir mano, kad Europos prokuratūra negalėtų naudotis savo kompetencija, ji apie tai turėtų informuoti Europos prokuratūrą, kad pastaroji galėtų įvertinti, ar ji turėtų naudotis savo kompetencija;

(62) jeigu nesutariama dėl klausimų, susijusių su naudojimusi kompetencija, kompetentingos nacionalinės institucijos turėtų priimti sprendimą dėl kompetencijos priskyrimo. Kompetentingų nacionalinių institucijų sąvoka turėtų būti suprantama taip, kad tai yra teisminės institucijos, kurios yra kompetentingos priimti sprendimą dėl kompetencijos priskyrimo pagal nacionalinę teisę;

(63) kadangi Europos prokuratūra turėtų perduoti baudžiamąsias bylas nacionaliniams teismams, jos kompetencija turėtų būti apibrėžta remiantis valstybių narių baudžiamąja teise, pagal kurią, nacionalinėse teisės sistemose įgyvendinant atitinkamus Sąjungos teisės aktus, visų pirma Direktyvą (ES) 2017/1371, kriminalizuojami Sąjungos finansiniams interesams kenkiantys veiksmai ar neveikimas ir nustatomos taikytinos bausmės;

(64) Europos prokuratūra savo kompetencija turėtų naudotis kuo plačiau, kad jos vykdomi tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas galėtų apimti ir nusikalstamas veikas, įvykdytas už valstybių narių teritorijos ribų;

(65) Europos prokuratūros vykdomi tyrimai ir baudžiamasis persekiojimas turėtų būti grindžiami proporcingumo, nešališkumo ir sąžiningumo įtariamojo arba kaltinamojo atžvilgiu principais. Tai apima pareigą ieškoti visų rūšių įrodymų (ir apkaltinamųjų, ir išteisinamųjų) arba motu proprio, arba gynybos prašymu;

(66) siekiant užtikrinti teisinį tikrumą ir veiksmingai kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiomis nusikalstamomis veikomis, Europos prokuratūros vykdoma tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo veikla turėtų būti grindžiama teisėtumo principu, pagal kurį Europos prokuratūra griežtai laikosi šiame reglamente nustatytų taisyklių, visų pirma susijusių su kompetencija ir naudojimusi ja, tyrimų pradėjimu, tyrimų nutraukimu, bylos nukreipimu, bylos nutraukimu ir supaprastintomis baudžiamojo persekiojimo procedūromis;

(67) siekiant kuo geriau apsaugoti kaltinamojo teises, iš esmės Europos prokuratūra įtariamojo arba kaltinamojo atžvilgiu turėtų vykdyti tik vieną tyrimą arba baudžiamąjį persekiojimą. Jeigu nusikalstamą veiką įvykdė keli asmenys, Europos prokuratūra iš esmės turėtų pradėti tik vienos bylos nagrinėjimą ir tyrimus vykdyti bendrai visų įtariamųjų ar kaltinamųjų atžvilgiu;

(68) jeigu keli Europos deleguotieji prokurorai yra pradėję tyrimus dėl tos pačios nusikalstamos veikos, nuolatinė kolegija tinkamais atvejais turėtų tokius tyrimus sujungti. Nuolatinė kolegija gali nuspręsti tokių procedūrų nesujungti arba nuspręsti tokias procedūras vėliau išskirti, jei tai naudinga tyrimų veiksmingumo sumetimais, pavyzdžiui, jei procedūras vieno įtariamojo ar kaltinamojo atžvilgiu būtų galima užbaigti anksčiau, o procedūros kitų įtariamųjų ar kaltinamųjų atžvilgiu dar turėtų būti tęsiamos, arba jei bylą išskaidžius galėtų sutrumpėti vieno iš įtariamųjų kardomojo kalinimo laikotarpis. Jei už bylas, kurios turi būti sujungtos, yra atsakingos skirtingos nuolatinės kolegijos, Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse turėtų būti nustatyta atitinkama kompetencija ir procedūra. Jei nuolatinė kolegija nusprendžia bylą išskirti, ji turėtų toliau likti kompetentinga tokių išskirtų bylų atžvilgiu;

(69) Europos prokuratūra turėtų pasikliauti nacionalinėmis institucijomis, įskaitant policijos įstaigas, visų pirma vykdant prievartos priemones. Pagal lojalaus bendradarbiavimo principą visos nacionalinės institucijos ir atitinkamos Sąjungos įstaigos, įskaitant Eurojustą, Europolą ir OLAF, nuo to momento, kai apie įtariamą nusikalstamą veiką pranešama Europos prokuratūrai, iki to momento, kol ji nusprendžia, ar vykdyti dėl jos baudžiamąjį persekiojimą, ar kitaip užbaigti bylą, turėtų aktyviai padėti Europos prokuratūrai vykdyti tyrimus bei baudžiamąjį persekiojimą ir su ja bendradarbiauti;

(70) siekiant veiksmingai tirti Sąjungos finansiniams interesams kenkiančias nusikalstamas veikas ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą dėl jų, itin svarbu, kad Europos prokuratūra galėtų rinkti įrodymus taikydama bent būtiniausias tyrimo priemones, kartu atsižvelgiant į proporcingumo principą. Tomis priemonėmis turėtų būti galima naudotis Europos prokuratūros įgaliojimams priskiriamų nusikalstamų veikų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo dėl jų tikslais, bent kai už jas baudžiama didžiausia laisvės atėmimo bausme, kurios trukmė yra bent ketveri metai, tačiau joms gali būti taikomi apribojimai pagal nacionalinę teisę;

(71) be šiame reglamente išvardytų būtiniausių tyrimo priemonių, Europos deleguotieji prokurorai turėtų turėti teisę prašyti arba nurodyti imtis visų priemonių, kurias pagal nacionalinę teisę prokurorai gali taikyti panašiose nacionalinėse bylose. Galimybė taikyti tam tikrą priemonę turėtų būti užtikrinta visais atvejais, kai nurodyta tyrimo priemonė egzistuoja, tačiau pagal nacionalinę teisę jai gali būti taikomi apribojimai;

(72) tarpvalstybinėse bylose bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras turėtų galėti pasikliauti padedančiais Europos deleguotaisiais prokurorais, kai reikia imtis priemonių kitose valstybėse narėse. Jeigu tokiai priemonei taikyti būtinas teismo leidimas, turėtų būti aiškiai nurodyta, kurioje valstybėje narėje tokį leidimą reikėtų gauti, tačiau bet kuriuo atveju turėtų būti tik vienas leidimas. Jeigu teisminės institucijos galiausiai atsisako leisti taikyti tam tikrą tyrimo priemonę, t. y. kai buvo pasinaudota visomis teisių gynimo priemonėmis, bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras turėtų tą prašymą ar nurodymą atšaukti;

(73) šiame reglamente numatyta galimybė naudotis teisinėmis priemonėmis tarpusavio pripažinimo ar tarpvalstybinio bendradarbiavimo srityse turėtų nepakeisti konkrečių taisyklių dėl tarpvalstybinių tyrimų pagal šį reglamentą. Ji veikiau turėtų jas papildyti, siekiant užtikrinti, kad tais atvejais, kai atliekant tarpvalstybinį tyrimą būtina taikyti tam tikrą priemonę, tačiau išimtinai vidaus situacijoms ji nacionalinėje teisėje nėra numatyta, vykdant atitinkamą tyrimą arba baudžiamąjį persekiojimą ją būtų galima naudoti vadovaujantis nacionalinės teisės aktais, kuriais įgyvendinama atitinkama priemonė;

(74) šio reglamento nuostatos dėl tarpvalstybinio bendradarbiavimo turėtų nedaryti poveikio galiojančioms teisinėms priemonėms, kuriomis sudaromos palankesnės sąlygos tarpvalstybiniam nacionalinių institucijų, kurios nėra baudžiamojo persekiojimo ar teisminės institucijos, bendradarbiavimui. Tas pats turėtų būti taikoma nacionalinėms institucijoms, bendradarbiaujančioms administracinės teisės pagrindu;

(75) su kardomuoju kalinimu ir tarpvalstybiniu perdavimu susijusios šio reglamento nuostatos turėtų nedaryti poveikio konkrečioms procedūroms, kurios taikomos valstybėse narėse, kai nereikia gauti teismo leidimo pirminiam įtariamojo ar kaltinamojo suėmimui;

(76) bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras turėtų turėti teisę išduoti arba prašyti išduoti Europos arešto orderius Europos prokuratūros kompetencijos srityje;

(77) Europos prokuratūra turėtų turėti teisę nukreipti bylą nacionalinėms institucijoms, jeigu tyrimo metu paaiškėja, kad nusikalstama veika nepriklauso Europos prokuratūros kompetencijai. Tokio bylos nukreipimo atveju nacionalinės institucijos turėtų išlaikyti visiškas savo prerogatyvas pagal nacionalinę teisę pradėti, tęsti arba nutraukti tyrimą;

(78) pagal šį reglamentą reikalaujama, kad Europos prokuratūra vykdytų prokuroro funkcijas, be kita ko, priimtų sprendimus dėl kaltinimo pateikimo įtariamajam ar kaltinamajam ir valstybės narės, kurios teismai bus kompetentingi baudžiamojo persekiojimo atveju, pasirinkimo. Sprendimą, ar pateikti kaltinimą įtariamajam ar kaltinamajam, remdamasi Europos deleguotojo prokuroro parengtu sprendimo projektu, iš esmės turėtų priimti kompetentinga nuolatinė kolegija, kad būtų vykdoma bendra baudžiamojo persekiojimo politika. Nuolatinė kolegija turėtų turėti teisę priimti sprendimą per 21 dieną nuo sprendimo projekto gavimo, įskaitant teisę prašyti papildomų įrodymų prieš nuspręsdama perduoti bylą nagrinėti teismui, išskyrus sprendimą nutraukti bylą, jeigu Europos deleguotasis prokuroras yra pasiūlęs perduoti bylą nagrinėti teismui;

(79) valstybę narę, kurios teismai bus kompetentingi baudžiamojo persekiojimo atveju, turėtų parinkti kompetentinga nuolatinė kolegija, remdamasi šiame reglamente nustatytais kriterijais. Nuolatinė kolegija turėtų priimti sprendimą remdamasi bylą tiriančio Europos deleguotojo prokuroro ataskaita ir sprendimo projektu; prižiūrintis Europos prokuroras juos turėtų perduoti nuolatinei kolegijai, prireikus kartu su savo atliktu vertinimu. Prižiūrintis Europos prokuroras turėtų išlaikyti visus įgaliojimus duoti Europos deleguotajam prokurorui šiame reglamente numatytus konkrečius nurodymus;

(80) teismui Europos prokuratūros pateiktus įrodymus neturėtų būti atsisakyta priimti vien dėl to, kad įrodymai buvo surinkti kitoje valstybėje narėje arba pagal kitos valstybės narės teisę, jeigu bylą nagrinėjantis teismas mano, kad juos priėmus užtikrinamas proceso teisingumas ir įtariamojo arba kaltinamojo teisė į gynybą pagal Chartiją. Šiame reglamente gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų ES sutarties 6 straipsnyje ir Chartijoje, visų pirma jos VI antraštinėje dalyje, tarptautinėje teisėje ir tarptautiniuose susitarimuose, kurių šalys yra Sąjunga arba visos valstybės narės, įskaitant Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, ir valstybių narių konstitucijose, atitinkamose jų taikymo srityse. Vadovaujantis tais principais ir gerbiant skirtingų valstybių narių teisines sistemas ir tradicijas, kaip numatyta SESV 67 straipsnio 1 dalyje, jokia šio reglamento nuostata negali būti aiškinama kaip draudžianti teismams taikyti pagrindinius nacionalinės teisės principus, susijusius su proceso teisingumu, kuriuos jie taiko savo nacionalinėse sistemose, įskaitant bendrosios teisės sistemas;

(81) atsižvelgiant į teisėtumo principą, Europos prokuratūros atliekami tyrimai paprastai turėtų baigtis bylos nagrinėjimu kompetentinguose nacionaliniuose teismuose tais atvejais, kai yra pakankamai įrodymų ir nėra teisinių priežasčių, dėl kurių būtų užkirstas kelias baudžiamajam persekiojimui, arba kai netaikyta supaprastinta baudžiamojo persekiojimo procedūra. Bylos nutraukimo pagrindai yra išsamiai nustatyti šiame reglamente;

(82) nacionalinėse teisės sistemose numatomos įvairių rūšių supaprastintos baudžiamojo persekiojimo procedūros, galinčios apimti arba neapimti kreipimosi į teismą, pavyzdžiui, sudarant susitarimus su įtariamuoju arba kaltinamuoju. Jeigu tokios procedūros egzistuoja, Europos deleguotasis prokuroras turėtų turėti įgaliojimus jas taikyti nacionalinėje teisėje numatytomis sąlygomis ir šiame reglamente numatytais atvejais. Tokie atvejai turėtų apimti bylas, kuriose nusikalstama veika padaryta galutinė žala, apskaičiuojama po galimo tokią žalą atitinkančios sumos susigrąžinimo, nėra didelė. Atsižvelgiant į Europos prokuratūros vykdomos baudžiamojo persekiojimo politikos darnumo ir veiksmingumo svarbą, kompetentingos nuolatinės kolegijos visada turėtų būti prašoma duoti sutikimą naudotis tokiomis procedūromis. Sėkmingai pritaikius supaprastintą procedūrą, byloje turėtų būti priimtas galutinis sprendimas;

(83) šiuo reglamentu reikalaujama, kad Europos prokuratūra visų pirma laikytųsi teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, teisės į gynybą ir nekaltumo prezumpcijos, įtvirtintų Chartijos 47 ir 48 straipsniuose. Chartijos 50 straipsniu, kuriuo apsaugoma teisė baudžiamajame procese nebūti du kartus teisiamam ar baudžiamam už tą pačią nusikalstamą veiką (ne bis in idem), užtikrinama, kad dėl Europos prokuratūros pradėto baudžiamojo persekiojimo nebūtų dvigubo nubaudimo. Todėl Europos prokuratūros veikla turėtų būti vykdoma visiškai laikantis tų teisių, o šis reglamentas turėtų būti atitinkamai taikomas ir aiškinamas;

(84) SESV 82 straipsnio 2 dalimi Sąjungai leidžiama nustatyti minimalias taisykles dėl asmenų teisių baudžiamajame procese, siekiant užtikrinti, kad būtų gerbiama teisė į gynybą ir laikomasi proceso teisingumo principo. Tas minimalias taisykles Sąjungos teisės aktų leidėjas palaipsniui nustatė direktyvose dėl konkrečių teisių;

(85) Europos prokuratūros veiklai turėtų būti taikoma teisė į gynybą, numatyta Sąjungos teisėje, pavyzdžiui, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvose 2010/64/ES (4), 2012/13/ES (5), 2013/48/ES (6), (ES) 2016/343 (7) ir (ES) 2016/1919 (8), įgyvendintose nacionalinėje teisėje. Bet kuris įtariamasis ar kaltinamasis, kurio atžvilgiu Europos prokuratūra pradeda tyrimą, turėtų turėti galimybę naudotis tomis teisėmis, taip pat nacionalinėje teisėje numatytomis teisėmis prašyti, kad būtų paskirti ekspertai arba apklausti liudytojai arba kad Europos prokuratūra kitaip pateiktų įrodymus gynybos vardu;

(86) SESV 86 straipsnio 3 dalimi Sąjungos teisės aktų leidėjui leidžiama nustatyti taisykles, taikytinas procesinių priemonių, kurių, vykdydama savo funkcijas, ėmėsi Europos prokuratūra, teisminei peržiūrai. Ta Sąjungos teisės aktų leidėjui suteikta kompetencija atspindi ypatingą Europos prokuratūros užduočių ir struktūros pobūdį – jis yra kitoks nei visų kitų Sąjungos įstaigų ir agentūrų, todėl būtina taikyti specialias taisykles, susijusias su teismine peržiūra;

(87) pagal SESV 86 straipsnio 2 dalį Europos prokuratūra valstybių narių kompetentinguose teismuose vykdo prokuroro funkcijas. Veiksmai, kurių Europos prokuratūra imasi atlikdama tyrimus, yra glaudžiai susiję su baudžiamuoju persekiojimu, kuris gali būti pradėtas dėl šių veiksmų ir gali padaryti poveikį valstybių narių teisės sistemose. Daugeliu atvejų šiuos veiksmus atliks nacionalinės teisėsaugos institucijos, veikdamos pagal Europos prokuratūros nurodymus, kai kuriais atvejais – gavusios nacionalinio teismo leidimą. Todėl tikslinga manyti, kad Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, peržiūrą turėtų atlikti kompetentingi nacionaliniai teismai, laikydamiesi nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų ir procedūrų. Taip turėtų būti užtikrinta, kad nacionaliniai teismai atliktų Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie buvo priimti prieš kaltinimo pateikimą ir kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims (ši kategorija apima įtariamąjį, nukentėjusįjį ir kitus suinteresuotus asmenis, kurių teisėms tokie aktai gali padaryti neigiamą poveikį), teisminę peržiūrą. Procesiniai aktai, susiję su valstybės narės, kurios teismai bus kompetentingi baudžiamojo persekiojimo atveju, pasirinkimu remiantis šiame reglamente nustatytais kriterijais, gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, todėl nacionaliniai teismai turėtų galėti atlikti jų teisminę peržiūrą vėliausiai bylos nagrinėjimo etape. Pateikti ieškinius kompetentingiems nacionaliniams teismams dėl Europos prokuratūros neveikimo galima, jeigu jie yra susiję su procesiniais aktais, kuriuos priimti yra Europos prokuratūros teisinė prievolė, ir kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims. Jeigu nacionalinėje teisėje yra numatyta procesinių aktų, kurie negali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, arba teisinių veiksmų, susijusių su kitais neveikimo atvejais, teisminė peržiūra, šis reglamentas neturėtų būti aiškinamas taip, kad juo daromas poveikis tokioms teisės nuostatoms. Be to, neturėtų būti reikalaujama, kad valstybės narės numatytų kompetentingų nacionalinių teismų galimybę atlikti procesinių aktų, kurie negali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, pavyzdžiui, dėl ekspertų paskyrimo arba liudytojų išlaidų kompensavimo, teisminę peržiūrą. Galiausiai šis reglamentas nedaro poveikio nacionalinių bylą nagrinėjančių teismų įgaliojimams;

(88) turėtų būti numatyta nacionaliniuose teismuose atliekama Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, teisėtumo teisminė peržiūra. Tuo atveju pagal ES sutarties 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą turėtų būti užtikrintos veiksmingos teisių gynimo priemonės. Be to, kaip pabrėžta Teisingumo Teismo praktikoje, nacionalinės proceso taisyklės, reglamentuojančios ieškinius, kuriais užtikrinama Sąjungos teisėje numatytų asmens teisių apsauga, turi būti ne mažiau palankios nei tos, kurios reglamentuoja panašius vidaus teise grindžiamus ieškinius (lygiavertiškumo principas) ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisės suteikiamomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas). Peržiūrėdami tokių aktų teisėtumą, nacionaliniai teismai gali remtis Sąjungos teise, įskaitant šį reglamentą, taip pat remtis nacionaline teise, taikoma tiek, kiek tam tikras klausimas nėra reglamentuojamas šiuo reglamentu. Kaip pabrėžta Teisingumo Teismo praktikoje, kai nacionaliniai teismai turi abejonių dėl tų aktų galiojimo Sąjungos teisės atžvilgiu, jie visuomet turėtų pateikti Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus. Tačiau nacionaliniai teismai negali Teisingumo Teismui perduoti prejudicinių klausimų dėl Europos prokuratūros procesinių aktų, susijusių su nacionaline proceso teise arba su nacionalinėmis priemonėmis, kuriomis direktyvos perkeliamos į nacionalinę teisę, galiojimo, net jeigu jie yra nurodyti šiame reglamente. Tačiau tai nedaro poveikio prašymams priimti prejudicinius sprendimus, susijusius su pirminės teisės, įskaitant Sutartis ir Chartiją, nuostatų aiškinimu ar su Sąjungos antrinės teisės, įskaitant šį reglamentą ir taikomas direktyvas, nuostatų aiškinimu ir galiojimu. Be to, šiuo reglamentu neatmetama galimybė nacionaliniams teismams peržiūrėti Europos prokuratūros procesinių aktų, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, galiojimą, kiek tai susiję su nacionalinėje teisėje įtvirtintu proporcingumo principu;

(89) šio reglamento nuostata dėl teisminės peržiūros nekeičia Teisingumo Teismo įgaliojimų peržiūrėti Europos prokuratūros administracinius sprendimus, kurie gali turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims, t. y. sprendimus, kurie nėra priimami jai vykdant tyrimo, baudžiamojo persekiojimo arba perdavimo teismui funkcijas. Šis reglamentas taip pat nedaro poveikio Europos Sąjungos valstybių narių, Europos Parlamento, Tarybos ar Komisijos galimybei pateikti ieškinius dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio antrą dalį ir SESV 265 straipsnio pirmą dalį, taip pat pažeidimų tyrimo procedūroms pagal SESV 258 ir 259 straipsnius;

(90) Europos prokuratūros atliekamam administracinių asmens duomenų tvarkymui taikomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 (9);

(91) visoje Sąjungoje turėtų būti užtikrintas nuoseklus ir vienodas taisyklių, kuriomis reglamentuojama asmenų pagrindinių teisių ir laisvių apsauga tvarkant asmens duomenis, taikymas;

(92) Deklaracijoje Nr. 21 dėl asmens duomenų apsaugos teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityse, pridėtoje prie ES sutarties ir SESV, numatyta, kad dėl teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo sričių ypatingo pobūdžio tose srityse gali reikėti konkrečių taisyklių dėl asmens duomenų apsaugos ir laisvo tokių duomenų judėjimo, pagrįstų SESV 16 straipsniu;

(93) šio reglamento taisyklės dėl asmens duomenų apsaugos turėtų būti aiškinamos ir taikomos taip, kaip aiškinama ir taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/680 (10), kuri bus taikoma Europos Sąjungos valstybių narių kompetentingų institucijų atliekamam asmens duomenų tvarkymui nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais;

(94) vienas iš duomenų apsaugos principų – sąžiningo duomenų tvarkymo principas – yra sąvoka, kuri skiriasi nuo teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, kaip apibrėžta Chartijos 47 straipsnyje ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnyje;

(95) šio reglamento nuostatos dėl duomenų apsaugos nedaro poveikio taikytinoms taisyklėms dėl asmens duomenų priimtinumo naudoti kaip įrodymą baudžiamajame teismo procese;

(96) visos Europos Sąjungos valstybės narės yra Tarptautinės kriminalinės policijos organizacijos (Interpolo) narės. Tam, kad Interpolas galėtų atlikti savo misiją, jis gauna, saugo ir platina asmens duomenis, taip padėdamas kompetentingoms institucijoms užkirsti kelią tarptautiniam nusikalstamumui ir su juo kovoti. Todėl tikslinga stiprinti Sąjungos ir Interpolo bendradarbiavimą skatinant veiksmingai keistis asmens duomenimis, kartu užtikrinant, kad atliekant automatizuotą asmens duomenų tvarkymą būtų užtikrinama pagarba pagrindinėms teisėms ir laisvėms. Kai operatyviniai asmens duomenys perduodami iš Europos prokuratūros Interpolui ir valstybėms, kurios yra paskyrusios Interpolo narius, turėtų būti taikomas šis reglamentas, visų pirma nuostatos dėl tarptautinio duomenų perdavimo. Šis reglamentas turėtų nedaryti poveikio specialioms taisyklėms, nustatytoms Tarybos bendrojoje pozicijoje 2005/69/TVR (11) ir Tarybos sprendime 2007/533/TVR (12);

(97) kai Europos prokuratūra pagal tarptautinį susitarimą, sudarytą vadovaujantis SESV 218 straipsniu, perduoda operatyvinius asmens duomenis trečiosios valstybės institucijai, tarptautinei organizacijai arba Interpolui, taikant tinkamas asmenų privatumo, pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos garantijas turėtų būti užtikrinta, kad būtų laikomasi šio reglamento nuostatų dėl duomenų apsaugos;

(98) siekiant užtikrinti veiksmingą, patikimą ir nuoseklią šio reglamento laikymosi ir jo vykdymo užtikrinimo stebėseną, kiek tai susiję su operatyviniais asmens duomenimis, kaip reikalaujama pagal Chartijos 8 straipsnį, Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas turėtų vykdyti šiame reglamente nustatytas užduotis ir turėtų turėti veiksmingus įgaliojimus, įskaitant tyrimo įgaliojimus, įgaliojimus imtis taisomųjų veiksmų ir patariamuosius įgaliojimus – šie įgaliojimai yra būtinos priemonės toms užduotims atlikti. Tačiau Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno įgaliojimai neturėtų daryti netinkamo poveikio specialioms baudžiamojo proceso, įskaitant nusikalstamų veikų tyrimą ir baudžiamąjį persekiojimą už jas, taisyklėms ar teismų nepriklausomumui;

(99) siekiant sudaryti Europos prokuratūrai sąlygas vykdyti savo užduotis ir siekiant atsižvelgti į informacinių technologijų raidą bei informacinės visuomenės pažangą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais būtų sudaromas ir atnaujinamas priede pateikiamas operatyvinių asmens duomenų kategorijų ir duomenų subjektų kategorijų sąrašas. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais, ir kad tos konsultacijos būtų vykdomos vadovaujantis 2016 m. balandžio 13 d. Tarpinstituciniame susitarime dėl geresnės teisėkūros (13) nustatytais principais. Visų pirma siekiant užtikrinti vienodas galimybes dalyvauti atliekant su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą, Europos Parlamentas ir Taryba visus dokumentus turėtų gauti tuo pačiu metu kaip ir valstybių narių ekspertai, o jų ekspertams sistemingai turėtų būti suteikiama galimybė dalyvauti Komisijos ekspertų grupės, atliekančios su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą, posėdžiuose;

(100) Europos prokuratūra turėtų glaudžiai bendradarbiauti su kitomis Sąjungos institucijomis, įstaigomis, organais ir agentūromis, kad jai būtų lengviau vykdyti šiame reglamente numatytas jos funkcijas ir kad prireikus būtų sudaromi oficialūs susitarimai dėl išsamių taisyklių, susijusių su keitimusi informacija ir bendradarbiavimu. Bendradarbiavimas su Europolu ir OLAF turėtų būti ypač svarbus siekiant išvengti dubliavimosi ir sudaryti Europos prokuratūrai sąlygas gauti atitinkamą jų turimą informaciją, taip pat, atliekant konkrečius tyrimus, remtis jų atlikta analize;

(101) Europos prokuratūra turėtų galėti gauti visą Sąjungos institucijų, įstaigų, organų ir agentūrų duomenų bazėse ir registruose saugomą atitinkamą informaciją, priskiriamą jos kompetencijos sričiai;

(102) Europos prokuratūra ir Eurojustas turėtų tapti partneriais ir turėtų bendradarbiauti operatyviniais klausimais laikydamiesi savo atitinkamų įgaliojimų. Toks bendradarbiavimas gali apimti Europos prokuratūros vykdomus tyrimus, jeigu laikoma, kad būtina arba tikslinga keistis informacija ar koordinuoti tyrimo priemones Eurojusto kompetencijos sričiai priklausančių bylų atžvilgiu. Kai Europos prokuratūra prašo tokio bendradarbiavimo su Eurojustu, Europos prokuratūra turėtų palaikyti ryšius su valstybės narės, kurios Europos deleguotasis prokuroras tiria bylą, Eurojusto nacionaliniu nariu. Į operatyvinį bendradarbiavimą taip pat gali būti įtrauktos trečiosios valstybės, sudariusios bendradarbiavimo susitarimą su Eurojustu;

(103) Europos prokuratūra ir OLAF turėtų užmegzti ir palaikyti glaudų bendradarbiavimą, kuriuo būtų siekiama užtikrinti jų atitinkamų įgaliojimų papildomumą ir išvengti dubliavimosi. Tuo požiūriu OLAF iš esmės neturėtų pradėti jokių administracinių tyrimų, lygiagrečių Europos prokuratūros atliekamiems tyrimams dėl tų pačių faktų. Tačiau tai turėtų nedaryti poveikio OLAF įgaliojimams pradėti administracinį tyrimą savo iniciatyva, aktyviai konsultuojantis su Europos prokuratūra;

(104) vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 883/2013 (14), vykdydama visus veiksmus, kuriais remiama Europos prokuratūra, OLAF veikia nepriklausomai nuo Komisijos;

(105) tais atvejais, kai Europos prokuratūra nevykdo tyrimo, ji turėtų turėti galimybę suteikti OLAF atitinkamą informaciją, kad pastaroji galėtų apsvarstyti galimybę imtis tinkamų veiksmų pagal savo įgaliojimus. Visų pirma Europos prokuratūra galėtų apsvarstyti galimybę informuoti OLAF apie bylas, kuriose nėra pagrįstų priežasčių manyti, kad nusikalstama veika, kuri priskiriama Europos prokuratūros kompetencijai, yra vykdoma arba buvo įvykdyta, tačiau OLAF administracinis tyrimas gali būti tikslingas, arba kai Europos prokuratūra nutraukia bylą ir jos perdavimas OLAF yra pageidautinas tolesnių administracinių priemonių ar susigrąžinimo tikslais. Teikdama informaciją Europos prokuratūra gali prašyti, kad OLAF apsvarstytų, ar pradėti administracinį tyrimą arba imtis kitų tolesnių administracinių priemonių ar stebėsenos veiksmų, visų pirma atsargumo priemonių, susigrąžinimo ar drausminių veiksmų tikslais, kaip numatyta Reglamente (ES, Euratomas) Nr. 883/2013;

(106) tiek, kiek susigrąžinimo procedūros yra atidedamos dėl sprendimų, kuriuos priėmė Europos prokuratūra ryšium su tyrimais ar baudžiamuoju persekiojimu pagal šį reglamentą, tai neturėtų būti laikoma, kad esama valstybių narių kaltės ar aplaidumo vykdant susigrąžinimo procedūras, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (15) 122 straipsnyje;

(107) Europos prokuratūra turėtų sudaryti galimybę Sąjungos institucijoms, įstaigoms, organams ar agentūroms ir kitiems nukentėjusiesiems imtis tinkamų priemonių. Tai gali apimti atsargumo priemones, visų pirma siekiant užkirsti kelią tolesniems pažeidimams, apsaugoti Sąjungą nuo pakenkimo jos reputacijai arba leisti jiems įstoti į bylą kaip civilinei šaliai vadovaujantis nacionaline teise. Keitimasis informacija turėtų vykti tokiu būdu, kad būtų visiškai laikomasi Europos prokuratūros nepriklausomumo principo, ir tik tiek, kiek įmanoma, nedarant poveikio tinkamam tyrimų vykdymui ir konfidencialumui;

(108) tiek, kiek tai yra būtina Europos prokuratūros užduotims vykdyti, ji taip pat turėtų galėti užmegzti ir palaikyti bendradarbiavimo santykius su trečiųjų valstybių institucijomis ir tarptautinėmis organizacijomis. Šiame reglamente „tarptautinės organizacijos“ – tarptautinės organizacijos ir joms pavaldžios įstaigos, kurių veikla reglamentuojama pagal tarptautinę viešąją teisę, arba kitos įstaigos, įsteigtos dviejų ar daugiau valstybių susitarimu arba remiantis tokiu susitarimu, taip pat Interpolas;

(109) kai Kolegija nustato operatyvinį poreikį bendradarbiauti su trečiąja valstybe ar tarptautine organizacija, ji turėtų galėti pasiūlyti, kad Taryba atkreiptų Komisijos dėmesį į poreikį priimti sprendimą dėl tinkamumo arba rekomendaciją pradėti derybas dėl tarptautinio susitarimo. Kol Sąjunga sudarys naujus tarptautinius susitarimus arba prisijungs prie valstybių narių jau sudarytų daugiašalių susitarimų dėl teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose, valstybės narės, laikydamosi ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo, turėtų sudaryti Europos prokuratūrai palankesnes sąlygas vykdyti savo funkcijas. Jei leidžiama pagal atitinkamą daugiašalį susitarimą ir trečioji valstybė sutinka, valstybės narės turėtų pripažinti Europos prokuratūrą kompetentinga institucija tų daugiašalių susitarimų įgyvendinimo tikslais ir, kai taikytina, pranešti apie tai. Tam tikrais atvejais dėl to gali reikėti iš dalies keisti tuos susitarimus, tačiau pakartotinės derybos dėl tokių susitarimų neturėtų būti laikomos privaloma priemone, kadangi tai ne visuomet gali būti įmanoma. Valstybės narės taip pat gali pranešti, kad Europos prokuratūra yra kompetentinga institucija ir kitų jų sudarytų tarptautinių susitarimų dėl teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose įgyvendinimo tikslais, be kita ko, iš dalies pakeičiant tuos susitarimus. Jei nėra įmanoma pranešti, kad Europos prokuratūra yra kompetentinga institucija valstybių narių su trečiosiomis valstybėmis jau sudarytų daugiašalių susitarimų tikslais arba trečiosios valstybės su tuo nesutinka, kol Sąjunga nėra prisijungusi prie tokių daugiašalių susitarimų, Europos deleguotieji prokurorai gali naudotis savo nacionalinio prokuroro statusu tokių trečiųjų valstybių atžvilgiu, jeigu jie informuoja, kad pagal tuos tarptautinius susitarimus iš šių trečiųjų valstybių surinkti įrodymai bus naudojami Europos prokuratūros vykdomiems tyrimams ir baudžiamajam persekiojimui, ir tinkamais atvejais stengiasi gauti trečiųjų valstybių institucijų pritarimą tokiam naudojimui. Europos prokuratūra taip pat turėtų turėti galimybę trečiųjų valstybių institucijų atžvilgiu remtis abipusiškumo arba tarptautinės pagarbos principu. Tačiau tai turėtų būti daroma atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, neperžengiant Europos prokuratūros dalykinės kompetencijos ribų ir laikantis trečiųjų valstybių institucijų nustatytų galimų sąlygų;

(110) tvirtesniame bendradarbiavime Europos prokuratūros įsteigimo srityje nedalyvaujančioms Europos Sąjungos valstybėms narėms šis reglamentas nėra privalomas. Prireikus Komisija turėtų teikti pasiūlymus, kad būtų užtikrintas veiksmingas Europos prokuratūros ir Europos Sąjungos valstybių narių, kurios nedalyvauja tvirtesniame bendradarbiavime Europos prokuratūros įsteigimo srityje, teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose. Tai visų pirma turėtų būti susiję su taisyklėmis dėl teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir perdavimo, visapusiškai laikantis Sąjungos acquis šioje srityje ir lojalaus bendradarbiavimo pareigos pagal ES sutarties 4 straipsnio 3 dalį;

(111) siekiant užtikrinti visišką Europos prokuratūros savarankiškumą ir nepriklausomumą, jai turėtų būti skirtas savarankiškas biudžetas, kurio pajamas iš esmės sudarytų įnašas iš Sąjungos biudžeto. Europos prokuratūros finansinė, biudžeto ir personalo sistema turėtų atitikti atitinkamus Sąjungos standartus, taikytinus Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (16) 208 straipsnyje nurodytoms įstaigoms, tačiau reikėtų deramai atsižvelgti į tai, kad Europos prokuratūros kompetencija atlikti nusikalstamų veikų tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą Sąjungos lygmeniu yra unikali;

(112) Europos prokuratūros vykdomų tyrimo priemonių sąnaudas iš esmės turėtų padengti jas vykdančios nacionalinės institucijos. Laikydamasi šio reglamento ir taikytinų finansinių taisyklių, Europos prokuratūra galėtų iš dalies kompensuoti itin dideles tyrimo priemonių, pavyzdžiui, sudėtingų ekspertų išvadų, didelio masto policijos operacijų arba ilgą laiką trunkančios sekimo veiklos, išlaidas, be kita ko, kai tai įmanoma, perskirstydama kitų Europos prokuratūros biudžeto eilučių išteklius arba iš dalies keisdama biudžetą. Rengdamas pasiūlymą dėl preliminaraus įplaukų ir išlaidų sąmatos projekto, administracijos direktorius turėtų atsižvelgti į tai, kad Europos prokuratūrai reikia iš dalies kompensuoti tyrimo priemones, kurioms reikalingos itin didelės išlaidos ir kurioms pritarė nuolatinė kolegija;

(113) Europos prokuratūros veiklos išlaidos turėtų būti padengiamos iš Europos prokuratūros biudžeto. Jos turėtų apimti Europos deleguotųjų prokurorų ir Europos prokuratūros centrinio lygmens veiklos ryšių išlaidas, pavyzdžiui, pašto pristatymo išlaidas, kelionių išlaidas, Europos prokuratūros vidaus veikimui būtinus vertimus raštu ir kitas valstybių narių tyrimo metu anksčiau nepatirtas išlaidas, kurios atsiranda tik dėl to, kad Europos prokuratūra prisiima tyrimo ir baudžiamojo persekiojimo pareigas. Tačiau Europos deleguotųjų prokurorų biuro ir sekretoriato paslaugų išlaidas turėtų padengti valstybės narės. Pagal SESV 332 straipsnį išlaidas, atsirandančias įgyvendinant Europos prokuratūrą, apmokės valstybės narės. Tos išlaidos neapima institucijų, kaip apibrėžta ES sutarties 13 straipsnio 1 dalyje, patiriamų administracinių išlaidų;

(114) Pareigūnų tarnybos nuostatais ir kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygomis (17) (toliau – Tarnybos nuostatai ir Įdarbinimo sąlygos) paskyrimų tarnybai suteiktus įgaliojimus sudaryti darbo sutartis Kolegija turėtų iš esmės visada perduoti administracijos direktoriui, nebent dėl ypatingų aplinkybių ji tuos įgaliojimus turi vykdyti pati;

(115) administracijos direktorius, kaip leidimus suteikiantis pareigūnas, atsako už Europos prokuratūros biudžeto vykdymą. Kai administracijos direktorius konsultuojasi su nuolatine kolegija dėl tyrimo priemonių, kurioms reikia itin didelių išlaidų, jis atsako už sprendimo dėl skirtinos dotacijos sumos priėmimą remiantis turimais finansiniais ištekliais ir laikantis Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse nustatytų kriterijų;

(116) Europos deleguotųjų prokurorų, kaip specialiųjų patarėjų, atlyginimas, kuris bus nustatytas tiesioginiu susitarimu, turėtų būti grindžiamas specialiu sprendimu, kurį turi priimti Kolegija. Šiuo sprendimu, inter alia, turėtų būti užtikrinta, kad Europos deleguotiesiems prokurorams konkrečiu atveju, kai jie atlieka ir nacionalinių prokurorų funkcijas pagal 13 straipsnio 3 dalį, iš esmės būtų toliau mokamas nacionalinio prokuroro atlyginimas ir kad atlyginimas, mokamas kaip specialiajam patarėjui, bus siejamas tik su darbo Europos prokuratūroje ekvivalentu vykdant Europos deleguotojo prokuroro pareigas. Kiekviena valstybė narė išlaiko teisę savo teisės aktuose, laikydamasi Sąjungos teisės, nustatyti išmokų skyrimo sąlygas pagal savo socialinės apsaugos sistemą;

(117) tam, kad nustatytą dieną Europos prokuratūra būtų visiškai pasirengusi pradėti veiklą, jai reikės darbuotojų, turinčių darbo Sąjungos institucijose, įstaigose, organuose ar agentūrose patirties. Tam poreikiui patenkinti Europos prokuratūrai turėtų būti sudarytos palankios sąlygos įdarbinti Sąjungos institucijose, įstaigose, organuose ar agentūrose jau dirbančius laikinuosius darbuotojus ir sutartininkus, garantuojant tiems personalo nariams jų sutartinių teisių tęstinumą, jei Europos prokuratūra juos įdarbintų kūrimosi etape ankščiau nei per vienerius metus nuo Europos prokuratūros veiklos pradžios vadovaujantis 120 straipsnio 2 dalyje nurodytu sprendimu;

(118) vadovaujantis SESV 15 straipsnio 3 dalimi, Europos prokuratūros veikla turėtų būti skaidri ir Kolegija turėtų priimti konkrečias nuostatas, kaip užtikrinti teisę visuomenei susipažinti su dokumentais. Jokia šio reglamento nuostata neketinama apriboti visuomenės teisės susipažinti su dokumentais, kiek ji yra garantuota Sąjungoje ir valstybėse narėse, visų pirma pagal Chartijos 42 straipsnį ir kitas atitinkamas nuostatas;

(119) Sąjungos agentūroms taikomos bendrosios skaidrumo taisyklės turėtų būti taikomos ir Europos prokuratūrai, tačiau tik dokumentų, kurie nėra bylų medžiaga, įskaitant tokios medžiagos elektroninius atvaizdus, atžvilgiu, kad nekiltų jokio pavojaus jos operatyvinio darbo konfidencialumo reikalavimo laikymuisi. Analogiškai Europos ombudsmenui atliekant administracinius tyrimus turėtų būti laikomasi Europos prokuratūros veiklos konfidencialumo reikalavimo. Siekiant užtikrinti Europos prokuratūros vykdomų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo vientisumą, skaidrumo taisyklės neturėtų būti taikomos dokumentams, susijusiems su operatyvine veikla;

(120) buvo konsultuotasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu ir 2014 m. kovo 10 d. jis pateikė nuomonę;

(121) 2003 m. gruodžio 13 d. Briuselyje valstybių ar Vyriausybių vadovų lygmeniu susitikę valstybių narių atstovai pagal 1965 m. balandžio 8 d. sprendimo (18) nuostatas nustatė Europos prokuratūros būstinės vietą,

PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:

I SKYRIUS

DALYKAS IR APIBRĖŽTYS

1 straipsnis

Dalykas

Šiuo reglamentu įsteigiama Europos prokuratūra ir nustatomos su jos veikimu susijusios taisyklės.

2 straipsnis

Apibrėžtys

Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:

1) valstybė narė– valstybė narė, kuri dalyvauja tvirtesniame bendradarbiavime Europos prokuratūros įsteigimo srityje, kuriam, kaip laikoma, yra suteiktas leidimas pagal SESV 86 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, arba remiantis sprendimu, priimtu vadovaujantis SESV 331 straipsnio 1 dalies antra arba trečia pastraipa, išskyrus atvejus, kai nurodyta kitaip, visų pirma VIII skyriuje;

2) asmuo– bet kuris fizinis ar juridinis asmuo;

3) Sąjungos finansiniai interesai– visos į Sąjungos biudžetą, pagal Sutartis įsteigtų institucijų, įstaigų, organų ir agentūrų biudžetus ir jų valdomus bei prižiūrimus biudžetus patenkančios, per tokius biudžetus įgytos arba į juos mokėtinos pajamos, išlaidos ir turtas;

4) Europos prokuratūros darbuotojai– centrinio lygmens personalas, kuris padeda Kolegijai, nuolatinėms kolegijoms, Europos vyriausiajam prokurorui, Europos prokurorams, Europos deleguotiesiems prokurorams ir administracijos direktoriui vykdyti kasdienę veiklą vykdant šiame reglamente nustatytas šios Prokuratūros užduotis;

5) bylą tiriantis Europos deleguotasis prokuroras– Europos deleguotasis prokuroras, atsakingas už savo pradėtus, jam priskirtus arba pagal 27 straipsnį naudojantis bylos išsireikalavimo teise jo perimtus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą;

6) padedantis Europos deleguotasis prokuroras– Europos deleguotasis prokuroras, esantis valstybėje narėje, kuri nėra bylą tiriančio Europos deleguotojo prokuroro valstybė narė ir kurioje turi būti vykdomas tyrimas ar kita jam priskirta priemonė;

7) asmens duomenys– bet kokia informacija apie fizinį asmenį, kurio tapatybė nustatyta arba kurio tapatybę galima nustatyti (duomenų subjektas); fizinis asmuo, kurio tapatybę galima nustatyti, yra asmuo, kurio tapatybę tiesiogiai arba netiesiogiai galima nustatyti, visų pirma pagal identifikatorių, pavyzdžiui, vardą ir pavardę, asmens identifikavimo numerį, buvimo vietos duomenis ir interneto identifikatorių arba pagal vieną ar kelis to fizinio asmens fizinės, fiziologinės, genetinės, psichinės, ekonominės, kultūrinės ar socialinės tapatybės požymius;

8) duomenų tvarkymas– bet kokia automatizuotomis arba neautomatizuotomis priemonėmis su asmens duomenimis ar asmens duomenų rinkiniais atliekama operacija ar operacijų seka, pavyzdžiui, rinkimas, įrašymas, rūšiavimas, sisteminimas, saugojimas, adaptavimas ar keitimas, išgava, susipažinimas, naudojimas, atskleidimas persiunčiant, platinant ar kitu būdu sudarant galimybę jais naudotis, taip pat sugretinimas ar sujungimas su kitais duomenimis, apribojimas, ištrynimas arba sunaikinimas;

9) duomenų tvarkymo apribojimas– saugomų asmens duomenų žymėjimas siekiant apriboti jų tvarkymą ateityje;

10) profiliavimas– bet kokios formos automatizuotas asmens duomenų tvarkymas, kai asmens duomenys naudojami siekiant įvertinti tam tikrus su fiziniu asmeniu susijusius asmeninius aspektus, visų pirma siekiant išanalizuoti ar numatyti aspektus, susijusius su to fizinio asmens darbo rezultatais, ekonomine situacija, sveikatos būkle, asmeniniais pomėgiais, interesais, patikimumu, elgesiu, buvimo vieta arba judėjimu;

11) pseudonimų suteikimas– asmens duomenų tvarkymas taip, kad asmens duomenys nebegalėtų būti priskirti konkrečiam duomenų subjektui nesinaudojant papildoma informacija, jeigu tokia papildoma informacija yra saugoma atskirai ir jos atžvilgiu taikomos techninės bei organizacinės priemonės siekiant užtikrinti asmens duomenų nepriskyrimą fiziniam asmeniui, kurio tapatybė nustatyta arba kurio tapatybę galima nustatyti;

12) susistemintas rinkinys– bet kuris susistemintas pagal specialius kriterijus prieinamų asmens duomenų rinkinys, kuris gali būti centralizuotas, decentralizuotas arba suskirstytas funkciniu ar geografiniu pagrindu;

13) duomenų valdytojas– Europos prokuratūra arba kita kompetentinga institucija, kuri viena ar drauge su kitomis institucijomis nustato asmens duomenų tvarkymo tikslus ir priemones; kai tokio duomenų tvarkymo tikslai ir priemonės nustatyti Sąjungos teisės arba Europos Sąjungos valstybės narės teisės, duomenų valdytojas arba konkretūs jo skyrimo kriterijai gali būti nustatyti Sąjungos teise arba Europos Sąjungos valstybės narės teise;

14) duomenų tvarkytojas– fizinis arba juridinis asmuo, valdžios institucija, agentūra ar kita įstaiga, kuri duomenų valdytojo vardu tvarko asmens duomenis;

15) duomenų gavėjas– fizinis arba juridinis asmuo, valdžios institucija, agentūra ar bet kuri kita įstaiga, kuriai atskleidžiami asmens duomenys, nesvarbu, ar tai trečioji šalis, ar ne. Tačiau kitos Europos Sąjungos valstybių narių valdžios institucijos nei kompetentingos institucijos, apibrėžtos Direktyvos (ES) 2016/680 3 straipsnio 7 punkto a papunktyje, kurios gauna asmens duomenis Europos prokuratūrai vykdant konkretų tyrimą, nelaikomos duomenų gavėjomis; tvarkydamos tuos duomenis, tos valdžios institucijos laikosi taikomų duomenų tvarkymo tikslus atitinkančių duomenų apsaugos taisyklių;

16) asmens duomenų saugumo pažeidimas– saugumo pažeidimas, dėl kurio netyčia arba neteisėtai sunaikinami, prarandami, pakeičiami, be leidimo atskleidžiami persiųsti, saugomi arba kitaip tvarkomi asmens duomenys arba prie jų be leidimo gaunama prieiga;

17) administraciniai asmens duomenys– visi Europos prokuratūros tvarkomi asmens duomenys, išskyrus operatyvinius asmens duomenis;

18) operatyviniai asmens duomenys– visi siekiant 49 straipsnyje nustatytų tikslų Europos prokuratūros tvarkomi asmens duomenys;

19) genetiniai duomenys– asmens duomenys, susiję su paveldėtomis ar įgytomis fizinio asmens genetinėmis savybėmis, suteikiančiomis unikalios informacijos apie to fizinio asmens fiziologiją ar sveikatą, ir gauti visų pirma analizuojant iš atitinkamo fizinio asmens paimtą biologinį mėginį;

20) biometriniai duomenys– po specialaus techninio apdorojimo gauti asmens duomenys, susiję su fizinio asmens fizinėmis, fiziologinėmis arba elgesio savybėmis, pagal kurias galima konkrečiai nustatyti arba patvirtinti to fizinio asmens tapatybę, pavyzdžiui, veido atvaizdai arba daktiloskopiniai duomenys;

21) sveikatos duomenys– asmens duomenys, susiję su fizinio asmens fizine ar psichikos sveikata, įskaitant duomenis apie sveikatos priežiūros paslaugų teikimą, atskleidžiantys informaciją apie to fizinio asmens sveikatos būklę;

22) priežiūros institucija– Europos Sąjungos valstybės narės pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 (19) 51 straipsnį arba pagal Direktyvos (ES) 2016/680 41 straipsnį įsteigta nepriklausoma valdžios institucija;

23) tarptautinė organizacija– organizacija ir jai pavaldžios įstaigos, kurių veiklą reglamentuoja tarptautinė viešoji teisė, arba bet kuri kita įstaiga, įsteigta dviejų ar daugiau valstybių susitarimu arba remiantis tokiu susitarimu.

II SKYRIUS

EUROPOS PROKURATŪROS ĮSTEIGIMAS, UŽDUOTYS IR PAGRINDINIAI PRINCIPAI

3 straipsnis

Įsteigimas

1. Europos prokuratūra įsteigiama kaip Sąjungos įstaiga.

2. Europos prokuratūra turi teisinį subjektiškumą.

3. Europos prokuratūra bendradarbiauja su Eurojustu ir naudojasi jo parama pagal 100 straipsnį.

4 straipsnis

Užduotys

Europos prokuratūra atsako už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų, numatytų Direktyvoje (ES) 2017/1371 ir nustatytų šiame reglamente, tyrimą, šių nusikalstamų veikų vykdytojų ir jų bendrininkų baudžiamąjį persekiojimą ir perdavimą teismui. Tuo atžvilgiu Europos prokuratūra vykdo tyrimus, atlieka baudžiamojo persekiojimo veiksmus ir vykdo prokuroro funkcijas kompetentinguose valstybių narių teismuose, kol byloje priimamas galutinis sprendimas.

5 straipsnis

Pagrindiniai veiklos principai

1. Europos prokuratūra užtikrina, kad vykdant jos veiklą būtų gerbiamos Chartijoje įtvirtintos teisės.

2. Europos prokuratūra, vykdydama visą savo veiklą, privalo laikytis teisinės valstybės ir proporcingumo principų.

3. Europos prokuratūros vardu vykdomus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą reglamentuoja šis reglamentas. Nacionalinė teisė taikoma tiek, kiek dalykas nėra reglamentuojamas šiuo reglamentu. Išskyrus atvejus, kai šiame reglamente nustatyta kitaip, taikytina nacionalinė teisė yra Europos deleguotojo prokuroro, kuris pagal 13 straipsnio 1 dalį tiria bylą, valstybės narės teisė. Jeigu dalyką reglamentuoja ir nacionalinė teisė, ir šis reglamentas, pirmenybė teikiama šiam reglamentui.

4. Europos prokuratūra tyrimus atlieka nešališkai ir siekia surinkti visus susijusius tiek apkaltinamuosius, tiek išteisinamuosius įrodymus.

5. Europos prokuratūra pradeda tyrimus ir juos vykdo nepagrįstai nedelsdama.

6. Kompetentingos nacionalinės institucijos aktyviai padeda Europos prokuratūrai atlikti tyrimus ir vykdyti baudžiamąjį persekiojimą bei teikia šiems veiksmams paramą. Bet kokie pagal šį reglamentą vykdomi veiksmai, politika ar procedūros grindžiami lojalaus bendradarbiavimo principu.

6 straipsnis

Nepriklausomumas ir atskaitomybė

1. Europos prokuratūra yra nepriklausoma. Europos vyriausiasis prokuroras, Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai, Europos prokurorai, Europos deleguotieji prokurorai, administracijos direktorius ir Europos prokuratūros darbuotojai veikia vadovaudamiesi visos Sąjungos interesais, kaip apibrėžta teisėje, ir vykdydami savo pareigas pagal šį reglamentą nesiekia gauti ir nesilaiko jokio Europos prokuratūrai nepriklausančio asmens, jokios Europos Sąjungos valstybės narės ir jokios Sąjungos institucijos, įstaigos, organo ar agentūros nurodymų. Europos Sąjungos valstybės narės ir Sąjungos institucijos, įstaigos, organai ir agentūros gerbia Europos prokuratūros nepriklausomumą ir jai vykdant savo užduotis nesiekia daryti jai įtakos.

2. Europos prokuratūra už bendrą savo veiklą yra atskaitinga Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai ir pagal 7 straipsnį teikia metines ataskaitas.

7 straipsnis

Ataskaitų teikimas

1. Kiekvienais metais Europos prokuratūra parengia ir viešai paskelbia metinę savo bendros veiklos ataskaitą Sąjungos institucijų oficialiosiomis kalbomis. Ji perduoda ataskaitą Europos Parlamentui ir nacionaliniams parlamentams, taip pat Tarybai ir Komisijai.

2. Europos vyriausiasis prokuroras Europos prokuratūros bendros veiklos į Europos Parlamentą ir į Tarybą atvyksta pristatyti kartą per metus, o į nacionalinius valstybių narių parlamentus – jų prašymu, nedarant poveikio Europos prokuratūros įsipareigojimui dėl diskretiškumo ir konfidencialumo atskirų bylų ir asmens duomenų atžvilgiu. Nacionalinių parlamentų rengiamuose klausymuose Europos vyriausiąjį prokurorą gali pakeisti vienas iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų.

III SKYRIUS

EUROPOS PROKURATŪROS STATUSAS, STRUKTŪRA IR VEIKLOS ORGANIZAVIMAS

1 SKIRSNIS

Europos prokuratūros statusas ir struktūra

8 straipsnis

Europos prokuratūros struktūra

1. Europos prokuratūra yra nedaloma Sąjungos įstaiga, kuri veikia kaip viena decentralizuotą struktūrą turinti Prokuratūra.

2. Europos prokuratūra organizuojama centriniu ir decentralizuotu lygmenimis.

3. Centrinį lygmenį sudaro Europos prokuratūros būstinės vietoje esantis Centrinis biuras. Centrinį biurą sudaro Kolegija, nuolatinės kolegijos, Europos vyriausiasis prokuroras, Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai, Europos prokurorai ir administracijos direktorius.

4. Decentralizuotą lygmenį sudaro Europos deleguotieji prokurorai; jie yra valstybėse narėse.

5. Centriniam biurui ir Europos deleguotiesiems prokurorams vykdyti savo pareigas pagal šį reglamentą padeda Europos prokuratūros darbuotojai.

9 straipsnis

Kolegija

1. Europos prokuratūros kolegiją sudaro Europos vyriausiasis prokuroras ir po vieną Europos prokurorą iš kiekvienos valstybės narės. Europos vyriausiasis prokuroras pirmininkauja Kolegijos posėdžiams ir yra atsakingas už pasirengimą jiems.

2. Kolegija reguliariai renkasi į posėdžius ir yra atsakinga už bendrą Europos prokuratūros veiklos priežiūrą. Ji priima sprendimus strateginiais klausimais ir bendrais su atskiromis bylomis susijusiais klausimais, visų pirma siekdama užtikrinti Europos prokuratūros baudžiamojo persekiojimo politikos darnumą, veiksmingumą ir nuoseklumą visose valstybėse narėse, taip pat kitais šiame reglamente nurodytais klausimais. Kolegija nepriima operatyvinių sprendimų atskirose bylose. Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse numatoma Kolegijos vykdomos bendros priežiūros veiklos ir sprendimų strateginiais klausimais bei bendrais klausimais priėmimo pagal šį straipsnį tvarka.

3. Europos vyriausiojo prokuroro siūlymu ir vadovaudamasi Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėmis, Kolegija sudaro nuolatines kolegijas.

4. Kolegija priima Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles pagal 21 straipsnį ir papildomai nustato Kolegijos narių ir Europos prokuratūros darbuotojų funkcijų vykdymo pareigas.

5. Išskyrus atvejus, kai šiame reglamente nurodyta kitaip, Kolegija sprendimus priima paprasta balsų dauguma. Bet kuris Kolegijos narys turi teisę inicijuoti balsavimą dėl klausimų, dėl kurių turi spręsti Kolegija. Kiekvienas Kolegijos narys turi vieną balsą. Tuo atveju, jei Kolegijos spręstinu klausimu balsai pasiskirsto po lygiai, lemiamą balsą turi Europos vyriausiasis prokuroras.

10 straipsnis

Nuolatinės kolegijos

1. Nuolatinėms kolegijoms pirmininkauja Europos vyriausiasis prokuroras arba vienas iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų, arba Europos prokuroras, paskirtas pirmininku vadovaujantis Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėmis. Be pirmininko nuolatinės kolegijos turi du nuolatinius narius. Nuolatinių kolegijų skaičius, jų sudėtis ir kompetencijų padalijimas tarp kolegijų nustatomi tinkamai atsižvelgiant į Europos prokuratūros praktinius poreikius ir vadovaujantis Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėmis.

Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėmis užtikrinama, kad darbo krūvis būtų paskirstytas tolygiai, remiantis atsitiktinio bylų priskyrimo sistema, o išimtiniais atvejais, kai to reikia tinkamam Europos prokuratūros veikimui užtikrinti, nustatomos procedūros, suteikiančios galimybę Europos vyriausiajam prokurorui nuspręsti nukrypti nuo atsitiktinio priskyrimo principo.

2. Nuolatinės kolegijos stebi Europos deleguotųjų prokurorų vykdomus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą ir jiems vadovauja pagal šio straipsnio 3, 4 ir 5 dalis. Jos taip pat užtikrina tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo koordinavimą tarpvalstybinėse bylose ir Kolegijos pagal 9 straipsnio 2 dalį priimtų sprendimų įgyvendinimą.

3. Vadovaudamosi šiame reglamente išdėstytomis sąlygomis ir procedūromis, kai taikytina, peržiūrėjusios bylą tiriančio Europos deleguotojo prokuroro pasiūlytą sprendimo projektą, nuolatinės kolegijos priima šiuos sprendimus:

a) perduoti bylą teismui pagal 36 straipsnio 1, 3 ir 4 dalis;

b) nutraukti bylą pagal 39 straipsnio 1 dalies a–g punktus;

c) taikyti supaprastintą baudžiamojo persekiojimo procedūrą ir pavesti Europos deleguotajam prokurorui imtis veiksmų siekiant byloje priimti galutinį sprendimą pagal 40 straipsnį;

d) nukreipti bylą nacionalinėms institucijoms pagal 34 straipsnio 1, 2, 3 arba 6 dalį;

e) atnaujinti tyrimą pagal 39 straipsnio 2 dalį.

4. Prireikus nuolatinės kolegijos, vadovaudamosi šiame reglamente išdėstytomis sąlygomis ir procedūromis, priima šiuos sprendimus:

a) pavesti Europos deleguotajam prokurorui pradėti tyrimą pagal 26 straipsnio 1–4 dalyse nurodytas taisykles tuo atveju, kai nėra pradėtas joks tyrimas;

b) pavesti Europos deleguotajam prokurorui pasinaudoti bylos išsireikalavimo teise pagal 27 straipsnio 6 dalį tuo atveju, kai jos nėra išsireikalauta;

c) kreiptis į Kolegiją strateginiais klausimais arba bendrais su atskiromis bylomis susijusiais klausimais pagal 9 straipsnio 2 dalį;

d) priskirti bylą pagal 26 straipsnio 3 dalį;

e) perskirti bylą pagal 26 straipsnio 5 dalį arba 28 straipsnio 3 dalį;

f) patvirtinti Europos prokuroro sprendimą pačiam vykdyti tyrimą pagal 28 straipsnio 4 dalį.

5. Kompetentinga nuolatinė kolegija per Europos prokurorą, kuris prižiūri tyrimą ar baudžiamąjį persekiojimą, gali konkrečiu atveju pagal taikytiną nacionalinę teisę duoti nurodymus bylą tiriančiam Europos deleguotajam prokurorui, jei to reikia veiksmingam tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo vykdymui, siekiant užtikrinti teisingumą, arba siekiant užtikrinti darnų Europos prokuratūros veikimą.

6. Nuolatinė kolegija priima sprendimus paprasta balsų dauguma. Kolegija balsuoja bet kurio iš jos narių prašymu. Kiekvienas narys turi vieną balsą. Balsams pasiskirsčius po lygiai, lemiamą balsą turi pirmininkas. Sprendimai priimami po svarstymų kolegijos posėdžiuose, remiantis, kai taikytina, tiriančio Europos deleguotojo prokuroro pasiūlytu sprendimo projektu.

Tam, kad parengtų sprendimus, kompetentinga nuolatinė kolegija, pateikusi prašymą, turi galimybę susipažinti su visa bylos medžiaga.

7. Nuolatinės kolegijos gali nuspręsti perduoti savo sprendimų priėmimo įgaliojimus pagal šio straipsnio 3 dalies a arba b punktą, o pastaruoju atveju tik 39 straipsnio 1 dalies a–f punktuose nustatytų taisyklių atžvilgiu, pagal 12 straipsnio 1 dalį bylą prižiūrinčiam Europos prokurorui, kai toks perdavimas gali būti tinkamai pagrįstas remiantis nusikalstamos veikos sunkumo laipsniu arba atskiros bylos nagrinėjimo sudėtingumu, kai tai susiję su nusikalstama veika, kuria buvo padaryta arba, tikėtina, bus padaryta mažesnė nei 100 000 EUR vertės žala Sąjungos finansiniams interesams. Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse nustatomos gairės siekiant užtikrinti nuoseklų taikymą Europos prokuratūroje.

Nuolatinė kolegija informuoja Europos vyriausiąjį prokurorą apie sprendimą perduoti savo sprendimų priėmimo įgaliojimus. Gavęs tą informaciją, Europos vyriausiasis prokuroras gali per tris dienas paprašyti nuolatinės kolegijos peržiūrėti savo sprendimą, jeigu jis mano, kad to reikia siekiant užtikrinti Europos prokuratūros vykdomų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo darnumą. Jeigu Europos vyriausiasis prokuroras yra atitinkamos nuolatinės kolegijos narys, teise prašyti atlikti minėtą peržiūrą pasinaudoja vienas iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų. Prižiūrintis Europos prokuroras praneša nuolatinei kolegijai apie galutinio sprendimo byloje priėmimą, taip pat pateikia visą informaciją ar nurodo aplinkybes, dėl kurių, jo nuomone, galėtų prireikti naujai įvertinti galimybę išlaikyti įgaliojimų perdavimą, visų pirma 36 straipsnio 3 dalyje nurodytomis aplinkybėmis.

Sprendimas perduoti sprendimų priėmimo įgaliojimus gali būti atšauktas bet kuriuo metu vieno iš nuolatinės kolegijos narių prašymu; dėl to sprendžiama vadovaujantis šio straipsnio 6 dalimi. Įgaliojimų perdavimas atšaukiamas, kai Europos deleguotasis prokuroras pavaduoja Europos prokurorą pagal 16 straipsnio 7 dalį.

Siekiant užtikrinti darnų įgaliojimų perdavimo principo taikymą, kiekviena nuolatinė kolegija kasmet Kolegijai pateikia ataskaitą apie naudojimąsi įgaliojimų perdavimu.

8. Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėmis nuolatinėms kolegijoms suteikiama teisė priimti sprendimus taikant rašytinę procedūrą, kuri turi būti išsamiai nustatyta Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse.

Visi pagal 3, 4, 5 ir 7 dalis priimti sprendimai ir duoti nurodymai fiksuojami raštu ir įtraukiami į bylos medžiagą.

9. Be nuolatinių narių, nuolatinės kolegijos rengiamuose svarstymuose dalyvauja Europos prokuroras; jis prižiūri tyrimą arba baudžiamąjį persekiojimą pagal 12 straipsnio 1 dalį. Europos prokuroras turi teisę balsuoti dėl bylų priskyrimo ir perskyrimo pagal 26 straipsnio 3, 4 ir 5 dalis bei 27 straipsnio 6 dalį, išskyrus dėl nuolatinės kolegijos sprendimų dėl įgaliojimų perdavimo arba jų panaikinimo pagal šio straipsnio 7 dalį, ir dėl bylos perdavimo teismui pagal 36 straipsnio 3 dalį, tuo atveju kai jurisdikciją dėl bylos turi daugiau nei viena valstybė narė, taip pat 31 straipsnio 8 dalyje apibūdintais atvejais.

Be to, nuolatinė kolegija Europos prokuroro ar Europos deleguotojo prokuroro arba savo iniciatyva gali pakviesti kitus su byla susijusius Europos prokurorus ar Europos deleguotuosius prokurorus dalyvauti jos posėdžiuose be teisės balsuoti.

10. Nuolatinių kolegijų pirmininkai, laikydamiesi Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklių, teikia Kolegijai informaciją apie sprendimus, priimtus remiantis šiuo straipsniu, kad Kolegijai būtų suteiktos galimybės atlikti savo vaidmenį pagal 9 straipsnio 2 dalį.

11 straipsnis

Europos vyriausiasis prokuroras ir Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai

1. Europos vyriausiasis prokuroras yra Europos prokuratūros vadovas. Europos vyriausiasis prokuroras organizuoja Europos prokuratūros darbą, vadovauja jos veiklai ir priima sprendimus pagal šį reglamentą bei Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles.

2. Paskiriami du Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai; jie padeda Europos vyriausiajam prokurorui vykdyti pareigas, o tais atvejais, kai jo nėra arba jis negali vykdyti tų pareigų, jį pakeičia.

3. Europos vyriausiasis prokuroras atstovauja Europos prokuratūrai jai palaikant ryšius su Sąjungos bei Europos Sąjungos valstybių narių institucijomis ir trečiosiomis šalimis. Europos vyriausiasis prokuroras gali su atstovavimu susijusias savo užduotis perduoti vienam iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų arba Europos prokurorui.

12 straipsnis

Europos prokurorai

1. Europos prokurorai nuolatinės kolegijos vardu ir laikydamiesi pagal 10 straipsnio 3, 4 ir 5 dalis jos duotų nurodymų prižiūri tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą, už kuriuos yra atsakingi savo kilmės valstybėje narėje bylą tiriantys Europos deleguotieji prokurorai. Europos prokurorai pateikia jų prižiūrimų bylų santraukas, ir, jei taikytina, pasiūlymus dėl sprendimų, kuriuos turėtų priimti pirmiau nurodyta kolegija, remdamiesi Europos deleguotųjų prokurorų parengtais sprendimų projektais.

Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse, nedarant poveikio 16 straipsnio 7 daliai, numatomas Europos prokurorų tarpusavio pavadavimo mechanizmas, taikytinas tuo atveju, kai prižiūrintis Europos prokuroras laikinai neatlieka savo pareigų arba dėl kitų priežasčių negali vykdyti Europos prokuroro funkcijų. Pavaduojantis Europos prokuroras gali vykdyti visas Europos prokuroro funkcijas, išskyrus galimybę vykdyti 28 straipsnio 4 dalyje numatytą tyrimą.

2. Dėl priežasčių, susijusių su Europos prokuroro kilmės valstybėje narėje vykdomų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo atvejų nulemtu darbo krūviu arba asmeninių interesų konfliktu, Europos prokuroras gali išimties tvarka prašyti, kad Europos deleguotųjų prokurorų vykdomų konkrečių bylų tyrimų ar baudžiamojo persekiojimo priežiūra jo kilmės valstybėje narėje būtų perskirta kitiems Europos prokurorams, gavus tam pastarųjų sutikimą. Europos vyriausiasis prokuroras dėl prašymo sprendžia remdamasis prašymą pateikusio Europos prokuroro darbo krūviu. Tuo atveju, kai Europos prokurorui kyla interesų konfliktas, Europos vyriausiasis prokuroras tą prašymą patenkina. Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse nustatomi tą sprendimą reglamentuojantys principai ir vėlesnio atitinkamų bylų priskyrimo procedūra. Tyrimams ir baudžiamajam persekiojimui, kurių priežiūra vykdoma pagal šią dalį, netaikoma 28 straipsnio 4 dalis.

3. Prižiūrintys Europos prokurorai, konkrečiu atveju ir laikydamiesi taikytinos nacionalinės teisės ir kompetentingos nuolatinės kolegijos duotų nurodymų, gali duoti nurodymus bylą tiriančiam Europos deleguotajam prokurorui, jei to reikia veiksmingam tyrimo ar baudžiamojo persekiojimo vykdymui arba siekiant užtikrinti teisingumą, arba siekiant užtikrinti darnų Europos prokuratūros veikimą.

4. Jeigu valstybės narės nacionalinėje teisėje numatyta tam tikrų aktų vidaus peržiūra nacionalinės prokuratūros struktūroje, tokių Europos deleguotojo prokuroro priimtų aktų peržiūra pagal Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles, nedarant poveikio nuolatinės kolegijos priežiūros ir stebėsenos įgaliojimams, patenka į prižiūrinčio Europos prokuroro priežiūros įgaliojimų sritį.

5. Europos prokurorai vykdo ryšių palaikymo ir informacijos perdavimo tarp nuolatinių kolegijų ir Europos deleguotųjų prokurorų jų atitinkamose kilmės valstybėse narėse funkcijas. Aktyviai konsultuodamiesi su Europos deleguotaisiais prokurorais, jie prižiūri, kaip įgyvendinamos Europos prokuratūros užduotys jų atitinkamose valstybėse narėse. Jie pagal šį reglamentą ir Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles užtikrina, kad Europos deleguotiesiems prokurorams būtų suteikta visa aktuali Centrinio biuro informacija ir atvirkščiai.

13 straipsnis

Europos deleguotieji prokurorai

1. Europos deleguotieji prokurorai kartu su jiems jau suteiktais ir juos saistančiais konkrečiais įgaliojimais bei statusu ir šiame reglamente nustatytomis sąlygomis veikia savo atitinkamose valstybėse narėse Europos prokuratūros vardu ir tyrimų, baudžiamojo persekiojimo bei bylų perdavimo teismui srityse turi tokius pačius įgaliojimus kaip nacionaliniai prokurorai.

Europos deleguotieji prokurorai yra atsakingi už savo pradėtus, jiems priskirtus arba, naudojantis bylos išsireikalavimo teise, jų perimtus tyrimus ir baudžiamąjį persekiojimą. Europos deleguotieji prokurorai vadovaujasi už bylą atsakingos nuolatinės kolegijos gairėmis bei nurodymais ir prižiūrinčio Europos prokuroro nurodymais.

Be to, Europos deleguotieji prokurorai yra atsakingi už bylos perdavimą teismui, visų pirma yra įgalioti palaikyti kaltinimą teisme, dalyvauti renkant įrodymus ir įgyvendinti prieinamas teisių gynimo priemones vadovaujantis nacionaline teise.

2. Kiekvienoje valstybėje narėje turi būti du ar daugiau Europos deleguotųjų prokurorų. Europos vyriausiasis prokuroras, pasikonsultavęs ir pasiekęs susitarimą su atitinkamomis valstybių narių valdžios institucijomis, patvirtina Europos deleguotųjų prokurorų skaičių ir funkcinį bei teritorinį kompetencijos padalijimą Europos deleguotiesiems prokurorams kiekvienoje valstybėje narėje.

3. Europos deleguotieji prokurorai taip pat gali vykdyti nacionalinių prokurorų funkcijas, jeigu tai netrukdo jiems vykdyti savo pareigų pagal šį reglamentą. Apie tokias funkcijas jie informuoja prižiūrintį Europos prokurorą. Tuo atveju, kai Europos deleguotasis prokuroras kokiu nors momentu negali vykdyti savo kaip Europos deleguotojo prokuroro funkcijų dėl tokių funkcijų vykdymo einant nacionalinio prokuroro pareigas, jis informuoja prižiūrintį Europos prokurorą, o pastarasis pasikonsultuoja su kompetentingomis nacionalinėmis prokuratūromis, kad nustatytų, ar pirmenybė turėtų būti teikiama pagal šį reglamentą numatytoms funkcijoms. Europos prokuroras gali pasiūlyti nuolatinei kolegijai perskirti bylą kitam Europos deleguotajam prokurorui toje pačioje valstybėje narėje arba pasiūlyti, kad jis pats vykdytų tyrimą pagal 28 straipsnio 3 ir 4 dalis.

2 SKIRSNIS

Europos prokuratūros narių skyrimas ir atleidimas

14 straipsnis

Europos vyriausiojo prokuroro skyrimas ir atleidimas

1. Europos Parlamentas ir Taryba bendru sutarimu skiria Europos vyriausiąjį prokurorą septynerių metų kadencijai; ji negali būti pratęsta. Taryba sprendimą priima paprasta balsų dauguma.

2. Europos vyriausiasis prokuroras atrenkamas iš kandidatų:

a) kurie yra aktyvūs valstybių narių prokuratūrų ar teisminių institucijų nariai arba aktyvūs Europos prokurorai;

b) kurių nepriklausomumas nekelia abejonių;

c) kurių kvalifikacija atitinka paskyrimui jų atitinkamose valstybėse narėse aukščiausioms prokuroro ar teisėjo pareigoms eiti keliamus reikalavimus ir kurie turi atitinkamos su nacionalinėmis teisės sistemomis, finansiniais tyrimais ir tarptautiniu teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose susijusios praktinės patirties arba kurie dirbo Europos prokurorais, ir

d) kurie turi pakankamai valdymo patirties ir kvalifikacijos šioms pareigoms eiti.

3. Atranka grindžiama atviru kvietimu teikti kandidatūras, skelbiamu Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje; po to atrankos komisija sudaro kvalifikuotų kandidatų galutinį sąrašą, kuris turi būti pateiktas Europos Parlamentui ir Tarybai. Atrankos komisiją sudaro dvylika asmenų, kurie parenkami iš buvusių Teisingumo Teismo ir Audito Rūmų narių, buvusių Eurojusto nacionalinių narių, nacionalinių aukščiausiųjų teismų narių, aukšto lygio prokurorų ir pripažintos kompetencijos teisininkų. Vieną iš parenkamų asmenų siūlo Europos Parlamentas. Taryba nustato atrankos komisijos veiklos taisykles ir, remdamasi Komisijos pasiūlymu, priima sprendimą, kuriuo skiriami jos nariai.

4. Jei Europos prokuroras paskiriamas Europos vyriausiuoju prokuroru, į jo kaip Europos prokuroro pareigas 16 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta tvarka nedelsiant skiriamas kitas asmuo.

5. Teisingumo Teismas Europos Parlamento, Tarybos arba Komisijos prašymu gali Europos vyriausiąjį prokurorą atleisti, jei nustato, kad pastarasis nebegali eiti savo pareigų arba yra kaltas padaręs sunkų nusižengimą.

6. Jeigu Europos vyriausiasis prokuroras atsistatydina, jeigu jis atleidžiamas arba pasitraukia iš pareigų dėl bet kurios priežasties, vadovaujantis 1, 2 ir 3 dalyse nustatyta tvarka į tas pareigas nedelsiant skiriamas kitas asmuo.

15 straipsnis

Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojų skyrimas ir atleidimas

1. Kolegija skiria du Europos prokurorus Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojais trejų metų kadencijai; ji gali būti pratęsta, bet negali viršyti jų kaip Europos prokurorų įgaliojimų laikotarpio. Atrankos procesą reglamentuoja Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklės. Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojai išlaiko Europos prokuroro statusą.

2. Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojo funkcijų vykdymo taisyklės ir sąlygos nustatomos Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisyklėse. Jei Europos prokuroras nebegali eiti Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojo pareigų, Kolegija pagal Europos prokuratūros vidaus darbo tvarkos taisykles gali nuspręsti atleisti Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotoją iš pareigų.

3. Jeigu Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojas atsistatydina, jeigu jis atleidžiamas arba pasitraukia iš Europos vyriausiojo prokuroro pavaduotojo pareigų dėl bet kurios priežasties, vadovaujantis šio straipsnio 1 dalyje nustatyta tvarka į tas pareigas nedelsiant skiriamas kitas asmuo. Laikantis 16 straipsnyje nustatytų taisyklių, jis toliau eina Europos prokuroro pareigas.

16 straipsnis

Europos prokurorų skyrimas ir atleidimas

1. Kiekviena valstybė narė pateikia tris kandidatūras Europos prokuroro pareigoms užimti, pasirinkusi atitinkamus asmenis iš kandidatų:

a) kurie yra aktyvūs atitinkamos valstybės narės prokuratūros ar teisminių institucijų nariai;

b) kurių nepriklausomumas nekelia abejonių; ir

c) kurių kvalifikacija atitinka paskyrimui jų atitinkamose valstybėse narėse aukštoms prokuroro ar teisėjo pareigoms eiti keliamus reikalavimus ir kurie turi atitinkamos su nacionalinėmis teisės sistemomis, finansiniais tyrimais ir tarptautiniu teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose susijusios praktinės patirties.

2. Taryba, gavusi 14 straipsnio 3 dalyje nurodytos atrankos komisijos motyvuotą nuomonę, atrenka vieną iš kandidatų ir paskiria jį atitinkamos valstybės narės Europos prokuroru. Jeigu atrankos komisija nustato, kad kandidatas neatitinka Europos prokuroro pareigoms eiti keliamų sąlygų, jos nuomonė Ta