Oficialusis leidinys C 090 , 26/03/1998 p. 0003 - 0008



Komisijos komunikatas valstybėms narėms dėl regioninės ir konkurencijos politikos ryšio Koncentravimo stiprinimas ir tarpusavio derinimas (98/C 90/03) 1996 m. Komisija parengė savo pirmąją ataskaitą apie Sąjungos ekonominę ir socialinę sanglaudą. Ataskaitoje pažymėta, kad išteklių koncentravimas problematinėse srityse, vadinamasis koncentravimas, yra pagrindinis sanglaudos politikos veiksmingumo principas (6 skyrius, 2 skirsnis), ir daroma išvada, kad "koncentruojant išteklius į skurdžiausius regionus, valstybėms narėms ir Komisijai reikia kartu partnerystės pagrindais spręsti regionų, kurie yra remiami pagal nacionalinę regioninę politiką, ir regionų, kurie yra remiami pagal Sąjungos regioninę politiką, netolygumus. Ateityje teisė gauti Sąjungos regioninę pagalbą turėtų tapti vienu iš kriterijų, pagal kuriuos turėtų būti leidžiama pagalba pagal pačių valstybių narių regioninę politiką" (7 skyrius). Dienotvarkėje 2000, kurią Komisija priėmė 1997 m. liepos mėnesį, Komisija vėl pabrėžė, kad reikia didinti struktūrinės pagalbos geografinį koncentravimą, kad ji būti matomesnė, veiksmingesnė ir būtų labiau suderinta su Sąjungos konkurencijos politika [1]. Tame pačiame dokumente Komisija paskelbė, kad geografinės sritys, kurioms taikoma regioninė pagalba, bus sumažintos. Galiausiai, savo veiksmų plane, skirtame bendrajai rinkai, Komisija nurodė, kad ji sukurs naujas regioninei valstybės pagalbai skirtas gaires, kuriomis stengsis sumažinti pagalbos koncentravimo skirtumus. 1. Problemos paaiškinimas Koncentravimas Nepaisant pažangos, pasiektos nuo to laiko, kai Bendrija pradėjo taikyti regioninę politiką, Sąjungoje vis dar yra dideli struktūriniai skirtumai, ir vienas iš pagrindinių tikslų ir toliau lieka ekonominės ir socialinės sanglaudos didinimas, kaip reikalauja EB sutarties 130a straipsnis. Sąjungai reikia, kad ji galėtų ir toliau remti gamybinės veiklos kūrimą ir plėtrą regionuose, kurių vystymasis atsilieka ir kuriuose vykdoma ekonominė ir socialinė pertvarka. Patirtis rodo, kad regioninė plėtra gali būti veiksminga, jei pagalba nebus po truputį išbarstoma po visas sritis, kurios yra per didelės ar suskaldytos. Kad galėtume pasiekti kritinę masę ir užtikrinti reikšmingą poveikį, mums reikia labiau koncentruoti Bendrijos skiriamą dalinį finansavimą, o tai reiškia, kad be viso kito reikia nustatyti tuos regionus Sąjungoje, kurie yra labiausiai paveikti. Koncentravimas yra lygiai taip pat svarbus dalykas Bendrijos konkurencijos politikoje, nustatytoje Sutarties 92, 93 ir 94 straipsniuose, kadangi koncentravimas turi padėti apriboti geografinių sričių aprėpties iškraipymus, kuriuos sukelia regionams skirtos nacionalinės pagalbos schemos, ir kartu sutelkti dėmesį į regionus, kurių vystymasis atsilieka. Tarpusavio derinimas Sprendimų priėmimas Sąjungoje – tai sistema, kurioje yra keletas veikėjų, turinčių skirtingą institucinę atsakomybę. Tai ypač taikytina regioninei politikai. Pavyzdžiui, tik Komisija yra atsakinga už tikrinimą, ar nacionalinės pagalbos schemos, kurias valstybės narės praneša pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį, atitinka Sutarties tikslus, tuo tarpu užduotis užtikrinti, kad būtų padedama mažiau turtingų regionų ekonomikai, yra dažniausiai atiduota regioninėms ir nacionalinėms institucijoms, o Sąjunga prisideda teikdama struktūrinę pagalbą subsidiarumo pagrindu. Struktūriniai fondai teikia šią paramą, inter alia, pagal nacionaliniu ir (arba) regioninių lygiu sukurtas ir įgyvendinamas dalinio finansavimo schemas, skirtas padėti investicijoms į gamybinę veiklą. Struktūrinių fondų parama sudaro tik gana mažą dalį visų valstybių narių išlaidų regioninei pagalbai. Iš to galima daryti logišką išvadą, kad EPPF (Europos pertvarkos ir plėtros fondas – ERDF) turėtų teikti tokią paramą tik tose srityse, kurioms pačios valstybės narės teikia regioninę pagalbą, nors tai joms nekliudo padėti ir kitiems regionams, jei jos to nori. Bet pagal Sąjungos valstybės pagalbos politiką nacionalinėms regioninės pagalbos schemoms turi būti duotas išankstinis leidimas, taigi iš struktūrinių fondų remtinoms sritims taip pat turėtų būti taikomos nacionalinės pagalbos schemos. Tačiau kadangi yra keletas skirtingų veikėjų su skirtingomis galiomis, tikslais ir tvarkaraščiais, yra gana sunku koordinuoti šias dvi politikas. Šią padėtį kritikuoja dalyvaujantys veikėjai tokie kaip regioninės ir vietos valdžios institucijos ir Europos Parlamentas. Pavyzdžiui, srityse, kurios šiuo metu turi teisę gauti finansavimą iš struktūrinių fondų, bet neturi tokios teisės pagal valstybės pagalbos regionams schemas, vadovaujantis 92 straipsnio 3 dalies a ir c punktuose numatytomis išimtimis, iš dalies finansuoti schemas, skirtas mažoms įmonėms ir aplinkosaugai ar moksliniams tyrimams, galima mažesniu procentu nei leidžiama srityse, kurios turi teisę į finansavimą pagal 92 straipsnio 3 dalies a ir c punktus. Tokiose srityse struktūriniai fondai negali pritraukti didelių įmonių investicijų, nors tai būtų labai pageidautina regioninio vystymosi požiūriu dėl tokių investicijų domino poveikio ir atsiradusios prieigos prie pasaulio rinkų. To negalima toliau leisti dėl politinių ir ekonominių priežasčių. Komisija pabandė užtikrinti daugiau derinimo 1993 m., dar kartą svarstydama struktūrinių fondų nuostatus. Vėliau, Komisijai ir valstybėms narėms tariantis dėl visų pirma 2 tikslui, bet ir 5b tikslui priskirtųjų sričių sąrašo, Komisija dar kartą jas paskatino siūlyti tas remtinas sritis, kurios atitinka jų valstybės pagalbai priskirtas sritis. Šiuo metu būtina nustatyti principus ir rasti būdus, kaip laiku iki kito programavimo pagal struktūrinius fondus laikotarpio (2000–2006 m.) šioje srityje pasiekti tinkamos pažangos. Apskritai, siekiamas derinimas užtikrintų, kad kiekvienos valstybės narės iš struktūrinių fondų remtiniems regionams galėtų būti taikoma valstybės pagalbos regionams schema. 2. Dabartinės padėties apžvalga 2.1. Tarpusavio derinimas – bendra Komisijos, Tarybos ir valstybių narių atsakomybė Plėtojantis Bendrijos politikai, pirmosios pagal 1988 m. Komisijos paskelbtą metodą (OL C 212, 1988 8 12) priskirtos sritys buvo tos sritys, kurios buvo remtinos ir pagal konkurencijos politiką, nors Komisija jau buvo išaiškinusi pagrindinius regioninės pagalbos, teikiamos nuo 1997m., koordinavimo principus. Veikdama savo išimtine atsakomybe už valstybės pagalbos schemų priežiūrą, Komisija pritaria priskirtoms valstybių narių sritims, remdamasi atitinkamos valstybės narės pasiūlymu. Pagalbai iš struktūrinių fondų šiuo metu yra nustatyti keturi regioniniu principu paremti tikslai, t. y. 1, 2, 5b ir 6 tikslai. 1 tikslo regionus iki šiol skirdavo Taryba vienbalsiai, remdamasi Komisijos pasiūlymu. Teoriškai yra NUTS II regionai, kuriuose BVP vienam gyventojui (matuojant perkamosios galios paritetais) sudaro mažiau kaip 75 % Bendrijos vidurkio. Bet, kaip nurodyta sanglaudos ataskaitos 6 skyriaus 2 skirsnyje, "dėl politinio kompromiso 1993 m. 1 tikslui buvo priskirti regionai, turintys 7,4 milijono žmonių, sudarančių 8 % visų remtinų gyventojų, kuriuose BVP vienam gyventojui sudaro daugiau kaip 75 % Sąjungos vidurkio". 6 tikslo sritims, t. y. sritims, kuriose gyventojų tankumas yra mažesnis kaip aštuoni žmonės viename kvadratiniame kilometre, buvo priskirtos sritys 1995 m. Austrijos, Suomijos ir Švedijos stojimo aktuose. Pagal Tarybos nustatytas taisykles, 2 ir 5b tikslui sritis priskiria Komisija, remdamasi Bendrijos socialiniais ir ekonominiais kriterijais bei nacionaliniais kriterijais, glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis. Valstybės narės Komisijai atsiunčia savo pasiūlymus, o paskui valstybės narės ir Komisija dėl jų derasi. Kaip minėta, didelis skirtingų veikėjų skaičius su savo skirtingomis atsakomybėmis ir įgyvendinimo tvarkaraščiais kliudo pastangoms toliau mažinti nenuoseklumus paskutiniu programavimo laikotarpiu, nors tai būtų ideali proga taip padaryti. 2.2. Statistikos duomenys Nuo 1994 m. iki 1999 m. iš viso 50,6 % visų Sąjungos (ES-15) gyventojų gyveno regionuose, turinčiuose teisę gauti Bendrijos struktūrinę paramą, o 46,7 % gyveno srityse, kurioms taikoma išimtis pagal 92 straipsnio 3 dalį ir c punktą. Kaip rodo šie skaičiai, kai kurie iš struktūrinių fondų remtini regionai negali kartu gauti ir valstybės regionams skirtos pagalbos. Toliau pateiktos dvi lentelės rodo šių dviejų priskirtųjų grupių persiklojimo laipsnį. Tačiau būtina pabrėžti, kad pateikti skaičiai yra tik apytiksliai, nes jie yra suvesti iš visos Bendrijos, o tam tikrose srityse, kurioms programavimo laikotarpiu buvo taikoma parama, jie atspindi tik pačias pagrindines tendencijas. PRISKIRTŲJŲ SRIČIŲ PAGAL STRUKTŪRINIUS FONDUS IR PAGAL VALSTYBĖS PAGALBOS SCHEMAS TARPUSAVIO DERINIMAS 1 lentelė (Bendrijos gyventojų procentai) | | Regionai, remtini iš struktūrinių fondų | Regionai, neremtini iš struktūrinių fondų | Iš viso | Sritys, kuriose nacionalinė pagalba regionams leidžiama (93 straipsnio 3 dalis | 44,0 | 2,7 | 46,7 | Sritys, kuriose nacionalinė pagalba regionams neleidžiama | 6,6 | 46,7 | 53,3 | Iš viso | 50,6 | 49,4 | 100 | Skaičiai rodo, kad 6,6 % Bendrijos gyventojų gyvena iš struktūrinių fondų remtinuose regionuose, kuriems regioninės pagalbos teikti neleidžia konkurencijos politika. Tuo tarpu 2,7 % Bendrijos gyventojų gyvena regionuose, kuriems taikoma nacionalinė regioninės pagalbos schema, bet jie negali būti remiami iš struktūrinių fondų. Tai nėra ypatinga problema. Priešingai, tai padeda skatinti regioninės pagalbos schemų ir Bendrijos paramos iš struktūrinių fondų politikos derinimą, nes tai reiškia, kad be tų sričių, kurios yra bendrai priskirtos Bendrijos regioninės politikos tikslams, valstybės narės turi šiek tiek laisvės pačios siekti jų padėčiai svarbių regioninės politikos tikslų. 2 lentelė Valstybių narių gyventojai (procentais), gyvenantys struktūrinių fondų remtinuose regionuose, kuriems netaikomos nacionalinės regioninės pagalbos schemos. B | D | DK | E | EL | F | IRL | I | L | NL | A | P | S | FIN | UK | ES | 0 | 5,3 | 0 | 8,9 | 0 | 9,6 | 0 | 7,5 | 6,4 | 10,4 | 5,9 | 0 | 8,7 | 12,6 | 9,0 | 6,6 | Visiškas suderinimas yra penkiose šalyse: Belgijoje, Danijoje ir trijose valstybėse narėse, kurių visa teritorija priskiriama 1 tikslui. Tuo tarpu visose kitose valstybėse narėse yra didžiuliai skirtumai. 3. Koordinuoto požiūrio pasiūlymas 3.1. Geresnis atsakomybės apibrėžimas Geresnis abiejų sistemų derinimas priklauso nuo to, ar turime bendrą visų taikomų instrumentų vaizdą, kad būtų galima juos panaudoti vienam bendram tikslui pagal tokį tvarkaraštį, kuris užtikrintų to tikslo įgyvendinimą. Komisijai, Tarybai, Parlamentui ir visoms valstybėms narėms priklauso tam tikra atsakomybės dalis, siekiant didesnio derinimo: - Komisija, kuriai priklauso išimtinė atsakomybė už valstybės pagalbą ir kuri atsakomybe už struktūrinę politiką dalijasi su valstybėmis narėmis ir Taryba, pabrėžė, jog reikia derinimo ir didesnio geografinio koncentravimo. Savo 1997 m. gruodžio 16 d. sprendime dėl valstybės pagalbos gairių Komisija atitinkamai pakeitė regioninės pagalbos schemų taisykles ir siūlys, kad Taryba patikslintų struktūrinių fondų reguliavimo ir veiklos nuostatas. Komisijos padėtis jai natūraliai leidžia užtikrinti bendrą koordinavimą, - Taryba ir Parlamentas, priimdami naujus reglamentus dėl struktūrinių fondų, turi atsižvelgti į derinimo ir koncentravimo poreikį, - nacionalinės institucijos, atsakingos už regioninę politiką, turi dėti pastangas siekti derinimo ir koncentravimo ir dalyvauti tose srityse, kurios yra jų kompetencijoje. Svarbu, kad priskyrimai pagal nacionalines regioninės pagalbos schemas ir struktūrinius fondus būtų padaryti laiku ir galėtų įsigalioti 2000 m. sausio 1 d. Nacionalinių schemų atveju visa našta tenka Komisijai dėl jos ypatingų galių, tuo tarpu antruoju atveju dalyvauja visi: Komisija, Taryba, Parlamentas ir valstybės narės. 3.2. Siūlomas metodas ir tvarkaraštis Dienotvarkėje 2000 Komisija aiškiai pareiškė, kad Europos Sąjungos gyventojų procentas, turintis teisę į struktūrinę paramą pagal būsimus 1 ir 2 tikslus, turi būti sumažintas nuo 51 % šiandien iki 35–40 % ateityje, o bendras tokių gyventojų skaičius turi būti mažesnis negu regionų, kuriems taikoma 92 straipsnio 3 dalis ir c punktas (kartu paėmus), gyventojų skaičius. Komisija taip pat pareiškė, kad nacionalinių regioninės pagalbos schemų aprėptis turės būti sumažinta. Toliau plėtodama šiuos nurodymus, Komisija 1997 m. gruodžio 15 d. sprendime dėl didžiausių valstybės pagalbos ribų nustatė, kad programavimo laikotarpiu nuo 2000 m. iki 2006 m. bendras gyventojų aprėpties procentas pagal 92 straipsnio 3 dalį ir c punktą bus 42,7 %, t. y. dabartinės aprėpties procentą, kuris yra 46,7 %, sumažino keturiais procentais. Neseniai Komisija valstybėms narėms pateikė priemones, kurias reikės taikyti pagal Sutarties 93 straipsnio 1 dalį, siekiant įgyvendinti naująją regioninės pagalbos tvarką iki datos, nustatytos pagal jos neseniai priimtas naująsias regioninės valstybės pagalbos taisykles. 42,7 % gyventojų, patenkančių pagal 1 ir 2 tikslą, yra daugiau nei 35–40 %, nustatyti Dienotvarkėje 2000, todėl bus galima išlaikyti derinimą visoje Sąjungoje. Abi sričių priskyrimo sistemos bus lyg du koncentriški ratai, apimantys visą Sąjungą. Šis santykis turės atsispindėti ir kiekvienoje iš 15 valstybių narių, visų pirma siekiant, kad priskyrimai 2 tikslui tektų toms sritis, kurios patenka pagal 92 straipsnio 3 dalies c punktą. Kaip nurodyta Dienotvarkėje 2000, ypatinga labiausiai nutolusių regionų padėtis reiškia, kad jie gali būti priskirti 1 tikslui kaip ypatingi atvejai. Lygiai taip pat patys šiauriausi regionai, kuriuose yra nedidelis gyventojų tankumas ir kurie šiuo metu yra remtini pagal 6 tikslą, bet neatitiktų 1 tikslo, taip pat turėtų būti laikomi ypatingu atveju. Regionai, kurių vystymasis atsilieka (t. y. remtini pagal 1 tikslą), turėtų būti priskirti 1 tikslui, griežtai taikant 75 % BVP vienam gyventojui kriterijų, kad jie sutaptų su tais regionais, kuriems gali būti taikoma išimtis pagal 92 straipsnio 3 dalį, kitaip tektų suabejoti bendru derinimu ir koncentravimu, kurio siekiama struktūriniais fondais. 1 tikslo regionų sąrašą reikia užbaigti 1999 m. pradžioje, remiantis naujausiais 1998 m. paskutinio ketvirčio pradžioje turimais duomenimis. Būtina pasiekti derinimo tarp 92 straipsnio 3 dalies c punkto ir 2 tikslo, kuris turi apimti regionus, prilyginamus 1 tikslui arba turinčius teisę į specialias priemones, bet ne į išimtį pagal 92 straipsnio 3 dalį. Sprendime, nustačiusiame aukščiausias ribas, Komisija nustatė aprėpties procentą kiekvienai šaliai; sudėjus (t. y. pagal 92 straipsnio 3 dalį ir c punktą kartu) tų procentų suma yra 42,7 %. Šie procentai turėtų užtikrinti, kad kiekvienos šalies 2 tikslo sąrašas neišeitų iš 92 straipsnio 3 dalies c punkto sąrašo ribų. Jei nebus veikiama pagal Komisijos rekomendaciją griežtai laikytis 75 % kriterijaus parenkant atsilikusius regionus (t. y. 1 tikslo regionus), rezultatas neišvengiamai bus toks, kad, esant bendrai 42,7 % ribai ir skirtingoms nacionalinėms riboms, nebus derinimo ne tik tarp 92 straipsnio 3 dalies ir 1 tikslo, bet ir tarp 92 straipsnio 3 dalies c punkto ir 2 tikslo. Komisija nepriims regiono priskyrimo naujajam 2 tikslui, jei atitinkama valstybė narė neįsipareigos jo įtraukti į remiamų sričių sąrašą, praneštą Komisijai pagal 92 straipsnio 3 dalies c punktą. Tačiau tinkamai pateisintais atvejais Komisija galėtų įtraukti kitus regionus į naująjį 2 tikslą kaip išimtis. Jie turėtų sudaryti ne daugiau kaip 2 % kiekvienos valstybės narės gyventojų, kurie nepatenka į 1 tikslą, ir turėtų atitikti bendrąjį geografinio koncentravimo tikslą (t. y. 1 ir 2 tikslai kartu turėtų apimti nuo 35 % iki 40 % viso Sąjungos gyventojų skaičiaus (EUR-15)). Dabartiniu metu Dienotvarkė 2000 siūlo, kad 2 tikslo sričių sąrašas būtų sudarytas, remiantis Bendrijos sutartais kriterijais, bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis ir atsižvelgiant į jų regioninius prioritetus. Faktinis parinkimo metodas bus nustatytas naujuosiuose struktūrinių fondų nuostatuose. Kad abu priskirtų sričių sąrašai galėtų įsigalioti 2000 m. sausio 1 d., Komisija prašys valstybių narių pateikti savo pasiūlymus dėl regionų, kuriems turėtų būti skiriama pagalba iš struktūrinių fondų, tuoj pat po to, kai bus priimti struktūrinių fondų nuostatai, ne vėliau kaip iki 1999 m. kovo 31 d. Komisija kreipiasi į Tarybą ir valstybes nares, ragindama jas imtis visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šie sprendimai būti priimti laiku. Dėl regionų, kuriems taikomos valstybės pagalbos regionams schemos, Komisija valstybėms narėms neseniai pasiūlė kuo greičiau pranešti apie savo priskyrimus, taip pat ne vėliau kaip iki 1999 m. kovo 31 d. Komisija spręs dėl regioninės pagalbos sąrašų, taikydama atitinkamas procedūras ir laikydamasi terminų, šiuo atveju ne vėliau kaip iki 1999 m. gruodžio 31 d. Šiuo metu Komisija negali pasakyti, kokia bus kiekvienoje šalyje gyventojų, gyvenančių į 2 tikslą patenkančiose srityse, aprėptis, nes jų priskyrimo metodai nebus taikomi iki naujųjų struktūrinių fondų nuostatų priėmimo. Manoma, kad bus naudojamasi naujausiais tuo metu turimais socialiniais ir ekonominiais duomenimis. 3.3. Pereinamojo laikotarpio priemonės Dėl koncentravimo pastangų skirstant regionus pagal abi tas schemas, tam tikras regionų skaičius visoje Sąjungoje po 2000 m. nebeteks dabartinio savo statuso. Kaip toks procesas turėtų vykti, priklausys nuo to, kuri iš dviejų politikų yra taikoma. Bet jų derinimas vis dėl to bus užtikrintas, todėl, kad, kaip nurodoma Dienotvarkėje 2000, "priemonės, taikomos regionams, kurie gaus pereinamojo (mažinimo) laikotarpio paramą iš struktūrinių fondų, turės laikytis konkurencijos taisyklių, reglamentuojančių valstybės pagalbą." 4. Išvados Dar lieka pereiti daug įvairių etapų, yra daug įvairių dalyvių, bet Komisija jau padėjo pamatus tam, kad nuo 2000 m. būtų užtikrintas abiejų priskyrimo sąrašų derinimas. Šiuo komunikatu Komisija norėtų atskirai ir kolektyviai paraginti nacionalines Vyriausybes atlikti joms skirtą dalį kompetentinguose Tarybos organuose. Komisija siūlo šiuos veiksmus. a) Pagal naujuosius struktūrinių fondų nuostatus Taryba turėtų priskirti regionus, kurių vystymasis atsilieka, griežtai taikydama 75 % BVP vienam gyventojui ribą, ir užtikrinti, kad tai būtų tie patys regionai, kuriems galima taikyti išimtį pagal 92 straipsnio 3 dalies a punktą, ir taip pat kad būtų išvengta 2 tikslo sąrašo ir priskyrimų pagal 92 straipsnio 3 dalies c punktą nenuoseklumų. b) Atsižvelgdama į valstybės pagalbos regionams schemų gaires, kurias Komisija priėmė 1997 m. gruodžio 16 d., Komisija ragina valstybes nares jai pagal 92 straipsnio 3 dalį pranešti visus regionus, kurie priskiriami 1 tikslo regionams arba kuriems galima taikyti atskirą jų pačių režimą. c) Dabar Komisija skelbia, kada atsižvelgdama į būsimus struktūrinių fondų nuostatus, ji nepripažins regiono priskyrimo naujajam 2 tikslui, jei atitinkama valstybė narė neįsipareigos įraukti jo į gaunančių pagalbą regionų sąrašą, kurį ji Komisijai praneša pagal 92 straipsnio 3 dalies c punktą. Tačiau tinkamai pagrįstais atvejais Komisija galėtų įtraukti kitus regionus į naująjį 2 tikslą kaip išimtis. Jie turėtų sudaryti ne daugiau kaip 2 % kiekvienos valstybės narės gyventojų, kurie nepatenka į 1 tikslą, ir turėtų atitikti bendrąjį geografinio koncentravimo tikslą (t. y. 1 ir 2 tikslai kartu turėtų apimti nuo 35 % iki 40 % viso Sąjungos gyventojų skaičiaus (EUR-15)). d) Komisija pabrėžia, kad regioninės pagalbos schemų gairėse kaip vienas svarbiausių parinkimo kriterijų yra tinkamumas gauti pagalbą iš struktūrinių fondų, jei laikomasi nustatytos didžiausios ribos ir jei regionai, remtini iš struktūrinių fondų, nėra priskirti regionų, gaunančių regioninę valstybės pagalbą, sąrašui. e) Komisija užtikrins, kad priskyrimai pagal abi schemas, vykdomi pagal atitinkamas procedūras, prasidėtų ir baigtųsi tokiu laiku, kuris užtikrintų, jog priskyrimų sąrašai galėtų įsigalioti 2000 m. sausio 1 d. Procesas pagal struktūrinius fondus prasidės tuoj pat po to, kai bus priimti naujieji nuostatai, o tai savo ruožtu turi būti padaryta laiku, kad valstybės narės ne vėliau kaip iki 1999 m. kovo 31 d. Komisijai galėtų atsiųsti savo pasiūlymus dėl priskirtinų regionų. Valstybių narių pasiūlymai, susiję su valstybės pagalbos regionams schemomis turi būti pranešti Komisijai kuo greičiau, bet ne vėliau kaip iki 1999 m. kovo 31 d. f) Komisija pažymi, kad laikotarpiu nuo 2000 m. iki 2003 m. aukščiausia visų Bendrijos gyventojų aprėpties riba Sąjungos (ES-15) regionuose, parinktuose pagal 92 straipsnio 3 dalies punktą ir 92 straipsnio 3 dalies c punktą, turi būti 42,7 %. g) Komisija siunčia šį komunikatą valstybėms narėms ir skelbia jį Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Priimta Briuselyje, 1998 m. kovo 17 d. Komisijos vardu Monika Wulf-Mathies Komisijos narė [1] "Dėl to išskiriamos zonos bus mažiau išsibarsčiusios ir nuosekliau atitiks sritis, kurioms padeda valstybės narės pagal Sutarties 92 straipsnio 3 dalies c punktą." --------------------------------------------------