LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 289/1

KOMISIJOS SPRENDIMAS

2012 m. sausio 25 d.

dėl priemonės C 36/07 (ex NN 25/07), kurią Vokietija suteikė Vokietijos pašto bendrovei Deutsche Post AG

(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 184)

(Tekstas autentiškas tik vokiečių kalba)

(Tekstas svarbus EEE)

(2012/636/ES)

EUROPOS KOMISIJA,

atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (1), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,

pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,

atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,

kadangi:

I. PROCEDŪRA

I.1. Procedūra dėl pagalbos

I.1.1. 1999 m. sprendimas pradėti procedūrą ir 2002 m. neigiamas sprendimas

(1) 1994 m. įmonė United Parcel Service (toliau – UPS) padavė skundą, kuriame teigė, kad Vokietijos pašto bendrovei Deutsche Bundespost POSTDIENST (toliau – POSTDIENST) buvo suteikta neteisėta valstybės pagalba.

(2) 1999 m. spalio 23 d. pradėjus procedūrą dėl pagalbos (toliau – 1999 m. sprendimas pradėti procedūrą) 1999 m. rugsėjo 16 d. Vokietija pateikė savo pastabas. Paskelbusi 1999 m. sprendimą pradėti procedūrą Komisija gavo 14 suinteresuotųjų šalių pastabas, kurias 1999 m. gruodžio 15 d. raštu persiuntė Vokietijos federalinei vyriausybei suteikdama galimybę dėl jų pateikti savo pastabas. Vokietija atsakė 2000 m. vasario 1 d. raštu, užregistruotu jo gavimo dieną 2000 m. vasario 2 d.

(3) 2002 m. birželio 19 d. Komisija priėmė neigiamą sprendimą (3) (toliau – 2002 m. neigiamas sprendimas), kuriame konstatavo, kad POSTDIENST ir jos teisių ir pareigų perėmėja Deutsche Post AG (toliau – DPAG, o POSTDIENST ir DPAG kartu – Deutsche Post) už pašto siuntinių pristatymą į namus ėmė mažesnį už pristatymo sąnaudas atlygį ir kad tokia agresyvi kainų politika nebuvo Deutsche Post universaliųjų paslaugų prievolės dalis. Dėl to Deutsche Post patirti 572 mln. EUR nuostoliai, pažeidžiant SESV 106 ir 107 straipsnius, galiausiai įvairia forma buvo finansuoti iš valstybės išteklių (pvz., valstybės kompensacinės išmokos iš susijusios bendrovės Deutsche Bundespost TELEKOM (toliau – TELEKOM), valstybės paskolų garantijos ir valstybės parama pašto srities valstybės tarnautojų pensijoms finansuoti (toliau – pensijų subsidija).

(4) Komisijos raginimu su vidaus rinka nesuderinamą 572 mln. EUR valstybės pagalbą Vokietija iš DPAG išieškojo. Deutsche Post dėl šio sprendimo padavė apeliacinį skundą ES teismams.

(5) Europos Sąjungos Bendrasis Teismas (toliau – Bendrasis Teismas) savo 2008 m. sprendime (4) 2002 m. neigiamą sprendimą panaikino, nes Komisija nebuvo atlikusi išsamios visų su universaliųjų paslaugų prievole susijusių pajamų ir išlaidų analizės siekdama nustatyti, ar buvo kompensacijos Deutsche Post nepriemoka ar permoka.

(6) Atsižvelgdama į tai Vokietija išieškotą pagalbą – 572 mln. EUR neįskaitant palūkanų – grąžino Deutsche Post.

(7) 2010 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismas atmetė Komisijos paduotą apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo (5).

I.1.2. Kiti skundai po 2002 m. neigiamo sprendimo priėmimo

(8) 2004 m. gegužės 13 d.UPS padavė dar vieną skundą, kuriame teigė, kad Deutsche Post buvo suteikta neteisėta pagalba po 2002 m. neigiamo sprendimo priėmimo. UPS išsakė nuomonę, kad 2002 m. neigiamame sprendime ištirtos ne visos pirminiame 1994 m. paduotame skunde nurodytos priemonės ir kad Deutsche Post suteikti finansiniai pranašumai gerokai viršija su pagalbos taisyklėmis nesuderinamą 572 mln. EUR dydžio pagalbą. UPS teigimu, Deutsche Post valstybinius išteklius naudojo savo siuntų verslui plėsti (pvz., perimdama kitas įmones) ir paslaugoms savo patronuojamosioms įmonėms Postbank AG ir Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (toliau – DPEED), kurios veikė banko paslaugų sektoriuje ar, naudodamos prekės ženklą DHL, siuntų paslaugų pardavimo verslo klientams sektoriuje, nepagrįstai mažomis sandorių kainomis parduoti.

(9) 2004 m. lapkričio 9 d. ir 2005 m. balandžio 1 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymus pateikti informaciją. 2004 m. gruodžio 2 d. ir 2005 m. birželio 3 d. Vokietija pateikė savo atsakymus.

(10) 2004 m. liepos 16 d. įmonė TNT Post AG & Co KG (toliau – TNT) padavė skundą, kuriame irgi teigė, kad Deutsche Post paslaugas Postbank AG parduodavo nepagrįstai mažomis sandorių kainomis. TNT teigė, kad Postbank AG už suteiktas paslaugas apmokėdavo tik kintamas išlaidas, o bendras fiksuotas išlaidas už pardavimo tinklą visa apimtimi finansuodavo Deutsche Post iš savo laiškų monopolio pajamų.

(11) 2004 m. lapkričio 11 d. ir 2005 m. balandžio 25 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymus pateikti informaciją. 2004 m. gruodžio 17 d. ir 2005 m. birželio 23 d. Vokietija pateikė savo atsakymus.

I.1.3. 2007 m. sprendimas išplėsti procedūrą

(12) Gavusi daugiau skundų Komisija 2007 m. rugsėjo 12 d. raštu (6) (toliau – 2007 m. sprendimas išplėsti procedūrą) pranešė Vokietijai išplečianti 1999 m. pradėtą procedūrą. 2007 m. sprendimu išplėsti procedūrą buvo siekiama į procedūrą įtraukti visą naujai gautą informaciją ir išsamiai ištirti bet kokį galimai valstybės priemonių, suteiktų Deutsche Post, nulemtą konkurencijos iškreipimą (išsamesni svarstymai dėl valstybės kompensacinių išmokų, valstybės garantijų, pensijų subsidijos ir išimtinės licencijos teikti pašto paslaugas pateikti I.1.14 skirsnyje).

(13) Komisijos nuomone, reikėjo tiksliai atkurti 1990–2007 m. Deutsche Post buhalterinę apskaitą, siekiant išsiaiškinti valstybės priemonių poveikį su įvairiomis Deutsche Post teiktomis paslaugomis susijusioms pajamoms ir išlaidoms.

I.1.4. Vokietijos pastabos dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą

(14) 2007 m. gruodžio 14 d. Vokietija pateikė savo pastabas; Deutsche Post dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą padavė apeliacinį skundą (žr. I.3.1 skirsnį).

I.1.5. Suinteresuotųjų šalių pastabos dėl 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą ir Vokietijos pastabos dėl šių pastabų

(15) 2007 m. lapkričio 16 d.UPS ir TNT pateikė savo pastabas.

(16) 2007 m. gruodžio 20 d. Vokietija paprašė pratęsti pastabų teikimo terminą, o 2008 m. kovo 12 d. federalinė vyriausybė pateikė pastabas dėl TNT ir UPS pastabų.

I.1.6. Išorės eksperto pasirinkimas

(17) 2008 m. sausio 23 d. Komisija paskelbė konkursą ekspertizei atlikti, kuria remdamasi galėtų lengviau nustatyti, ar Deutsche Post per 1990–2007 m. laikotarpį už universaliųjų paslaugų prievolės vykdymą galbūt gavo kompensacijos permoką (7).

(18) 2008 m. birželio 18 d. Komisija sudarė sutartį su bendrove WIK Consult GmbH, kuri specializuojasi pašto sektoriaus išlaidų apskaitos srityje.

I.1.7. Vokietijos pastabos dėl pagrįstos tiriamojo laikotarpio trukmės

(19) 2008 m. birželio 10 d. ir 2008 m. birželio 18 d. raštuose Vokietija išreiškė prieštaravimą dėl Komisijos parinktos tiriamojo laikotarpio trukmės (1990–2007 m.) ir išsakė nuomonę, kad pakanka tyrimą apriboti 1990–1994 m. laikotarpiu, per kurį mokėtos valstybės kompensacinės išmokos. Vokietijos tvirtinimu, per šį laikotarpį nuostoliai buvo didesni negu valstybės kompensacinės išmokos, tad Deutsche Post kompensacijos permokos negavo. Vokietijos nuomone, remiantis Bendrijos bendrosiomis nuostatomis dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (8) (toliau – 2005 m. Bendrijos bendrosios nuostatos) laikotarpio po 1994 m. buhalterinės apskaitos duomenų pateikimas yra neproporcingas, nes kompensacijos permokos apskaičiavimo laikotarpis – ketveri metai.

(20) 2008 m. birželio 27 d. Vokietija pateikė teisinę ekspertizę dėl Komisijos pareigos valstybės kompensacines išmokas, valstybės garantijas ir pensijų subsidijas tirti atskirai (9). Taip pat Vokietija teigė, kad norint įvertinti valstybės garantijas ir pensijų subsidiją buhalterinės apskaitos duomenų tikrinti nebūtina.

(21) Tokią pačią nuomonę Vokietija išsakė Komisijos tarnyboms 2008 m. gegužės 29 d. ir 2008 m. liepos 15 d. vykusiuose susitikimuose.

I.1.8. 2008 m. liepos 17 d. prašymas pateikti informaciją

(22) 2008 m. liepos 17 d. Komisija Vokietijai išsiuntė prašymą pateikti informaciją, kuriame nurodė visas tirtinas valstybės priemones ir pateikė klausimyną dėl per 1990–2007 m. laikotarpį Deutsche Post gautų pajamų ir patirtų išlaidų. Prašymas pateikti informaciją buvo parengtas bendradarbiaujant su WIK Consult. 2008 m. rugpjūčio 5 d. Vokietija paprašė pratęsti informacijos pateikimo terminą neapibrėžtam laikui motyvuodama tuo, kad pirmiau turi išsiaiškinti, ar turi tam tikrus duomenis.

I.1.9. 2008 m. rugpjūčio 12 ir 22 d. priminimo raštai

(23) 2008 m. rugpjūčio 12 d. Komisija paaiškino, kodėl turi patikrinti 1990–2007 m. laikotarpio Deutsche Post pajamas ir išlaidas, ir dar kartą paprašė pateikti prašomą informaciją.

(24) Savo 2008 m. rugpjūčio 14 d. atsakyme Vokietija vėl tvirtino, kad nėra jokio pagrindo tikrinti Deutsche Post pajamas ir išlaidas po 1994 m. 2008 m. rugpjūčio 22 d. Komisija pranešė pasiliekanti teisę tuo atveju, jei Vokietija nepateiks prašomos informacijos, priimti sprendimą, įpareigojantį pateikti tą informaciją, kaip numatyta 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (10), 10 straipsnio 3 dalyje.

(25) 2008 m. rugsėjo 29 d. rašte Vokietija pateikė dar vienos teisinės ekspertizės (galiausiai pateiktos 2008 m. spalio 2 d.) rezultatus, siekdama pagrįsti savo nuomonę, kad buhalterinės apskaitos po 1994 m. tikrinti nereikia ir kad 1990–1994 m. laikotarpis yra pagrįstas tiriamasis laikotarpis (11).

(26) 2008 m. spalio 28 d. Vokietija pateikė informaciją apie valstybės garantijas ir pensijų subsidiją.

I.1.10. 2008 m. spalio 30 d. sprendimas, įpareigojantis pateikti informaciją

(27) Komisija su Vokietijos argumentais nesutiko ir laikėsi nuomonės, kad būtina išanalizuoti duomenis iki 2007 m., siekiant išsamiai įvertinti suteiktų valstybės priemonių poveikį konkurencijos teisės požiūriu. Po 2008 m. rugpjūčio 12 d. ir 2008 m. rugpjūčio 22 d. priminimo raštų Komisija 2008 m. spalio 30 d. priėmė sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, kuriuo Vokietijos oficialiai buvo paprašyta pateikti visus reikiamus 1990–2007 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenis.

(28) Vokietija ir Deutsche Post užginčijo sprendimo, įpareigojančio pateikti informaciją, galiojimą (plg. I.3.2 skirsnį).

(29) 2008 m. lapkričio 27 d. Vokietija pateikė prašomus 1990–1994 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenis, o 2008 m. gruodžio 5 ir 16 d. atnaujino 2008 m. lapkričio 27 d. pateiktus buhalterinės apskaitos duomenis.

I.1.11. 1990–2007 m. laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenų pateikimas

(30) Po 2009 m. vasario 6 d. įvykusio Vokietijos valstybės sekretoriaus pono B. Pfaffenbacho, DPAG valdybos primininko pono F. Appelio ir už konkurencijos politiką atsakingo Komisijos nario susitikimo Vokietija ir Deutsche Post pareiškė pasirengusios pateikti laikotarpio po 1994 m. buhalterinės apskaitos duomenis.

(31) 2009 m. kovo 3 d. Vokietija pateikė pirmą viso 1990–2007 m. tiriamojo laikotarpio buhalterinės apskaitos duomenų rinkinį.

(32) 2009 m. kovo 3 d. Briuselyje ir 2009 m. kovo 12 d., 2009 m. balandžio 2 d., 2009 m. gegužės 28 d., 2009 m. birželio 23 d. ir 2009 m. rugsėjo 18 d. Bonoje įvyko Deutsche Post ir Komisijos tarnybų atstovų susitikimai. 2009 m. kovo 26 d., 2009 m. gegužės 7 d. ir 2009 m. birželio 22 d. Vokietija pateikė atitinkamus Deutsche Post svarstymus.

(33) Įvykus šiems susitikimams ir 2009 m. birželio 4 d ir 2009 m. liepos 30 d. Komisijos tarnyboms Deutsche Post pateikus nemažai klausimų, 2009 m. liepos 9 d., 2009 m. liepos 31 d., 2009 m. rugpjūčio 17 d., 2009 m. rugsėjo 8 d., 2009 m. rugsėjo 10 d. ir 2009 m. spalio 15 d. Vokietija pateikė atnaujintus buhalterinės apskaitos duomenis ir kitus paaiškinimus.

(34) 2009 m. rugsėjo 16 ir 24 d. Komisijos tarnybos pateikė daugiau klausimų, į kuriuos Vokietija atsakė 2009 m. spalio 14 d.

I.1.12. WIK ekspertizės pateikimas

(35) Delsiant pateikti buhalterinės apskaitos duomenis kelis kartus reikėjo pratęsti sutartį su WIK Consult. 2009 m. lapkričio 9 d.WIK Consult pagaliau pateikė savo ekspertizę (toliau – WIK ekspertizė).

(36) 2010 m. sausio 14 ir 21 d. Vokietija pateikė pastabas dėl WIK ekspertizės. 2010 m. vasario 11 d. Vokietija pateikė KPMG parengtą ekspertizę (toliau – KPMG ekspertizė) dėl pervestinų sumų (12), kurias iki 1995 m. Deutsche Post turėjo mokėti valstybei, teisinio pobūdžio ir Deloitte parengtą ekspertizę (13) (toliau – Deloitte I ekspertizė) dėl WIK ekspertizėje kaip pagrindas imto lyginamojo indekso „pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti.

(37) 2010 m. balandžio 23 d. Vokietija pateikė dar vieną Deloitte tyrimą (toliau – Deloitte II ekspertizė) dėl pagrįsto pelno, kurį reikia imti kaip Deutsche Post universaliųjų paslaugų pagrindą, dydžio.

(38) 2010 m. rugpjūčio 9 d. Vokietija pateikė daugiau pastabų dėl kompensacijos permokos apskaičiavimo ir rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio investuotojo principo taikymo vertinant valstybės kompensacines išmokas.

I.1.13. Pastabos panaikinus 2002 m. neigiamą sprendimą

(39) 2010 m. lapkričio 5 d. Vokietija pateikė dar vieną teisinę ekspertizę, kurioje nagrinėjama sprendimo byloje C-399/08 Komisija prieš Deutsche Post (plg. I.3.5 skirsnį) reikšmė vykstančiai pagalbos tyrimo procedūrai (14).

I.1.14. 2011 m. sprendimas išplėsti procedūrą

(40) 2011 m. gegužės 10 d. raštu Komisija Vokietijai pranešė apie savo sprendimą remiantis SESV 108 straipsnio 2 dalimi išplėsti 1999 m. pradėtą ir 2007 m. išplėstą procedūrą, siekiant išsamiai ištirti pensijų subsidiją, kuri Deutsche Post buvo teikiama nuo 1995 m. (toliau – 2011 m. sprendimas išplėsti procedūrą).

(41) 2011 m. gegužės 23 d. Vokietija paprašė pratęsti terminą, o 2011 m. liepos 29 d. pateikė savo pastabas ir kelias kitas ekspertizes: dėl būtinybės apskaičiuoti kompensacijos permoką siekiant įrodyti tariamas kryžmines subsidijas (15), dėl Deutsche Post faktiškai patirtų socialinių išlaidų ir rinkoje įprastų socialinių išlaidų palyginimo (16) ir dėl Deutsche Post patirtų rinkos lygį viršijančių socialinių išlaidų dydžio (17).

(42) 2011 m. spalio 4 d. savo pastabas pateikė UPS, 2011 m. spalio 5 d. – Free and Fair Postal Postal Initiative (toliau – FFPI), 2011 m. spalio 7 d. – Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (toliau – BIEK). 2011 m. spalio 13 d. Komisija suinteresuotųjų šalių pastabas persiuntė Vokietijai.

(43) 2011 m. lapkričio 14 d. Vokietija dėl suinteresuotųjų šalių pastabų pateikė savo pastabas.

(44) 2011 m. lapkričio 18 d. Komisija pateikė dar vieną prašymą pateikti išsamesnę informaciją apie teisių į pensiją finansavimą po 2007 m. Vokietija atsakė 2012 m. sausio 2 ir 19 d. raštais. 2011 m. gruodžio 16 d. Komisija Vokietijai pateikė Charles River Associates ekspertizę dėl pelno lyginamosios analizės pagal atskaitos tašką (18) (toliau – CRA ekspertizė), dėl kurios 2012 m. sausio 16 d. Vokietija pateikė savo pastabas.

I.2. Procedūra pagal SESV 102 straipsnį

(45) Remdamasi 1994 m. UPS skundu Komisija konstatavo, kad per 1990–1995 m. laikotarpį Deutsche Post savo į konkurentų išstūmimą nukreipta siuntinių paslaugų kainodara „verslas klientui“ segmente pažeidė SESV 102 straipsnį. Deutsche Post buvo skirta 24 mln. EUR bauda (19).

(46) 2004 m. balandžio 22 d.UPS remdamasi SESV 102 straipsniu padavė dar vieną skundą dėl Deutsche Post piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje. UPS teigimu, Deutsche Post už savo reguliuojamas laiškų paslaugas ėmė per didelį atlygį.

(47) Savo tyrimo metu 2004 m. lapkričio 5 d. Komisija gavo dokumentus dėl Vokietijos pašto reguliavimo institucijos (toliau – pašto reguliavimo institucija) sprendimo dėl Deutsche Post reguliuojamų laiškų paslaugų viršutinės kainos ribos laikotarpiu nuo 2003 m. sausio 1 d. (toliau – 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų). 2007 m. birželio 13 d. raštu Vokietija pareiškė sutinkanti, kad šie dokumentai būtų naudojami procedūroje dėl pagalbos.

(48) 2008 m. kovo 25 d. Komisija nusprendė nutraukti procedūrą dėl kartelio manydama, kad tokį SESV 102 straipsnio pažeidimą įrodyti neįmanoma (20).

I.3. Teisminės procedūros

I.3.1. Byla T-421/07 Deutsche Post AG prieš Komisiją

(49) Deutsche Post apskundė 2007 m. sprendimą išplėsti procedūrą aiškindama, kad 2002 m. neigiamu sprendimu buvo sukurtas teisėtas lūkestis, jog Komisija savo tyrimų nebeatnaujins.

(50) 2011 m. gruodžio 8 d. Bendrasis Teismas šį skundą atmetė kaip nepriimtiną (21).

I.3.2. Byla T-570/08 Deutsche Post AG prieš Komisiją ir byla T-571/08 Vokietija prieš Komisiją

(51) Vokietija ir Deutsche Post apskundė 2008 m. spalio 30 d. Komisijos sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, nes, jų nuomone, šiuo sprendimu prašyta pateikti nesvarbią informaciją ir dėl to Deutsche Post patyrė neproporcingai didelių sąnaudų.

(52) 2010 m. liepos 16 d. Bendrasis Teismas abu skundus atmetė kaip nepriimtinus nurodydamas, kad dėl sprendimo, įpareigojančio pateikti informaciją, nei Deutsche Post, nei Vokietijos procesinės teisės nebuvo pažeistos.

I.3.3. Byla C-463/10 P Deutsche Post AG prieš Komisiją ir byla C-475/10 P Vokietija prieš Komisiją

(53) 2010 m. rugsėjo 27 d.Deutsche Post ir Vokietija dėl Bendrojo Teismo sprendimo padavė apeliacinį skundą tebesilaikydamos nuomonės, kad sprendimu, įpareigojančiu pateikti informaciją, buvo pažeistos jų teisės. 2011 m. spalio 13 d. Teisingumo Teismas panaikino 2010 m. liepos 16 d. Bendrojo Teismo sprendimą (22), todėl byla buvo perduota Teisingumo Teismui; procesas tebevyksta.

I.3.4. Byla T-344/10 UPS prieš Komisiją

(54) 2010 m. rugpjūčio 20 d.UPS Bendrajam Teismui padavė skundą teigdama, kad Komisija 2007 m. atlikdama teisinį pagalbos tyrimą neteisėtai nesiėmė veiksmų. UPS teigimu, kadangi nuo 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą praėjo beveik treji metai, Komisija turėjo pakankamai galimybių ištirti nagrinėjamas priemones ir įvertinti faktines ir teisines aplinkybes, kad galėtų priimti galutinį sprendimą ir baigti tyrimo procedūrą. Procesas tebevyksta.

I.3.5. Byla T-388/11 Deutsche Post AG prieš Komisiją

(55) 2011 m. liepos 22 d.Deutsche Post apskundė 2011 m. sprendimą išplėsti procedūrą motyvuodama, kad Komisija akivaizdžiai apsiriko savo išankstiniame vertinime pensijų subsidiją laikydama valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir nauja pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį. Procesas tebevyksta.

II. IŠSAMUS VALSTYBĖS PRIEMONIŲ APIBŪDINIMAS

(56) Nuo 1989 m. valstybės parama Deutsche Post buvo teikiama įvairių priemonių forma: — valstybės teikiamas teisių į pensiją finansavimas šiuo pagrindu: — 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymas (23) (Personalrechtsgesetz, PostPersRG); — valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos šiuo pagrindu: — 1989 m. Pašto organizavimo įstatymas (24) (Postverfassungsgesetz, PostVerfG), — 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymas (25) (Postumwandlungsgesetz, PostUmwG); — išimtinė licencija ir kainų reguliavimas šiuo pagrindu: — 1989 m. Pašto įstatymas (26) (Gesetz über das Postwesen, PostG), — 1997 m. Pašto įstatymas (Postgesetz, PostG).

II.1. Pensijų subsidija atsižvelgiant į socialines išmokas ir socialinių įmokų schemas valstybės tarnautojams ir privatiems darbuotojams

(57) Nuo 1995 m. pensijų subsidija buvo finansuojama didelė dalis pensijų išmokų į pensiją išėjusiems Deutsche Post valstybės tarnautojams. Siekiant įvertinti visas pensijų subsidijos pasekmes, tolesniuose skirsniuose socialinės išmokos ir socialinės įmokos valstybės tarnautojams apibūdintos išsamiau ir palygintos su įstatymais nustatytu pagal privatinę teisę įdarbintų darbuotojų (toliau – privatūs darbuotojai) socialiniu draudimu.

II.1.1. Socialinės išmokos valstybės tarnautojams

(58) Valstybės tarnautojai turi teisę į senatvės pensiją ir paramą ligos ir slaugos atveju. Išmokos Deutsche Post valstybės tarnautojams yra tokios pačios, kaip ir kitiems valstybės tarnautojams: — pagal Valstybės tarnautojų pensijų įstatymo (BeamtVG) (27) 14 straipsnį pensijos dydis apskaičiuojamas iš anksto kaip tam tikras valstybės tarnautojo paskutinio darbo užmokesčio procentinis dydis. Tad, pavyzdžiui, valstybės tarnautojai, išėję į pensiją 2010 m. ir turintys reikiamą darbo stažą, gauna pensiją, atitinkančią 71,75 % jų paskutinio darbo užmokesčio, — valstybės tarnautojai turi teisę į 50–70 % sveikatos priežiūros ir slaugos išlaidų kompensaciją, o patys turi sumokėti tik šią dalį viršijančias išlaidas. Tikslus sveikatos priežiūros išlaidų paskirstymas priklauso nuo įvairių kriterijų, pavyzdžiui, vaikų skaičiaus. Valstybės tarnautojai gali arba sudaryti savanoriško papildomo draudimo sutartį, arba savo mokėtiną sveikatos priežiūros išlaidų dalį susimokėti patys.

II.1.2. Socialinių išmokų POSTDIENST valstybės tarnautojams finansavimas per 1989–1994 m. laikotarpį

(59) Po pirmos 1989 m. įvykdytos pašto reformos POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį turėjo visa apimtimi kompensuoti pensijų išmokas ir sveikatos priežiūros išlaidas į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams, kurie atitinkamoms įmonėms buvo priskirti pagal konkrečių valstybės tarnautojų ankstesnį darbą. Pagal šią nuostatą ši valstybės tarnautojų teisė tebėra pagrįsta valstybės atžvilgiu, tačiau valstybė visą sumą gali išieškoti iš POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK.

II.1.3. Socialinių išmokų finansavimas DPAG valstybės tarnautojams nuo 1995 m.

(60) Per antrą 1994 m. įvykdytą pašto reformą POSTDIENST dirbę valstybės tarnautojai pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 1 dalį buvo priskirti DPAG. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį valstybės tarnautojų teisinis statusas išliko toks pat. Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 1 straipsnio 1 dalį DPAG iš valstybės perėmė visas darbdavio teises ir pareigas, o pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį – visas valstybės tarnautojų turtines teises.

(61) Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 15 straipsnį pensijų ir sveikatos priežiūros išmokas į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams pradėjo mokėti naujai įsteigtas Deutsche Post valstybės tarnautojų pensijų fondas. 2001 m. liepos 1 d.Deutsche Post, Deutsche Telekom AG ir Postbank AG pensijų fondai buvo sujungti į Pašto valstybės tarnautojų pensijų kasą (Postbeamtenversorgungskasse) (toliau kalbant apie visą laikotarpį nuo 1995 m. sausio 1 d. šie fondai kartu vadinami pensijų fondu).

(62) Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalį Deutsche Post per 1995–1999 m. laikotarpį į pensijų fondą turėjo mokėti 2,045 mlrd. EUR dydžio metinę įmoką, iš viso – 10,225 mlrd. EUR. Nuo 2000 m. pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį Deutsche Post į pensijų fondą turi mokėti metinę 33 % dydžio įmoką nuo valstybės tarnautojams skirto darbo užmokesčio (t. y. įmokas, kurios siekė nuo 735 mln. EUR 2000 m. iki 540 mln EUR 2010 m.).

(63) Pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 2 dalį trūkstama suma (t. y. pensijų išmokų į pensiją išėjusiems valstybės tarnautojams ir Deutsche Post į pensijų fondą sumokėtos įmokos skirtumas) padengiama iš pensijų subsidijos. Pensijų subsidija padidėjo nuo 151 mln. EUR (1995 m.) iki 3,203 mlrd. EUR (2010 m.) ir per 1995–2010 m. laikotarpį siekė iš viso 37,121 mlrd. EUR. 1 paveikslas Pensijų fondo finansavimas (mln. EUR)

II.1.4. Privačių darbuotojų įstatymais nustatytas socialinis draudimas ir Deutsche Post dirbančių privačių darbuotojų papildomas pensijų draudimas

(64) Privatūs darbuotojai privalomai draudžiami socialiniu draudimu ir turi sudaryti šias keturias draudimo sutartis: pensijų, nedarbo, sveikatos ir slaugos (28). Įstatymais nustatytomis socialinio draudimo sistemomis privatiems darbuotojams pensijų ir sveikatos draudimo srityje numatyta kitokia draudiminė apsauga negu valstybės tarnautojams: — pensijos dydis apskaičiuojamas ne kaip paskutinės mėnesinės algos, o kaip viso gyvenimo vidutinės algos procentinis dydis; — sveikatos ir slaugos draudimo išlaidos apmokamos visos.

(65) Dėl socialinių išmokų finansavimo taip pat esama esminių skirtumų, palyginti su valstybės tarnautojams taikomomis taisyklėmis: privačių darbuotojų įstatymais nustatytas socialinis draudimas finansuojamas iš per darbuotojo profesinę veiklą darbuotojo ir darbdavio sumokėtų įmokų (toliau – įstatymais nustatytos socialinio draudimo įmokos). Nors visas įmokos tarifas oficialiai dalijamas į darbuotojo ir darbdavio dalis, kurios sudaro maždaug po pusę visos sumos, tačiau visą įmokos tarifą į socialinio draudimo sistemą privalo pervesti darbdavys. 2 paveikslas Įstatymais nustatytų socialinio draudimo įmokų tarifai, nurodyti privačių darbuotojų bendrosios algos procentais (žr. taip pat priedą)

(66) Iš 2 paveikslo matyti, kad įstatymais nustatytos socialinio draudimo įmokos nuo 1995 m. sudarė 38–42 % bendrosios algos (grynoji alga plius darbuotojo dalis). Darbdavio ir darbuotojo mokamos socialinio draudimo įmokų dalys sudarė 19–21 % bendrosios algos (išsamūs duomenys pagal metus pateikti priede).

(67) Deutsche Post privatūs darbuotojai naudojosi ne tik įstatymais nustatytu socialiniu draudimu, bet ir papildomu pensijų draudimu. Prieš 1997 m. įdarbinti privatūs darbuotojai galėjo pasinaudoti papildomu pensijų draudimu, pagal kurį jie gautų pensiją, palygintiną su valstybės tarnautojų pensija. Taigi papildomu pensijų draudimu buvo padengiamas privačių darbuotojų įstatymais nustatytos socialinio draudimo pensijos, kuri atitinka tam tikrą viso gyvenimo vidutinės algos procentinį dydį, ir valstybės tarnautojų pensijos, kuri atitinka tam tikrą paskutinio darbo užmokesčio procentinį dydį, skirtumas. Tikslios nuostatos nustatytos Deutsche Bundespost pensijų įstaigos (toliau – VAP) įstatuose (29).

(68) Iki 1997 m. Deutsche Post finansavo į pensiją išėjusių privačių darbuotojų papildomą pensiją mokėdama įmoką, kuri sudarė maždaug [5–10 %] (30) dirbančių privačių darbuotojų bendrosios algos. Nuo 1997 m. Deutsche Post formavo atidėjinius neįvykdytiems VAP įsipareigojimams finansuoti (žr. taip pat # 4 įsipareigojimo apibūdinimą II.3.1.3 skirsnyje).

(69) Nuo 1997 m. įdarbinamiems privatiems darbuotojams buvo siūlomas gerokai mažesnis papildomas pensijų draudimas, kuriam per 1997–2007 m. laikotarpį Deutsche Post sumokėjo [0–5 %] bendrosios algos dydžio sumą.

II.2. Valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos atsižvelgiant į Deutsche Post išimtinę licenciją ir universaliųjų pašto paslaugų prievolę

II.2.1. Išimtinė licencija iki 2007 m.

(70) Iki 1998 m. įrengti ir eksploatuoti laiškų siuntų vežimo už atlygį įrenginius pagal 1989 m. Pašto įstatymo 2 straipsnį turėjo teisę tik Deutsche Post. Teikti kitas pašto paslaugas, kaip antai siuntinių, laikraščių arba periodinių leidinių vežimas, Deutsche Post išimtinės teisės neturėjo ir šios paslaugos buvo atvertos konkurencijai. Pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnį pelnas, gautas teikiant šias rezervuotas laiškų paslaugas, turi būti panaudotas nuostoliams, patirtiems teikiant konkurencijai atvertas universaliąsias paslaugas, finansuoti. Pagal 1994 m. Telekomunikacijų ir pašto įstatymo (PTRegG) (31) 4 straipsnį federalinis pašto ir telekomunikacijų ministras turėjo teisę nustatyti atlygį už rezervuotų pašto paslaugų teikimą.

(71) 1998 m. įsigaliojus 1997 m. Pašto įstatymui Deutsche Post rezervuotų paslaugų apimtis pamažu sumažinta. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 51 straipsnį 1997 m. Deutsche Post išimtinė licencija apėmė laiškų siuntų ir adresuotų katalogų, kurių svoris mažesnis kaip 200 g, vežimą, bet vėliau svorio riba pamažu sumažinta iki 50 g (2006 m.). Išimtinė licencija nustojo galioti 2007 m. gruodžio 31 d.

II.2.2. Universaliųjų pašto paslaugų prievolė iki 2007 m.

(72) Universaliųjų pašto paslaugų prievolė Deutsche Post oficialiai nustatyta dviem teisės aktais: — Potvarkiu dėl privalomų pašto paslaugų (PPflLV) (32) Deutsche Post paskirta universaliųjų pašto paslaugų teikėja laiškų siuntoms ir siuntiniams, kurių svoris neviršija 20 kg, vežti ir jai patikėta teikti atitinkamas paslaugas visoje Vokietijoje už jų teikimą imant vienodą atlygį, — 1997 m. Pašto įstatymu ir 1999 m. lydinčiuoju įgyvendinimo potvarkiu (33) (toliau – 1999 m. Potvarkis dėl universaliųjų paslaugų) DPAG duotas pavedimas teikti universaliąsias paslaugas buvo pratęstas.

(73) 1997 m. Pašto įstatymo 11 straipsnyje universaliosios paslaugos apibrėžiamos kaip būtinoji visoje šalyje prieinamomis kainomis teikiamų pašto paslaugų pasiūla. Šios paslaugos apima laiškų siuntų, adresuotų katalogų, kurių vieno svoris neviršija 20 kg, knygų, katalogų, laikraščių ir periodinių leidinių vežimą (toliau – universaliosios paslaugos).

(74) 1999 m. Potvarkyje dėl universaliųjų paslaugų nustatyti būtinieji universaliųjų paslaugų kokybės reikalavimai: — turi veikti ne mažiau kaip 12 000 stacionarių pašto skyrių, išdėstytų po visą Vokietijos teritoriją, — per metus vidutiniškai 80 % laiškų siuntų ir siuntinių turi būti pristatomi per tam tikrus terminus (laiškų siuntos – per vieną darbo dieną, siuntiniai – per dvi darbo dienas); be to, darbo dienomis turi būti pristatoma bent kartą per dieną, — nors bendras reikalavimas dėl universaliųjų paslaugų kainų yra tas, kad jos turi būti prieinamos, tačiau DPAG turėjo taikyti vienodas laiškų paslaugų, kurias teikė pagal 2007 m. nustojusią galioti išimtinę licenciją, kainas. Vis dėlto DPAG, nustatydama rezervuotų paslaugų kainas, turėjo tam tikrą lankstumą, nes galėjo sudaryti individualius susitarimus dėl kainų su klientais, kurie vienu metu siunčia ne mažiau kaip 50 vienetų.

(75) 1997 m. Pašto įstatymo 52 straipsniu pavedimas DPAG teikti universaliąsias paslaugas pratęstas iki 2007 m. gruodžio 31 d., t. y. iki jos išimtinės licencijos teikti laiškų paslaugas panaikinimo. Nustojus galioti išimtinei licencijai nė vienam pašto paslaugų teikėjui Vokietijoje nebuvo pavesta teikti universaliąsias paslaugas, tai reiškia, kad jas turi teikti visi pašto paslaugų teikėjai („rinkos jėgos“). Nustačius arba tariant, kad kuri nors universalioji paslauga teikiama nepakankamai arba netinkamai, 1997 m. Pašto įstatyme numatytos teisinės priemonės, kaip užtikrinti šių paslaugų teikimą.

(76) Kaip matyti iš WIK ekspertizės (3 paveikslas), apie 88 % visų pajamų 1990–2007 m. teko universaliosioms paslaugoms. Dėl dominuojančios Deutsche Post padėties rinkoje didesniajai daliai universaliųjų pašto paslaugų buvo taikomas kainų reguliavimas (plg. II.2.1 skirsnį). Be šių reguliuojamų paslaugų, kurios sudarė apie 62 % visų pajamų, Deutsche Post, dalyvaudama konkurencijoje su kitais paslaugų teikėjais, teikė universaliąsias siuntinių paslaugas (apie 15 % visų pajamų) ir kitas universaliąsias laiškų paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos (apie 11 % visų pajamų).

(77) Be to, Deutsche Post teikė ir komercines paslaugas (pvz., mažmeninės bankininkystės paslaugas bankui Postbank, pardavimo paslaugas bendrovei Telekom, neadresuotų pašto siuntų platinimo paslaugas). Per 1990–2007 m. iš komercinių paslaugų gautos pajamos sudarė apie 12 % visų Deutsche Post pajamų.

II.2.3. Valstybės kompensacinės išmokos

(78) Deutsche Bundespost nuo jos įsteigimo 1950 m. turėjo specialiojo valstybės turto (Sondervermögen) statusą. Pagal Vokietijos administracinę teisę specialiojo turto statusą turinti įmonė neturi nuo valstybės nepriklausomo juridinio asmens statuso, tačiau turi savo biudžetą ir neatsako už bendras valstybės skolas.

(79) Per 1989 m. įvykdytą pirmą reformą buvo numatyta, kad specialiojo turto statusą turinti įmonė dalijama į tris dalis – POSTDIENST, POSTBANK ir TELEKOM, kurios kvalifikuotos kaip „valstybinės įmonės“, tačiau dar neturėjo nuo valstybės nepriklausomo juridinio asmens statuso.

(80) Nors pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 2 ir 3 dalis šios trys įmonės su atskiromis savo paslaugomis susijusias išlaidas iš esmės turėjo finansuoti iš savo pačių pajamų, tačiau kryžminis finansavimas tarp jų buvo leidžiamas tokiu mastu, kokiu jos patyrė nuostolių teikdamos universaliąsias paslaugas. Šiuo pagrindu per 1990–1993 m. POSTDIENST iš TELEKOM gavo iš viso 2,844 mlrd. EUR savo nuostoliams padengti.

(81) Per antrąją pašto reformą šios trys specialiojo turto dalys 1995 m. sausio 1 d. reorganizuotos į akcines bendroves – POSTDIENST į DPAG, POSTBANK į Postbank AG, TELEKOM į Telekom AG. Pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 2 dalį Telekom AG perėmė visus kredito įsipareigojimus, kurie buvo susiję su specialiojo turto statusą turinčia įmone kaip visuma, tačiau gavo teisę susigrąžinti lėšas iš DPAG ir Postbank AG tokiu mastu, kokiu kredito įsipareigojimai buvo priskirtini šių bendrovių teisinėms pirmtakėms.

(82) Tačiau pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 7 straipsnį Telekom AG neteko teisės susigrąžinti lėšas iš DPAG (kuri jai suteikta 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 2 dalimi) tokia apimtimi, kokia iki 1994 m. gruodžio 31 d.POSTDIENST turėjo susikaupusių nuostolių. Dėl to iš Telekom AG į DPAG buvo perkelta 2,822 mlrd. EUR vertės turto. Vokietijos teigimu, šis turto perkėlimas iš Telekom AG, kaip ir ankstesnės kompensacinės išmokos pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 37 straipsnio 3 dalį, DPAG buvo būtinos universaliųjų paslaugų prievolei vykdyti.

(83) Per 1990–1995 m. laikotarpį POSTDIENST gavo iš viso 5,666 mlrd. EUR kaip universaliųjų paslaugų prievolės kompensaciją.

II.2.4. Prieš 1995 m. išleistų skolos vertybinių popierių valstybės garantija

(84) Nuo 1953 m. pagal 1953 m. Pašto administravimo įstatymo (PostVwG) (34) 22 straipsnio 4 dalį Deutsche Bundespost skolos vertybiniai popieriai prilyginami valstybės skolos vertybiniams popieriams. Kai 1953 m. Pašto administravimo įstatymas buvo pakeistas 1989 m. Pašto organizavimo įstatymu, ši nuostata buvo perkelta į 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 40 straipsnį.

(85) 1989 m. sukūrus tris segmentus, POSTDIENST skolos vertybinius popierius leido ne savarankiškai, o POSTBANK savarankiškai administravo atitinkamus visų trijų Deutsche Bundespost įmonių sandorius. Tada skolos vertybiniai popieriai būdavo priskiriami POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK pagal jų finansinį poreikį.

(86) Nuo 1995 m. pagal 1994 m. Pašto reorganizavimo įstatymo 2 straipsnio 4 dalį Vokietija ir toliau prisiėmė atsakomybę už visų įsipareigojimų, kuriuos prisiėmė Deutsche Bundespost prieš 1995 m. ir kurie vėliau buvo priskirti POSTDIENST, TELEKOM ir POSTBANK, vykdymą. Tačiau Vokietija neprisiėmė atsakomybės už skolos vertybinius popierius, kuriuos DPAG išleido vėliau.

II.3. Iš reguliuojamų paslaugų teikimo gautos pajamos kaip papildoma pensijų išlaidų ir su universaliosiomis paslaugomis susijusių grynųjų išlaidų kompensacija

(87) Be to, 1997 m. Pašto įstatymu Federalinei tinklo agentūrai (Bundesnetzagentur, toliau – Pašto reguliavimo institucija) pavesta prižiūrėti rezervuotas ir liberalizuotas laiškų paslaugų rinkas. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį Pašto reguliavimo institucija yra kompetentinga nustatyti atlygį, kurį Deutsche Post ima laiškų paslaugų rinkose, kuriose užima dominuojančią padėtį. Deutsche Post dominuojančią padėtį užėmė ne tik rezervuotų paslaugų rinkoje (pagal 1997 m. Pašto įstatymo 51 straipsnį), bet ir beveik visų kitų laiškų paslaugų rinkose, kurios jau buvo atvertos konkurencijai. Kainos gali būti reguliuojamos arba ex ante nustatant didžiausias kainas, arba ex post vykdant kainų kontrolę.

(88) Iš Pašto reguliavimo institucijos rinkos tyrimų matyti, kad Deutsche Post dalis reguliuojamų laiškų paslaugų rinkose vidutiniškai sudarė 90–97 %. Savo paskutinėje ataskaitoje Pašto reguliavimo institucija apgailestaudama nurodo, kad nuo 1997 m. pradėjus pamažu atverti rinkas nepavyko sukurti veiksmingos konkurencijos Vokietijos laiškų paslaugų rinkoje (35).

(89) Iš reguliuojamų laiškų paslaugų teikimo Deutsche Post gavo didesniąją dalį visų savo pajamų (pvz., per 1990–2007 m. laikotarpį apie 62 % visų pajamų (žr. 3 paveikslą), per 2008–2010 m. laikotarpį – apie 56 % visų pajamų).

(90) Visos kitos universaliosios paslaugos ir komercinės paslaugos, kurioms netaikomi 1997 m. Pašto įstatymo 19–27 straipsniai dėl atlygio reguliavimo (36), toliau vadinamos „paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos“.

(91) 1997 m. Pašto įstatymo 20 straipsnio 1 ir 2 dalyse dėl laiškų paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, nustatyta, kad atlygis turi būti nustatomas atsižvelgiant į veiksmingo paslaugų teikimo išlaidas. Pašto reguliavimo institucija, jei dalykiniu požiūriu tai pagrįsta, be kita ko, turi tinkamai atsižvelgti į: — pašto paslaugų teikimo visoje šalyje išlaidas, — iš POSTDIENST perimtų darbuotojų pensijų ir sveikatos draudimo išmokų išlaidas.

(92) 1997 m. Pašto įstatymo 57 straipsniu ir 2000 m. kovo 27 d. Federalinio ekonomikos ir technologijų ministro Bendruoju nurodymu reguliuojamos kainos iki 2002 m. gruodžio 31 d. buvo įšaldytos 1997 m. lygyje.

II.3.1. 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų

(93) Pats pirmasis Pašto reguliavimo institucijos sprendimas dėl viršutinės reguliuojamo atlygio už laiškų paslaugas ribos laikotarpiui nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2007 m. gruodžio 31 d. (toliau – 2002 m. sprendimas dėl didžiausių kainų) buvo priimtas tik 2002 m. Vadinamasis didžiausių kainų ribų reguliavimas yra tokia paslaugų krepšelio kainų reguliavimo procedūra, kai, užuot kontroliavus kiekvienos paslaugos kainą, nustatomas svertinis visų to krepšelio paslaugų kainų vidurkis, kuris laikomas viršutine riba. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį ex ante didžiausių kainų nustatymas buvo taikomas visoms pašto paslaugoms, kurių rinkoje Deutsche Post užėmė dominuojančią padėtį.

(94) 2002 m. sprendimui dėl didžiausių kainų priimti Deutsche Post Pašto reguliavimo institucijai pirmąkart perdavė 1998–2006 m. laikotarpio reguliuojamuosius pajamų ir išlaidų skaičiavimus (toliau – 2002 m. RPIS). RPIS buvo grindžiami iki 2001 m. gautais veiklos rezultatais ir kelerių ateinančių metų prognozėmis.

(95) 2002 m. Deutsche Post nurodė vadinamuosius įsipareigojimus, susijusius su universaliųjų paslaugų prievole ir iš POSTDIENST perimtų valstybės tarnautojų ir privačių darbuotojų įdarbinimu. Šie įsipareigojimai yra išlaidos, kurių, Deutsche Post teigimu, ji nebūtų patyrusi, jei nebūtų turėjusi vykdyti universaliųjų paslaugų prievolės ir perimti POSTDIENST darbuotojų ir infrastruktūros (plg. 1 lentelėje pateiktą išsamų sąrašą). 1 lentelė 2002 m. sprendimu dėl didžiausių kainų patvirtinti įsipareigojimai (mln. EUR, nominaliąja verte) # Įsipareigojimai pagal 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų Vidutinis įsipareigojimas (1998–2006 m.), mln. EUR % 1 Konkurencijos požiūriu neįprastos algų išlaidos […] […] 2 Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos […] […] 3 Infrastruktūros įsipareigojimas – pašto skyriai […] […] 4 Darbuotojų papildomas pensijų draudimas (VAP) […] […] 5 Infrastruktūros įsipareigojimas – krovinių vežimas […] […] 6 Socialinės ir sveikatos priežiūros išlaidos (BAnstPT) […] […] 7 Personalo restruktūrizavimas […] […] 8 Trūkstamos valstybės tarnautojų sveikatos draudimo sumos padengimas […] […] Vidutinis bendras įsipareigojimas […] 100 %

(96) Galiausiai Pašto reguliavimo institucija sutiko su Deutsche Post argumentais, kad šių įsipareigojimų Deutsche Post neturėtų, jei neprivalėtų vykdyti universaliųjų paslaugų prievolės (# 3 ir 5 įsipareigojimai, universaliųjų paslaugų išlaidos) ir nebūtų turėjusi perimti POSTDIENST valstybės tarnautojų ir privačių darbuotojų (# 1, 2, 4, 6, 7 ir 8 įsipareigojimai). Atsižvelgdama į tai, Pašto reguliavimo institucija patvirtino didesnį reguliuojamą atlygį už laiškų paslaugų teikimą, kad iš pajamų, gautų teikiant reguliuojamas laiškų paslaugas, būtų galima finansuoti Deutsche Post nurodytus 2002–2006 m. laikotarpio vidutinius metinius įsipareigojimus, kurie siekė […] mln. EUR. Pagal 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų 100 % įsipareigojimų priskirti kainoms, kurių didžiausias dydis nustatomas ex ante.

II.3.1.1. Konkurencijos požiūriu neįprastos bazinės algos (# 1 įsipareigojimas)

(97) # 1 įsipareigojimas atitinka tą Deutsche Post nurodytą pašto darbuotojų bazinių algų dalį, kuri viršija šio sektoriaus vidurkį. Algas, kurios suderinus su profsąjungomis buvo nustatytos kolektyvinėje darbo sutartyje (Entgelttarifvertrag) po 2002 m. naujai įdarbintiems darbuotojams, Deutsche Post ėmė kaip lyginamąjį indeksą „konkurencijos požiūriu įprastoms“ algoms apskaičiuoti. Tačiau apskaičiuojant # 1 įsipareigojimą šis lyginamasis indeksas naudojamas visiems darbuotojams. Be to, pateiktuose išlaidų ir išmokų skaičiavimuose jis imamas kaip pagrindas atgaline data iki 1998 m.

II.3.1.2. Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos (# 2 įsipareigojimas)

(98) Pašto reguliavimo institucija sutiko ir su Deutsche Post argumentu, kad ji savo privatiems darbuotojams ir valstybės tarnautojams turėjo mokėti socialinio draudimo įmokas, didesnes už įprastai mokamas privačių konkurentų privatiems darbuotojams.

(99) Deutsche Post savo skaičiavimuose remiasi tokiu socialinio draudimo įmokos tarifu, kurį ji laiko „konkurencijos požiūriu įprastu“ ir valstybės tarnautojų, ir privačių darbuotojų atveju (toliau – įmokos tarifas pagal RPIS). Šis įmokos tarifas pagal RPIS apibrėžiamas kaip — darbdavio mokamos socialinio draudimo įmokų dalies privačiam darbuotojui (apie 19–21 %, tai sudaro, kaip matyti iš 2 paveikslo, maždaug pusę viso socialinio draudimo įmokos tarifo), — draudimo nuo nelaimingų atsitikimų įmokos ([0–5 %]; nuo 2001 m. ši įmoka įtraukta į Deutsche Post įmokos tarifą pagal RPIS) ir — papildomo pensijų draudimo įmokos ([0–5 %]; nuo 1997 m. ši įmoka įtraukta į Deutsche Post įmokos tarifą pagal RPIS, nes tokio dydžio papildomo pensijų draudimo įmoka laikoma „konkurencijos požiūriu įprasta“. Šis tarifas grindžiamas papildomu pensijų draudimu, kurį Deutsche Post siūlo nuo 1997 m. naujai įdarbintiems privatiems darbuotojams) suma.

(100) Iš reguliuojamų pajamų finansuojamos visos įmokos tarifą pagal RPIS viršijančios socialinio draudimo įmokos (toliau – konkurencijos požiūriu neįprastos socialinio draudimo įmokos). Iš 2 lentelėje pateikto konkurencijos požiūriu neįprastų socialinio draudimo įmokų apskaičiavimo valstybės tarnautojams 2001 m. matyti, kad faktinės socialinio draudimo įmokos valstybės tarnautojams buvo beveik dvigubai didesnės už įmokos tarifu pagal RPIS grįstas ir kaip „konkurencijos požiūriu įprastas“ klasifikuotas socialinio draudimo įmokas. 2 lentelė 2001 m. konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų valstybės tarnautojams apskaičiavimas pagal 2002 m. RPIS (mln. EUR) % skirto darbo užmokesčio (1) Įmokos į pensijų fondą tarifas 33 % (2) Valstybės tarnautojų darbo užmokesčio suma […] (3) = (1)*(2) Įmoka į pensijų fondą […] (4) Sveikatos priežiūros išlaidos […] (5) = (3)+(4) Patirtos socialinės išlaidos […] [40–45 %] (6) Darbdavio mokama socialinio draudimo įmokų dalis 20,43 % (7) Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų […] (8) Papildomas pensijų draudimas […] (9) = (6)+(7)+(8) Įmokos tarifas pagal RPIS […] (10) = (2)*(9) Socialinės išlaidos pagal RPIS lyginamąjį indeksą […] [20–25 %] (11) = (5)-(10) Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos […] [15–20 %]

(101) Mokėtinos socialinio draudimo įmokos apima Deutsche Post į pensijų fondą sumokėtą įmoką, kuri sudaro 33 % dirbantiems valstybės tarnautojams skirtų algų (arba 2,045 mlrd. EUR metines fiksuotas sumas per 1995–1999 m. laikotarpį), ir valstybės tarnautojų sveikatos priežiūros išlaidų įmokas. 2001 m. mokėtinos socialinio draudimo įmokos sudarė iš viso [40–45 %] valstybės tarnautojams skirto darbo užmokesčio.

(102) Nors socialinio draudimo įmokos tarifas apibrėžtas kaip privačių darbuotojų bendrosios algos procentinis dydis (grynoji alga plius darbuotojo mokama socialinio draudimo įmokos dalis), Deutsche Post RPIS lyginamąjį indeksą apskaičiuoja taip: [20–25 %] dydžio įmokos tarifą pagal RPIS daugina iš valstybės tarnautojams skirtų algų.

II.3.1.3. Privačių darbuotojų papildomas pensijų draudimas (# 4 įsipareigojimas)

(103) # 4 įsipareigojimu siekiama kompensuoti atidėjinių, kurie buvo skirti įsipareigojimams, atsiradusiems prieš 1997 m. dėl VAP nustatyto Deutsche Post privačių darbuotojų papildomo pensijų draudimo, vykdyti, suformavimą.

(104) Kaip paaiškinta II.1.4 skirsnyje, prieš 1997 m. Deutsche Post įdarbintiems privatiems darbuotojams buvo siūlomas papildomas pensijų draudimas, siekiant jiems užtikrinti pensiją, palygintiną su valstybės tarnautojų pensija. Tačiau POSTDIENST nesuformavo atitinkamų atidėjinių būsimoms pensijų išmokoms. Tik įsteigus DPAG į balansą buvo įtraukti 8,153 mlrd. EUR dydžio atidėjiniai.

II.3.1.4. Kitos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos (# 6, 7 ir 8 įsipareigojimai)

(105) # 6 įsipareigojimas apima Deutsche Post įmoką Federalinei pašto ir telekomunikacijų įstaigai (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation, BanstPT), kuri teikia tam tikras paslaugas (pvz., socialinį būstą) iš POSTDIENST perimtiems valstybės tarnautojams ir privatiems darbuotojams. # 7 įsipareigojimas susijęs su Deutsche Post įmokomis trūkstamai valstybės tarnautojų sveikatos draudimo sumai padengti. # 8 įsipareigojimas (personalo restruktūrizavimas) susijęs ir su valstybės tarnautojais, ir su privačiais darbuotojais.

II.3.1.5. Universaliųjų paslaugų įsipareigojimai (# 3 ir 5)

(106) Šie įsipareigojimai atspindi išlaidas, kurias Deutsche Post būtų galėjusi sutaupyti, jei savo skyrių ir siuntinių vežimo tinklą būtų plėtojusi komerciniais pagrindais. Išlaidos, kurias būtų buvę galima sutaupyti, apskaičiuojamos, pavyzdžiui, remiantis priešingos padėties duomenimis, tai yra imant tiek pašto skyrių, kiek Deutsche Post eksploatuotų neturėdama universaliųjų paslaugų prievolės.

II.3.2. 2007 ir 2011 m. sprendimai dėl didžiausių kainų

(107) 2007 m. lapkričio 7 d. Pašto reguliavimo institucija patvirtino didžiausias kainas laikotarpiui nuo 2008 m. sausio 1 d. iki 2011 m. gruodžio 31 d. (toliau – 2007 m. sprendimas dėl didžiausių kainų), o 2011 m. lapkričio 14 d. – laikotarpiui nuo 2012 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. (toliau – 2011 m. sprendimas dėl didžiausių kainų).

(108) Priėmus 2007 m. sprendimą dėl didžiausių kainų daugiau kaip 50 laiškų siuntimo vienu metu kainos kontroliuojamos nebe ex ante, o ex post pagal 1997 m. Pašto įstatymo 25 straipsnį (37). Visų kitų pašto paslaugų, kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį, kainos ir toliau tvirtinamos ex ante pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį.

(109) Šiame sprendime Komisija paslaugas, kurių rinkoje Deutsche Post užima dominuojančią padėtį ir kurioms taikoma arba ex ante kainų kontrolė pagal 1997 m. Pašto įstatymo 19 straipsnį, arba ex post kainų kontrolė pagal 1997 m. Pašto įstatymo 25 straipsnį, vadina „paslaugomis, kurių kainos reguliuojamos“, o visas kitas paslaugas, kurių rinkoje Deutsche Post dominuojančios padėties neužima ir kurioms kainų kontrolė netaikoma, – „paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos“.

(110) Deutsche Post taip pat nurodė įsipareigojimus, kurie jai teko dėl konkurencijos požiūriu neįprastų darbo užmokesčio ir socialinių išlaidų perėmus POSTDIENST darbuotojus (pvz., nuo 2008 m. dėl # 2 įsipareigojimo vidutiniškai […] mln. EUR – konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos), ir įsipareigojimus dėl universaliųjų paslaugų prievolės. Kaip ir priimdama 2002 m. sprendimą dėl didžiausių kainų, Pašto reguliavimo institucija vėl patvirtino, kad šie įsipareigojimai finansuojami iš reguliuojamų pajamų, ir todėl nustatė atitinkamai didesnes didžiausias kainas. Todėl šių įsipareigojimų pripažinimas Pašto reguliavimo institucijos 2002, 2007 ir 2009 m. sprendimais dėl didžiausių kainų, kalbant apie paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos, lieka nepakitęs.

II.4. DPAG finansiniai veiklos rezultatai

(111) 1995–2006 m. laikotarpio DPAG finansiniai veiklos rezultatai parodyti 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą 2 paveiksle. 1995–1999 m. DPAG veiklos rezultatai buvo įvairūs (kai kuriais metais nuostoliai, kai kuriais – pelnas), o 2000–2006 m. nuolat gautas pelnas – 1–2 mlrd. EUR neatskaičius mokesčių.

(112) Per 2007–2010 m. laikotarpį DPAG uždirbo tokį grynąjį pelną: 1,8 mlrd. EUR (2007 m.), -2 mlrd. EUR (2008 m.), 0,7 mlrd. EUR (2009 m.) ir 2,6 mlrd. EUR (2010 m.).

(113) Pagal paskelbtą DPAG balansą pelno neįmanoma priskirti atskiroms paslaugoms, taip pat neįmanoma nustatyti, ar universaliosios paslaugos, kurių kainos reguliuojamos, apskritai buvo nuostolingos ar pelningos.

III. PROCEDŪROS PRADĖJIMO PRIEŽASTYS

(114) Kaip patvirtino Bendrasis Teismas savo sprendime byloje T-421/07 (38), visos nuo 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą priėmimo tirtos priemonės yra procedūros, kuri pratęsta 2007 m. sprendimu išplėsti procedūrą, objektas.

III.1. Pensijų subsidija

(115) 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą konstatuota, kad pensijų subsidija yra nauja pagalba, nes Deutsche Post prieš 1995 m. pensijų reformą visas pensijų išlaidas turėjo finansuoti iš savo lėšų. Be to, 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atmestas sprendimu byloje Combus (39) grindžiamas Vokietijos argumentas, kad pensijų subsidija nėra pagalba.

(116) Svarstant, ar pensijų subsidija, kaip perimtų pensijų įsipareigojimų kompensacija, yra suderinama su vidaus rinka (pvz., vadovaujantis Komisijos sprendimu byloje dėl Prancūzijos pašto La Poste (40) (toliau – sprendimas La Poste), 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atsižvelgta į tai, kad nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos buvo kompensuojamos ne tik pensijų subsidija, bet ir iš reguliuojamų pajamų (pvz., # 2 įsipareigojimas – rinkoje neįprastos socialinio draudimo įmokos).

(117) Iš 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą atliktų skaičiavimų, kuriuose buvo atsižvelgta į abu kompensacinius elementus, paaiškėjo, kad iš tikrųjų Deutsche Post galėjo taikyti tokius socialinio draudimo įmokų tarifus, kurie 10–14 procentinių punktų buvo mažesni už privačių konkurentų įstatymais nustatytus bendrus socialinio draudimo įmokų tarifus (darbdavio dalis plius darbuotojo dalis).

(118) Todėl 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą suabejota, ar pensijų subsidija, kaip perimtų pensijų įsipareigojimų kompensacija, yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

III.2. Kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą

(119) Vokietija, norėdama pagrįsti valstybės kompensacinių išmokų ir valstybės garantijos, kaip universaliųjų paslaugų prievolės kompensacijos, suderinamumą su vidaus rinka, remiasi SESV 106 straipsnio 2 dalimi.

(120) Komisija, remdamasi sprendimu byloje Altmark (41), 2007 m. sprendime pradėti procedūrą išsakė nuomonę, kad valstybės kompensacinės išmokos ir valstybės garantija yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

(121) 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą Komisija išsakė abejonę, ar valstybės kompensacinės išmokos ir garantijos buvo reikalingos universaliųjų paslaugų prievolei vykdyti ir ar buvo tinkamos šiam tikslui. Komisijos nuomone, visų pirma, remiantis 2005 m. Bendrijos bendrosiose nuostatose įtvirtintais principais, reikėjo apsvarstyti išlaidų priskyrimą universaliosioms paslaugoms ar komercinėms paslaugoms. Be to, Komisija turėjo abejonių dėl pagrįsto pelno apskaičiavimo, nes reikėjo atsižvelgti į vidutinį šio sektoriaus įmonių pelningumą ir Deutsche Post rizikos padėtį.

IV. WIK EKSPERTIZĖ

(122) WIK ekspertizė buvo užsakyta siekiant padėti Komisijai išnagrinėti 1990–2007 m. laikotarpio Deutsche Post apskaitos duomenis, siekiant nustatyti, ar Deutsche Post už universaliųjų paslaugų prievolę gavo kompensacijos permoką. WIK Consult GmbH visų pirma buvo pavestos šios užduotys: — nustatyti pagrįsto pelno lyginamąjį indeksą, — išnagrinėti išlaidų priskyrimą įmonės viduje ir sandorių kainų susitarimus, — apskaičiuoti dėl universaliųjų paslaugų prievolės patiriamų grynųjų išlaidų kompensacijos permoką.

IV.1. 2009 m. reguliuojamųjų pajamų ir išlaidų skaičiavimų apibūdinimas

(123) 2008 m. spalio 30 d. Komisijai priėmus sprendimą, įpareigojantį pateikti informaciją, 2009 m. Vokietija pagaliau pateikė išsamų 1990–2007 m. laikotarpio RPIS rinkinį (toliau – 2009 m. RPIS).

IV.1.1. Pajamos

(124) Deutsche Post pajamas galima parodyti pagal šias tris plačios apimties kategorijas: — Reguliuojamos universaliosios laiškų paslaugos (per 1990–2007 m. laikotarpį – 62 % visų pajamų) Laiškų paslaugos, kurių kainos reguliuojamos, apima visas universaliąsias paslaugas, teikiamas rinkose, kuriose Deutsche Post užėmė dominuojančią padėtį, įskaitant paslaugas, iš kurių ji turėjo naudos dėl jai suteiktos išimtinės licencijos. Per 1990–2007 m. laikotarpį iš šių paslaugų Deutsche Post gavo 62 % visų savo pajamų (42). — Nereguliuojamos universaliosios paslaugos (per 1990–2007 m. laikotarpį –26 % visų pajamų) Universaliosios siuntinių paslaugos visą laiką buvo teikiamos konkurencijai atvertose rinkose, kuriose Deutsche Post dalis vidutiniškai sudarė tik 30 %. Per 1990–2007 m. laikotarpį 15 % visų Deutsche Post pajamų teko universaliosioms siuntinių paslaugoms. Teikdama universaliąsias laiškų paslaugas, kurių kainos nereguliuojamos (pvz., katalogai, tarpvalstybinės pašto siuntos), Deutsche Post uždirbo apie 11 % visų pajamų. — Nereguliuojamos komercinės paslaugos (per 1990–2007 m. laikotarpį – 12 % visų pajamų) Deutsche Post savo skyrių tinklą naudojo ne tik pašto paslaugoms, bet ir Postbank AG ir – kiek mažiau – Deutsche Telekom produktams ir paslaugoms parduoti. Iš šių komercinių pardavimo paslaugų Deutsche Post uždirbo apie 6 % visų pajamų. Komercinės siuntinių ir laiškų paslaugos (pvz., adresuotos reklaminės siuntos) sudaro apie 4 % visų Deutsche Post pajamų. Deutsche Post taip pat teikė nemažai įvairių paslaugų, pvz., kaip patronuojančioji bendrovė, savo tarptautinėms patronuojamosioms bendrovėms (pvz., DANZAS, DHL), veikiančioms kitose srityse. Šios kitos komercinės pardavimo paslaugos sudaro apie 2 % visų Deutsche Post pajamų. 3 paveikslas Vidutinė pajamų dalis per 1990–2007 m. laikotarpį (nominaliąja verte)

(125) WIK ekspertizės objektas yra tik komercinės paslaugos, kurias kartu su universaliosiomis paslaugomis teikė juridinis asmuo bendrovė DPAG ir jos pirmtakė bendrovė POSTDIENST. Komercinės paslaugos (pvz., DHL pasaulinis skubiojo siuntinių vežimo verslas), kurias teikė kiti juridiniai asmenys, priklausantys kontroliuojančiajai bendrovei Deutsche Post World Net (toliau – DPWN), nėra šios ekspertizės objektas.

IV.1.2. Įsipareigojimų apskaičiavimas 2009 m. RPIS

(126) Palyginti su RPIS, kuriuos Deutsche Post pateikė Pašto reguliavimo institucijai 2002, 2007 ir 2011 m. sprendimams dėl didžiausių kainų priimti, 2009 m. RPIS, kurie Pašto reguliavimo institucijai niekada nebuvo pateikti, nurodyta daug didesnė įsipareigojimų suma, kurią Deutsche Post priskiria reguliuojamoms paslaugoms.

(127) 2009 m. RPIS 1990–2006 m. laikotarpiu Deutsche Post nurodytas vidutinis įsipareigojimas yra […] mln. EUR, 2002 m. RPIS – […] mln. EUR. 4 paveikslas 2009 m. RPIS nurodytų universaliųjų paslaugų įsipareigojimų ir 2002 m. sprendimu dėl didžiausių kainų patvirtintų įsipareigojimų palyginimas (metinis vidurkis, nominalioji vertė, mln. EUR) […]

(128) # 2 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos) ir # 4 įsipareigojimas (papildomas pensijų draudimas) 2002 m. RPIS ir 2009 m. RPIS labai nesiskiria, o # 1 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos bazinės algos) beveik […]. Kitaip negu 2002 m. RPIS atveju, Deutsche Post kaip lyginamąjį indeksą „konkurencijos požiūriu įprastoms“ algoms apskaičiuoti ima ne kolektyvinėje darbo sutartyje numatytas algas, o pašto sektoriaus minimalų darbo užmokestį, grindžiamą 2007 m. Federalinės darbo ministerijos potvarkiu (toliau – 2007 m. minimalus darbo užmokestis). Tačiau reikia pažymėti, kad Federalinis administracinis teismas (Bundesverwaltungsgericht) šį potvarkį paskelbė neteisėtu ir jis niekada neįsigaliojo.

(129) Be to, 2009 m. RPIS Deutsche Post nurodo naują įsipareigojimą – „infrastruktūra – laiškai“, kuris apima su 6-ąja pristatymo diena susijusias didėjančias išlaidas (vidutiniškai – […] mln. EUR per metus). Skaičiavimas grindžiamas priešingos padėties prielaida, kad Deutsche Post, neturėdama universaliųjų paslaugų prievolės, pašto siuntas pristatytų tik penkias, o ne šešias dienas.

(130) # 3 įsipareigojimas (infrastruktūros įsipareigojimas – pašto skyriai) apskaičiuojamas kitaip negu 2002 m. RPIS. Jis apima išlaidas, kurias tariamai būtų buvę galima sutaupyti, jei nuo 1990 m. visi pašto skyriai būtų veikę kaip agentūros. # 3 įsipareigojimas apskaičiuojamas remiantis atlygiu, kurį 2007 m. Deutsche Post mokėjo tretiesiems asmenims už pardavimo paslaugas.

IV.1.3. 2009 m. RPIS nurodytos pelno maržos

(131) Įsipareigojimus priskiriant universaliosioms laiškų paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, gerokai sumažinama nereguliuojamoms paslaugoms tenkanti išlaidų, pavyzdžiui, darbo užmokesčio ir socialinių išlaidų, našta. Dėl šio perskirstymo komercinių paslaugų atveju gaunamos aiškiai teigiamos [15–25 %] pelno maržos, o laiškų paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju – beveik [0–10 %] nuostoliai.

(132) Deutsche Post savo metiniuose balansuose nurodo labai didelį laiškų segmento pelną (taip pat žr. V.3 skirsnį), tačiau jis visas panaudojamas įsipareigojimams, kurie perkeliami nuo paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, prie paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, finansuoti. 5 paveikslas Vidutinė pardavimo grąža pagal 2009 m. RPIS […]

IV.2. Lyginamoji analizė pagal atskaitos tašką (toliau lyginamoji analizė) pagrįstam pelnui apskaičiuoti

IV.2.1. Deutsche Post vertės grandinė: žemesniųjų technologijų verslas ir nedidelė verslo rizika

(133) Norint pasiruošti atlikti lyginamąją analizę „pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti ir įvertinti išlaidų priskyrimą, reikia atlikti vertės grandinės ir prisiimtos verslo rizikos analizę. Tik kai bus žinomos funkcijų ir rizikos savybės, bus galima ieškoti „palygintinų“ įmonių grupės ir nustatyti lyginamąjį indeksą Deutsche Post priskirtam pagrįstam pelnui apskaičiuoti.

IV.2.1.1. Žemesniųjų technologijų verslo vertės grandinė

(134) Deutsche Post vertės grandinę galima suskirstyti į dvi pagrindines funkcijas: — laiškų siuntų ir siuntinių pristatymo tinklas visoje šalyje, — pašto skyrių tinklas visoje šalyje.

(135) Laiškų ir siuntinių tinklo logistika yra žemesniųjų technologijų verslo sritis, kuriai nereikalingos didelės mokslinių tyrimų ar plėtros pastangos. Todėl visi kiti šio sektoriaus operatoriai veikia panašiu, standartizuotu būdu. Tokia veikla dažnai vadinama „rutinos funkcijomis“. Šios veiklos rutinos pobūdį rodo ir tai, kad Deutsche Post dažniausiai šią veiklą, kaip užsakomąsias paslaugas, perleidžia tretiesiems asmenims. Tai pasakytina ir apie visoje šalyje išplėtotu pašto skyrių tinklu teikiamas pardavimo paslaugas, kurios taip pat daugiausia kaip užsakomosios paslaugos perleistos tretiesiems asmenims.

(136) Be šių rutinos funkcijų, svarbiausias nematerialus Deutsche Post turtas yra klientai, prekės ženklas ir stipri padėtis rinkoje, visų pirma laiškų rinkose. Tačiau WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad šis nematerialus turtas iš esmės įgytas nė dėl Deutsche Post pastangų ar investicijų, o daug labiau sietinas su jos anksčiau turėta išimtine licencija. Deutsche Post nereikėjo daug investuoti į rinkodarą – iki 2007 m. ji galėjo pasikliauti jai teisiškai užtikrinta padėtimi rinkoje. Todėl Deutsche Post už šį nematerialų turtą neturėtų priklausyti joks atlygis.

IV.2.1.2. Nedidelė rizika dėl valstybės priemonių

(137) Ir reguliuojamų, ir nereguliuojamų paslaugų srityje dėl kelių, toliau išvardytų priežasčių Deutsche Post kilo mažesnė rizika negu jos konkurentams.

(138) Pirma, iki 2007 m. Deutsche Post buvo apsaugota įstatymais nustatytu laiškų paslaugų teikimo monopoliu. Be to, visų reguliuojamų laiškų paslaugų srityje Deutsche Post turėjo naudos dėl savo 90 % dydžio dalies rinkoje ir dėl to, kad konkurencijos nebuvo arba ji buvo menka. Iš paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, Deutsche Post uždirbo beveik du trečdalius savo pajamų.

(139) Antra, Pašto reguliavimo institucija patvirtino viršutinę reguliuojamų laiškų paslaugų kainų ribą. Ši viršutinė riba nustatyta viršijant efektyviai dirbančios įmonės išlaidas, be kita ko, siekiant kompensuoti tariamai konkurencijos požiūriu neįprastas išlaidas, susijusias su paslaugomis, kurių kainos nereguliuojamos. Nė vienas DPAG konkurentas neturėjo išimtinės licencijos ar neužėmė dominuojančios padėties rinkoje, dėl kurios jis būtų galėjęs vykdyti kryžminį socialinių išlaidų finansavimą. Todėl dėl išimtinės licencijos ar dominuojančios padėties rinkoje ne tik reguliuojamų paslaugų srityje, bet ir universaliųjų paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, ir komercinių paslaugų srityse verslo rizika buvo gerokai sumažinta.

(140) Trečia, dėl kitų valstybės priemonių ir universaliųjų paslaugų srityje, ir komercinių paslaugų srityje rizika taip pat buvo labai sumažinta. Pavyzdžiui, dešimtojo dešimtmečio pradžioje valstybės kompensacinėmis išmokomis buvo padengti nuostoliai, o nuo dešimtojo dešimtmečio pradžios iki 1995 m. dėl valstybės garantijos Deutsche Post, nepaisant savo sunkios finansinės padėties, galėjo gauti kapitalo tokiomis pačiomis palūkanomis kaip valstybė.

(141) Apskritai Deutsche Post kilo kur kas mažesnė rinkos ir išlaidų rizika negu jos konkurentams, nes jai nereikėjo pačiai užsitikrinti klientų rato, o išlaidų padidėjimą ji galėjo kompensuoti imdama didesnį reguliuojamą atlygį. Remiantis šiais argumentais WIK ekspertizėje daroma išvada, kad kaip palygintini konkurentai geriausiai tinka pašto bendrovės, vykdančios tik rutinos funkcijas (pvz., daug neinvestuojančios į rinkodarą ir prekės ženklą) ir nepatiriančios didelės verslo rizikos (pvz., turinčios ilgalaikes sutartis).

IV.2.2. Lyginamųjų indeksų kiekybinis nustatymas pagrįstam pelnui apskaičiuoti

(142) Remiantis funkcijų ir rizikos analizės rezultatais, toliau WIK ekspertizėje finansinių duomenų bazėse (pvz., taip pat ORBIS duomenų bazėje, kuri apima apie 10 mln. įmonių visame pasaulyje) buvo ieškoma palygintinų pašto įmonių. Kontroliuojamais kiekybinės ir kokybinės atrankos etapais buvo nustatytos palygintinos įmonės, teikiančios pašto paslaugas konkurencinėse rinkose.

(143) WIK ekspertizėje buvo atrinkta 26 palygintinų įmonių, veikiančių daugiausia siuntinių paslaugų srityje ir vykdančių tipišką pašto paslaugų teikėjų rutinos veiklą, grupė. Visų palygintinų konkurentų ekonominės veiklos rūšis – „Pašto ir pasiuntinių veikla“ (NACE kodas (43) 641).

(144) Reikia pažymėti, kad palygintinų konkurentų skaičius ribotas, nes privačios įmonės dėl rinkoje įsitvirtinusio operatoriaus išimtinės licencijos, kuri buvo taikoma didelei laiškų paslaugų daliai, iki šiol dideliu mastu laiškų paslaugų beveik neteikė. Be to, į WIK ekspertizę kaip palygintinos įmonės neįtraukiami rinkoje įsitvirtinę kitų šalių pašto paslaugų teikėjai, nes jie, kaip ir Deutsche Post, buvo apsaugoti išimtine licencija ir nevykdė savo veiklos pirmiausia konkurencinėse rinkose.

(145) „Pagrįstam“ pelnui apskaičiuoti WIK ekspertizėje naudojamas pardavimo grąžos (angl. return-on-sales, ROS) rodiklis, kuris atitinka buhalterinį pelną (veiklos rezultatas neatskaičius palūkanų sąnaudų ir mokesčių (EBIT), padalytą iš apyvartos. Be to, WIK ekspertizėje apskaičiuojama turto grąža (angl. return-on-asset, ROA) (pvz., EBIT kaip viso kapitalo procentinis dydis), siekiant nustatyti kapitalu grindžiamą lyginamąjį indeksą pagrįstam pelnui apskaičiuoti. 3 lentelė WIK ekspertizėje nurodyti pardavimo grąžos ir turto grąžos lyginamieji indeksai Pardavimo grąža (ROS) Turto grąža (ROA) Mediana 3,48 % 7,33 % Viršutinė riba (75-asis procentilis) 6,77 % 13,41 %

(146) Iš atrankinio tyrimo matyti, kad per 1998–2007 m. laikotarpį pardavimo grąžos mediana konkurencinėje pašto sektoriaus dalyje buvo 3,48 %. Tačiau WIK ekspertizėje nurodyta ne tik grąžos mediana, bet ir pagrįsto pelno viršutinė riba, būtent palygintinų konkurentų pelno trečiasis kvartilis, kuris pardavimo grąžos atveju yra 6,77 %. Kitaip tariant, tai reiškia, kad 75 % palygintinų konkurentų uždirba tokį pelną, kuris yra mažesnis už 6,77 % pardavimo grąžą (44).

(147) Pagal WIK ekspertizę turto grąžos mediana yra 7,33 %, viršutinė riba – 13,41 %.

(148) Kadangi Deutsche Post kyla daug mažesnė rizika negu palygintinoms įmonėms, veikiančioms rinkose, kuriose vyksta intensyvi konkurencija (pvz., skubiojo siuntinių vežimo rinkoje), WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad 3,48 % pardavimo grąžos mediana yra atsargus ir nuosaikus lyginamasis indeksas pagrįstam Deutsche Post pelnui apskaičiuoti ir kad imti didesnį dydį iki 6,77 % pardavimo grąžos trečiojo kvartilio nerekomenduojama. Ekspertizėje teigiama, kad galima imti netgi mažesnį lyginamąjį indeksą, nes 3,48 % pardavimo grąžos mediana atsispindi 7,33 % turto grąžoje, kuri vis dar yra daug didesnė už nerizikingą palūkanų normą.

IV.3. Išlaidų priskyrimo tikrinimas

(149) Įsipareigojimų priskyrimas pagal 2009 m. RPIS WIK ekspertizėje laikomas netinkamu, nes komercinių paslaugų pardavimo grąžos maržos, kurios yra maždaug [15–25 %], gerokai viršija šio sektoriaus vidurkį (45). Kadangi privatūs konkurentai nepaisant daug mažesnių pelno maržų dirba pelningai, WIK ekspertizėje daroma išvada, kad Deutsche Post komercinėms paslaugoms turėtų būti priskirta didesnė išlaidų dalis, o reguliuojamų paslaugų įsipareigojimai atitinkamai turėtų sumažėti.

(150) Todėl WIK ekspertizėje daroma išvada, kad iš visų komercinių paslaugų, nepaisant to, kad iš jas teikiant gautų pajamų dengiamos išlaidos, vis dar uždirbamas pelnas, kuris atitinka 3,48 % dydžio konkurentų pardavimo grąžos medianą. Taigi ekspertizėje 1990–2007 m. laikotarpiui reguliuojamų paslaugų atveju pagrindu imamas […] mln. EUR mažesnis vidutinis metinis įsipareigojimas.

(151) Kadangi didelė dalis komercinių pardavimo paslaugų buvo teikiamos susijusioms įmonėms Postbank ir Telekom, WIK ekspertizėje taip pat tiriama, ar galutinės kainos, kurias turėjo mokėti abi šios įmonės, atitiko rinkos kainas, o kartu, ar jas galima laikyti tinkamu lyginamuoju indeksu apskaičiuojant išlaidas, kurios turėtų būti finansuojamos iš teikiant komercines pardavimo paslaugas gautų pajamų. Remiantis turimais įrodymais WIK ekspertizėje išsakyta nuomonė, kad Deutsche Post ir abiejų susijusių įmonių sutartyse nustatytos tokios sąlygos, su kuriomis būtų sutikę ir nepriklausomi tretieji asmenys. Kadangi dešimtojo dešimtmečio pradžioje Postbank ir Telekom iš esmės neturėjo galimybės naudotis išoriniais pardavimo tinklais, jos susitarė patiriamas išlaidas pasidalyti. Tačiau kai vėliau Postbank ir Telekom galėjo lengviau rasti kitų pardavimo tinklų ir sumažėjo universaliųjų paslaugų tinklo išlaidos, sutartis buvo pakeista ir susitarta mokėti su pajamomis susietą komisinį mokestį, kuris labiau atitiko tipišką pardavimo paslaugų teikimo sutartį (46).

IV.4. 2009 m. RPIS pakoregavimas

(152) WIK ekspertizėje 2009 m. RPIS šiek tiek pakoreguoti pagal šį metodą: 4 lentelė WIK ekspertizėje taikomas metinio per didelio pelno apskaičiavimo metodas remiantis 2009 m. RPIS Teikiant universaliąsias paslaugas gautos pajamos – Teikiant universaliąsias paslaugas patirtos išlaidos – Pagrįstas pelnas + Valstybės kompensacinės išmokos Per didelis pelnas

IV.4.1. Teikiant universaliąsias paslaugas gautų pajamų pakoregavimas

(153) Deutsche Post pardavė didelę dalį savo nekilnojamojo turto (pvz., nekilnojamąjį turtą, kuris restruktūrizavus pašto veiklą tapo nereikalingas). Šias pajamas reikėtų priskirti universaliosioms paslaugoms, nes šis turtas iš esmės buvo susijęs su jomis ir nuomojamas komercinėms paslaugoms teikti.

(154) Dėl šio pakoregavimo teikiant universaliąsias paslaugas gautos pajamos per visą 1990–2007 m. laikotarpį per metus padidėja vidutiniškai […] mln. EUR.

IV.4.2. Teikiant universaliąsias paslaugas patirtų išlaidų pakoregavimas

IV.4.2.1. Išlaidų skaičiavimų parodymas

(155) 2009 m. RPIS neteisingai pateikiami vidaus sandoriai: teikiant universaliąsias paslaugas uždirbtas bendras pelnas nenurodytas, nes vykdant tam tikras funkcijas (pvz., pašto skyrių) gautas pelnas parodytas ne pagal universaliąsias paslaugas ir komercines paslaugas (pvz., atskirų paslaugų išlaidos), o sujungtas ir parodytas kaip komercinis pelnas. Todėl Deutsche Post negalėjo pateikti atskirų sąskaitų, kaip nustatyta 2006 m. lapkričio 16 d. Komisijos direktyvoje 2006/111/EB dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse (47).

(156) Laikotarpio iki 1997 m. vidaus išlaidų skaičiavimus Deutsche Post apytikriai parodė, o laikotarpio po 1997 m. išlaidų skaičiavimai WIK ekspertizėje turėjo būti koreguojami – klaidingai universaliosioms paslaugoms priskirtos išlaidos buvo perkeltos prie komercinių paslaugų išlaidų.

(157) Padarius atitinkamus koregavimus metinės universaliųjų paslaugų išlaidos per 1998–2007 m. laikotarpį sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.

IV.4.2.2. Įsipareigojimų priskyrimo paslaugoms, kurių kainos reguliuojamos, ir paslaugoms, kurių kainos nereguliuojamos, pakoregavimas

(158) Kaip jau paaiškinta, WIK ekspertizėje koreguojamas ne kiekvienas įsipareigojimas atskirai, o atliekant naujus skaičiavimus kaip pagrindas imamos komercinių paslaugų galutinės kainos, kurios laikomis patikimu lyginamuoju indeksu apskaičiuojant vidutines šio sektoriaus išlaidas. Taigi iš pradžių nurodytiems įsipareigojimams finansuoti naudojamas visas per didelis pelnas, gautas teikiant komercines paslaugas (48). Per visą 1990–2007 m. laikotarpį įsipareigojimai kasmet sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.

IV.4.2.3. Nebalansinės papildomo pensijų draudimo išlaidos (# 4 įsipareigojimas)

(159) # 4 įsipareigojimu (papildomas pensijų draudimas) Deutsche Post prisiėmė išlaidas, kurios neįtrauktos į jos metinius balansus. Kadangi pardavimo grąžos lyginamasis indeksas nustatomas remiantis „palygintinų konkurentų“ RPIS, į Deutsche Post išlaidų skaičiavimus galima įtraukti tik tas išlaidas, kurios leistinos pagal nacionalinius apskaitos standartus arba pagal Tarptautinius finansinės atskaitomybės standartus (TFAS). Todėl papildomos išlaidos, kurios įprastai neįtraukiamos į TFAS sąskaitas, negali būti laikomos išlaidų pozicijomis ir turi būti finansuojamos iš nustatytų pelno maržų (lyginamasis indeksas).

(160) Padarius atitinkamą pakoregavimą, # 4 įsipareigojimo išlaidos (papildomas pensijų draudimas) per visą 1990–2007 m. laikotarpį kasmet sumažėja vidutiniškai […] mln. EUR.

IV.4.3. Kapitalo išlaidų pakoregavimas apskaičiuojant pagrįstą pelną

(161) Deutsche Post į 2009 m. RPIS įtraukė kapitalo išlaidas, kurių anksčiau į RPIS neįtraukdavo, pvz., […] ir […] išlaidas. WIK ekspertizėje ir […], ir […] išlaidos išbrauktos ir pakeistos pagrįsto pelno lyginamuoju indeksu.

IV.4.3.1. 1996–2007 m. laikotarpis

(162) Pagrįstas pelnas apskaičiuojamas remiantis pakoreguotomis pajamomis, gautomis teikiant universaliąsias paslaugas, ir 3,48 % dydžio pardavimo grąžos lyginamuoju indeksu. Pagal šiuos skaičiavimus metinis pagrįstas pelnas vidutiniškai yra […] mln. EUR. […] mln. EUR dydžio vidutinės metinės kapitalo išlaidos (palūkanų išlaidos – […] mln. EUR ir didesni reguliuojamieji amortizaciniai atskaitymai –[…] mln. EUR) iš 2009 m. RPIS išbrauktos.

(163) Ypač pažymėtina tai, kad pagrįstas pelnas, apskaičiuotas remiantis 3,48 % dydžio pardavimo grąžos lyginamuoju indeksu, palyginti su 2009 m. RPIS, absoliučiais skaičiais yra didesnis negu Deutsche Post nurodytos kapitalo išlaidos (pvz., palūkanų išlaidos, apskaičiuotos remiantis vidaus pardavimo grąža, kuri yra apie […] panaudoto nuosavo kapitalo, ir rinkos verte grindžiamos didesnės amortizacinių atskaitymų išlaidos).

IV.4.3.2. 1990–1995 m. laikotarpis

(164) Pagal Pašto organizavimo statymo 63 straipsnio 1 dalį Deutsche Post iki 1995 m. federalinei vyriausybei turėjo mokėti vadinamąsias pervestinas sumas (49), kurios sudarė maždaug 5,838 mlrd. EUR arba 8 % pardavimų. Už tai pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 4 dalį Deutsche Post buvo atleista nuo pareigos mokėti dividendus, viršijančius šias pervestinas sumas.

(165) Todėl WIK ekspertizėje aiškiai atsisakoma laikotarpiu iki 1995 m. papildomai atsižvelgti į pagrįstą pelną, nes pervestinos sumos jau apima visas Deutsche Post nuosavo kapitalo išlaidas. Taigi […] mln. EUR dydžio vidutinės metinės Deutsche Post kapitalo išlaidos (palūkanų išlaidos – […] mln. EUR ir didesni reguliuojamieji amortizaciniai atskaitymai – […] mln. EUR) iš 2009 m. RPIS buvo išbrauktos, o universaliųjų paslaugų išlaidos atitinkamai sumažintos.

IV.4.4. Išvados

(166) Ir iš 2009 m. RPIS, ir iš WIK ekspertizės matyti, kad iki 1996 m. pajamų, gautų teikiant universaliąsias paslaugas, nepakako išlaidoms, patirtoms teikiant universaliąsias paslaugas, padengti. Nors 2009 m. RPIS rezultatas toks, kad per visą laikotarpį iki 2007 m., netgi atsižvelgus į valstybės kompensacines išmokas, Deutsche Post turėjo sukauptą trūkumą, tačiau WIK ekspertizėje daroma išvada, kad valstybės kompensacinės išmokos buvo tokio dydžio, kad Deutsche Post 1997 m. galėjo pasiekti pelningumo ribą.

(167) Pagal 2009 m. RPIS universaliųjų paslaugų pelningumas iki 1999 m. beveik nedidėjo ir tik nuo 2000 m. galima teigti, kad iš pajamų, gautų teikiant universaliąsias paslaugas, vidutiniškai buvo galima padengti išlaidas. Tačiau iš WIK ekspertizės matyti, kad nuo 2000 m. iš universaliųjų paslaugų uždirbtas nemažas pelnas, gerokai viršijantis 3,48 % pardavimo grąžos medianą, nors universaliųjų siuntinių paslaugų segmento pardavimo grąža buvo mažesnė už vidutinę – […] (žr. 6 paveikslą). 6 paveikslas Metinio per didelio pelno, gauto teikiant universaliąsias paslaugas per 1990–2007 m. laikotarpį, palyginimas (mln. EUR, nominaliąja verte)

V. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

(168) Suinteresuotosios šalys pateikė pastabas dėl 1999 m. sprendimo pradėti procedūrą, 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą ir 2011 m. sprendimo išplėsti procedūrą. Šiame skirsnyje apibendrinti svarbiausi svarstymai dėl visų trijų sprendimų.

V.1. Išimtinė licencija naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus

(169) TNT abejoja, ar Deutsche Post mokėjo atlygį už išimtinę licenciją naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 43 straipsnį teisę leisti pašto ženklus su įspaudu „Deutschland“ („Vokietija“) turi Federalinė finansų ministerija. Pašto paslaugų teikėjas, teikiantis prašymą naudoti tokius pašto ženklus, turi sumokėti atlygį ir visas papildomas išlaidas. Pagal 1997 m. Pašto įstatymo 54 straipsnį Deutsche Post AG iki 2007 m. gruodžio 31 d. turėjo išimtinę licenciją naudoti Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus.

(170) TNT teigimu, jei Deutsche Post Federalinės finansų ministerijos išleistus pašto ženklus iš tikrųjų naudojo nemokėdama už tai atlygio, tai reikštų neteisėtą valstybės pagalbą.

(171) Komisija pažymi, kad 1999 m. sprendime pradėti procedūrą, 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą ir 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą ši priemonė nenagrinėta, todėl nėra ir šio sprendimo objektas.

V.2. Pensijų subsidija

(172) UPS nuomone, Deutsche Post suteiktas pranašumas, nes ji iš dalies buvo atleista nuo iki 1995 m. taikytų mokėjimo prievolių. Jos teigimu, kadangi įprasti operatoriai turėjo patys finansuoti savo pensijų išlaidas, Deutsche Post, palyginti su konkurentais, buvo geresnėje padėtyje. UPS taip pat sutinka su Komisijos argumentais, kad nagrinėjamos priemonės negalima laikyti esama pagalba, nes Deutsche Post padėtis iš esmės pasikeitė ir buvo pradėtos taikyti naujos įstatymų nuostatos, pagal kurias Deutsche Post iš dalies buvo atleista nuo prievolės finansuoti savo valstybės tarnautojų pensijų išlaidas. UPS nuomone, tokių esminių sistemos pakeitimų negalima laikyti paprastais grynai formalaus arba administracinio pobūdžio pakeitimais.

(173) UPS palankiai vertina išankstinę Komisijos nuomonę, kad pensijų subsidijos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Jos nuomone, atsižvelgiant į Deutsche Post ilgalaikį pelningumą ir jai suteiktą išimtinę licenciją, kyla pagrįstas klausimas, ar iš tikrųjų reikalingas su nurodytais perimtais įsipareigojimais susijusios naštos mažinimas. Be to, UPS tvirtinimu, suteikta parama neproporcinga Vokietijos nurodytam bendro intereso tikslui, visų pirma dėl to, kad perimti įsipareigojimai kompensuojami ir didesniu atlygiu už laiškų paslaugas, ir pensijų subsidija. UPS pabrėžia, kad priemonės proporcingumo įrodinėjimo našta tenka federalinei vyriausybei, tačiau Vokietija kol kas nėra tiksliai paaiškinusi pranašumų, kuriuos dėl priemonės įgijo Deutsche Post, proporcingumo.

(174) UPS teigimu, dėl pagalbos Deutsche Post padėtis pagerėjo ne tik Vokietijoje, bet ir kitose Europos rinkose, kuriose ji konkuruoja su kitais pašto paslaugų teikėjais, tokiais kaip UPS. Jos nuomone, dėl to, kad Deutsche Post, naudodamasi pensijų subsidija, galėjo pagerinti savo padėtį komercinės veiklos sektoriuje, taip pablogindama kitų suinteresuotųjų šalių padėtį, atsirado konkurencijos iškreipimas, dėl kurio nukentėjo Deutsche Post konkurentai.

(175) UPS reikalauja, kad Komisija išnagrinėtų ir visos teisėms į pensiją finansuoti skirtos paramos, kaip nurodyta 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą dėl 2007–2011 m. laikotarpio, reikalingumą ir proporcingumą bei ištirtų, ar Deutsche Post ir dabar dar gauna valstybės pagalbą, kuri pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra neteisėta.

(176) UPS taip pat ragina Komisiją išsamiau paaiškinti, kaip ji priėjo prie išvados, kad Deutsche Post suteikta pagalba nesuderinama su vidaus rinka. Labiausiai UPS prašo pateikti jai WIK ekspertizės kopiją, kad ji galėtų susidaryti vaizdą, kokiu mastu 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą vertinant pensijų subsidiją buvo atsižvelgta į WIK ekspertizės rezultatus.

V.3. Kompensacija už universaliųjų paslaugų teikimą

(177) UPS visiškai pritaria Komisijos tyrimui ir visiškai sutinka su 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą atliktu kompensacijos už universaliųjų paslaugų teikimą vertinimu. Be to, UPS pateikė 2006 m. spalio mėn. NERA ekspertų ataskaitos (50), kuria Komisija rėmėsi 2007 m. sprendimo išplėsti procedūrą 58 dalyje, atnaujintą versiją (51).

(178) 2006 m. NERA ekspertų ataskaitoje apytiksliai skaičiuojama, kad vidutinė DPWN laiškų segmento kapitalo grąža per laikotarpį nuo 1999 m. buvo didesnė kaip 20 % (52). Pagal pakeistą tyrimo versiją per 2000–2005 m. laikotarpį kapitalo grąža viršijo net 50 %, o per 2003–2005 m. laikotarpį – net 100 %. UPS daro išvadą, kad iš labai pelningo reguliuojamo laiškų segmento gauto pelno turėjo daugiau negu pakakti dėl universaliųjų paslaugų patirtiems nuostoliams kompensuoti.

(179) Taip pat, UPS nuomone, Deutsche Post išlaidų skaičiavimai nėra tinkamas rezervuoto sektoriaus pelningumo ir įsipareigojimų analizės ir vertinimo pagrindas, todėl reikia atlikti išsamią išlaidų priskyrimo reguliuojamoms paslaugoms, universaliosioms paslaugoms ir komercinėms paslaugoms analizę. UPS mano, kad, apskaičiuojant pagalbos sumą ir kompensacijos permoką, reikia atsižvelgti į visus pranašumus, suteiktus Deutsche Post perimtiems įsipareigojimams vykdyti, pavyzdžiui, 1995 m. Vokietijos Deutsche Post suteiktas kapitalo injekcijas ir turto – nekilnojamojo turto ir infrastruktūros – perdavimą.

(180) UPS nuomone, su susijusiomis įmonėmis sudarytiems susitarimams dėl vidaus sandorių kainų, vadovaujantis sprendimu byloje Chronopost (53), ir toliau turi būti taikomas nesusijusių asmenų principas (angl. arm's length principle). Todėl UPS mano, kad Komisija turi išnagrinėti Deutsche Post ir DPEED sutartį, didžiausią dėmesį kreipdama į joje nustatytus kainų susitarimus.

V.4. Per didelis atlygis už laiškų paslaugas

(181) FFPI visiškai pritaria 2011 m. sprendimui išplėsti procedūrą. Jos nuomone, įstatymų ir administraciniai pakeitimai, dėl kurių padidėja pensijų išlaidos, yra įprasta verslo rizika, kuri gali turėti įtakos įmonės pelningumui. FFPI teigimu, kadangi įmonės, veikiančios įprastomis rinkos sąlygomis, tokias padidėjusias išlaidas turi finansuoti iš savo lėšų, ir Deutsche Post iš Vokietijos neturėjo gauti jokios pensijų subsidijos.

(182) FFPI taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad Deutsche Post savo 2000 m. veiklos ataskaitoje ypač pabrėžė savo pensijų sistemos reformos reikšmę ir nurodė, kad rodiklio EBITA (veiklos rezultatas neatskaičius mokesčių, palūkanų sąnaudų ir amortizacinių atskaitymų) padidėjimas 98,6 % pašto siuntų verslo klientams sektoriuje visų pirma sietinas su mažesnėmis įmokomis į valstybės tarnautojų pensijų fondą. Taigi, FFPI nuomone, pensijų reformos negalima laikyti antraeilės svarbos arba tik iš esmės administracinio pobūdžio dalyku.

(183) Iš 2001–2008 m. FFPI atlikto tyrimo matyti, kad 2009 m. Vokietijoje taikytas pašto mokestis už ne daugiau kaip 20 g sveriančių standartinių laiškų siuntimą buvo vienas iš didžiausių, o už ne daugiau kaip 500 g sveriančių siuntinių siuntimą, priešingai, buvo vienas iš pigesnių, o tai rodo kryžminio subsidijavimo buvimą.

(184) FFPI yra įsitikinusi, kad Deutsche Post teikta parama nebuvo siekiama skatinti Vokietijos pašto rinkos ar tam tikrų pašto paslaugų augimo. Jos nuomone, per tiriamąjį laikotarpį Deutsche Post buvo pelninga įmonė, galėjusi gerinti savo pirmaujančią padėtį Vokietijos rinkoje ir stiprinti savo pajėgumus ir komercinę veiklą, todėl pensijų subsidijos negalima laikyti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

V.5. Pelno maržos

(185) BIEK tvirtinimu, dėl Deutsche Post praktikos savo tam tikrose laiškų paslaugų rinkose užimamą dominuojančią padėtį išnaudoti išlaidų, susijusių su laiškų ir siuntinių paslaugomis, teikiamomis rinkose, kuriose vyksta intensyvesnė konkurencija, kryžminiam finansavimui nukentėjo kiti pašto paslaugų teikėjai. Jos nuomone, kadangi Deutsche Post gali didinti savo kainas rinkose, kuriose ji turėjo išimtinę licenciją ir kuriose jos dalis vis dar sudaro daugiau kaip 90 %, ji gali vykdyti kryžminį finansavimą tose rinkose, kuriose vyksta intensyvesnė konkurencija.

(186) BIEK taip pat teigia, kad Deutsche Post, nepaisant nurodytų perimtų įsipareigojimų, uždirbo gerokai didesnį pelną negu palygintinos įmonės kitose Europos valstybėse; tai rodo, be kita ko, 10–20 % pardavimo grąžos maržos nacionaliniame siuntų sektoriuje. Jos nuomone, čia gali būti nurodytos netgi mažesnės pelnos ribos, nes nacionalinis siuntų sektorius apima ir siuntinių paslaugas, kurių pelno marža vidutiniškai yra mažesnė negu laiškų paslaugų.

(187) Dėl Deutsche Post nurodytų didesnių algų išlaidų BIEK atkreipia dėmesį į tai, kad Deutsche Post, apskaičiuodama savo, palyginti su konkurentais, mokamas algas, kaip lyginamąjį indeksą ėmė transporto sektoriaus vidutinį darbo užmokestį. BIEK teigia, kad, nors Komisija šiuos skaičius 2011 m. sprendime išplėsti procedūrą ėmė kaip savo skaičiavimų lyginamąjį indeksą, tačiau turi atkreipti dėmesį į tai, kad Deutsche Post konkurentų mokamos algos bent 15 % didesnės už šias vidutines algas. Taigi, BIEK teigimu, Deutsche Post nurodytos papildomos algų išlaidos yra daug mažesnės negu ji tvirtina. BIEK mano, kad likęs algų išlaidų skirtumas priskirtinas ne perimtiems įsipareigojimams, o greičiau Deutsche Post dydžiui ir dominuojančiai padėčiai rinkoje.

(188) Be to, BIEK teigimu, Deutsche Post perimti įsipareigojimai, įskaitant pensijų išlaidas, daugiau negu pakankamai kompensuoti didesniu reguliuojamu atlygiu už laiškų paslaugas. BIEK mano, kad dėl pagalbos priemonių, kurias turi įvertinti Komisija, laiškų paslaugų konkurencijos iki šiol iš esmės nėra, o siuntinių paslaugų konkurencija gerokai iškreipta.

VI. VOKIETIJOS PASTABOS

VI.1. Pastabos dėl pensijų subsidijos

VI.1.1. Dėl konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos neįgytas joks finansinis pranašumas

(189) Vokietija, remdamasi sprendimu byloje Combus (54), mano, kad valstybės išmokos, privatizavimo metu sumokėtos anksčiau valstybei priklausiusiems universaliųjų paslaugų teikėjams kaip pensijų išlaidų, viršijančių įprastai privačių konkurentų patiriamas pensijų išlaidas, kompensacija, nėra pagalba.

(190) Vokietija sutinka su Komisija, kad Deutsche Post socialinės išlaidos turėtų būti palygintos su konkurentų socialinėmis išlaidomis, tačiau mano, kad tai turėtų būti daroma jau remiantis SESV 107 straipsnio 1 dalimi, o ne vėliau jau tiriant pagalbos suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

VI.1.2. Neįgytas joks finansinis pranašumas, palyginti su prieš 1995 m. buvusia padėtimi

(191) Vokietijos nuomone, dėl pensijų subsidijos Deutsche Post išlaidų, kurias ji įprastai būtų turėjusi mokėti iš savo lėšų, našta nesumažėjo, taigi ji neįgijo jokio pranašumo pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Vokietijos tvirtinimu, Deutsche Post nei teisiškai privalėjo, nei ekonomiškai galėjo prieš 1995 m. ir po šių metų valstybės tarnautojams mokėti pensijas.

(192) Pirmiausia Vokietija nurodo, kad pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 46 straipsnį valstybės tarnautojai, kuriuos 1989 m. perėmė Deutsche Post, ir toliau liko valstybės tarnautojais. Ir po 1995 m. vykusios antros pašto reformos Deutsche Post valstybės tarnautojai pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį ir pagal naują į Vokietijos konstituciją – Pagrindinį įstatymą (Grundgesetz) įterptą 143b straipsnį ir toliau liko valstybės tarnautojais.

(193) Taigi, Vokietijos aiškinimu, kadangi federalinė vyriausybė visada buvo išimtinė skolininkė valstybės tarnautojų teisių į pensiją atžvilgiu, Deutsche Post niekada neturėjo teisinės prievolės tam naudoti savo lėšas.

(194) Vokietija laikosi nuomonės, kad, net jei pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį Deutsche Post turėjo prievolę finansuoti valstybės tarnautojų teises į pensiją, tai ši pensijų teisės nuostata (kaip ir pareiga mokėti pervestinas sumas pagal 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnį) yra „vidaus santykis“ ir skirtas tik įplaukų į valstybės biudžetą šaltiniams atskleisti. Ja nėra grindžiama jokia Deutsche Post prievolė valstybės tarnautojų atžvilgiu.

(195) Ir po 1995 m. vykusios antros pašto reformos valstybė pagal 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 2 straipsnio 3 dalį ir 1994 m. Darbuotojų teisių įstatymo 14 ir 16 straipsnius liko išimtinė skolininkė teises į pensiją turinčių valstybės tarnautojų atžvilgiu. Todėl, Vokietijos teigimu, Darbuotojų teisių įstatymo 16 straipsnio 1 dalimi nustatyta Deutsche Post prievole mokėti įmokas į Pašto valstybės tarnautojų pensijų kasą, kaip ir 1989 m. Pašto organizavimo įstatymo 54 straipsnio 2 dalį nustatyta prievole, tik sumažinama valstybės biudžeto našta. Šios prievolės nedaro jokio poveikio tik valstybei tenkančiai prievolei mokėti pensijas.

(196) Vokietijos tvirtinimu, civilinės teisės požiūriu federalinė vyriausybė ir nebūtų galėjusi savo prievolės finansuoti valstybės tarnautojų teises į pensiją perkelti 1995 m. naujai įsteigtai bendrovei DPAG. Vokietija aiškina, kad pagal civilinės teisės principus, kai esamos pensijų prievolės perkeliamos į teisiškai nepriklausomą patronuojamąją bendrovę, patronuojančiosios bendrovės prievolė finansuoti trečiųjų asmenų turtines teises lieka nepakitusi.

(197) Vokietija taip pat teigia, kad Deutsche Post niekada neturėjo pakankamai savo lėšų, kad galėtų finansuoti pensijų įsipareigojimus. Vokietija nurodo, kad, viena vertus, prieš 1995 m. POSTDIENST visada turėdavo trūkumą, kurį valstybė turėjo finansuoti 5,6 mlrd. EUR pervedimais, antra vertus, tuo metu, kai 1995 m. POSTDIENST buvo reorganizuota į DPAG, susikaupę pensijų įsipareigojimai sudarė apie […] mlrd. EUR. Vokietija teigia, kad su tokiais balansiniais įsipareigojimais nebūtų buvę įmanoma steigti DPAG kaip privačios įmonės, nes federalinė vyriausybė nesuteikė pakankamo kapitalo, kuriuo DPAG būtų užtikrintas reikiamas ekonominis tvarumas.

VI.1.3. Pensijų subsidija yra esama pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį

(198) Vokietijos nuomone, jei pensijų subsidija būtų kvalifikuota kaip valstybės pagalba, tai pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies i punktą ji turėtų būti laikoma esama pagalba, nes nuo 1953 m., t. y. nuo atitinkamos nuostatos Vokietijos Pagrindiniame įstatyme įsigaliojimo, valstybės tarnautojų teisių į pensiją finansuotoja ir išimtinė skolininkė jų atžvilgiu yra valstybė. Vokietija laikosi nuomonės, kad nei 1989 m. vykusi pirmoji, nei 1995 m. antroji pašto reforma šios valstybei tenkančios pensijų ir finansavimo prievolės niekaip nepakeitė. Vokietijos teigimu, Deutsche Post nei prieš, nei po 1995 m. nebuvo teisiškai įpareigota ir ekonomiškai negalėjo valstybės tarnautojams mokėti pensijų.

(199) Vokietija taip pat nurodo Komisijos teiginį Bendrajame Teisme byloje T-266/02. Vokietijos nuomone, iš sprendimo 54 punkto aišku, kad „ginčijamame sprendime ši [Komisija] nurodė, jog naudą ieškovei suteikė tik DB-Telekom mokėjimai“ (55).

(200) Iš šio teiginio Vokietija daro išvadą, kad Komisija paneigė finansinio pranašumo buvimą kalbant ir apie pensijų subsidiją. Vokietija mano, kad Komisija tuo nusprendė pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 4 straipsnį „nereikšti jokių prieštaravimų“, be to, pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio b dalies ii punktą toks teigiamas sprendimas reiškia, kad pensijų subsidija yra esama pagalba.

VI.1.4. Pensijų subsidija yra pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį su vidaus rinka suderinama perimtų įsipareigojimų kompensacija

(201) Remdamasi Komisijos argumentais sprendime La-Poste Vokietija laikosi nuomonės, kad pensijų subsidija yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą ir savo nuomonę grindžia šiais argumentais: — Deutsche Post nuolat mokėjo socialines įmokas, didesnes už darbdavio mokamas pensijų, sveikatos ir slaugos draudimo įmokas, — Komisijos nustatytas sąlyginis pranašumas yra neteisingas tuo požiūriu, kad skaičiavimas grįstas prielaida, jog iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, finansuojamas nurodytas # 2 įsipareigojimas (konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės įmokos). La Poste, kaip ir kitos rinkoje įsitvirtinusios pašto įmonės, savo socialines išlaidas taip pat refinansavo didesniu atlygiu už laiškų paslaugas, o į tai Komisija savo sprendime La Poste neatsižvelgė, — nors Vokietija iš principo sutinka, kad iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, turėtų būti finansuojami nurodyti įsipareigojimai, tačiau teigia, kad Komisija nei įrodė, kad Pašto reguliavimo institucija patenkino Deutsche Post prašymą konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas finansuoti iš reguliuojamų pajamų, nei kad reguliuojamos pajamos iš tikrųjų buvo pakankamai didelės, kad iš jų būtų galima finansuoti konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas.

(202) Vokietija taip pat nurodo, kad Komisija savo sprendime pradėti procedūrą dėl Royal Mail (56) pabrėžė, kaip svarbu, siekiant tolesnės nuoseklios sprendimų priėmimo praktikos, ankstesnių valstybinių įmonių pensijų išlaidas vertinti pagal nuoseklius kriterijus. Taigi, Vokietijos nuomone, Komisija turi atsižvelgti ir į savo sprendimą byloje La-Poste, ir į savo išankstinį vertinimą byloje Royal Mail. Vokietijos teigimu, Royal Mail atveju Komisija neišreiškė jokių prieštaravimų dėl trūkstamos pensijų sumos kompensavimo, nors iš 2008 m. Hooper ataskaitos matyti, kad Royal Mail pensijų išlaidos iš dalies buvo finansuojamos didesniu reguliuojamu atlygiu už laiškų paslaugas.

VI.1.4.1. Lyginamojo indekso pagrindas turėtų būti konkurencijos požiūriu įprastos socialinės išlaidos

(203) Vokietija, remdamasi profesoriaus Cl. D. Ehlermanno 2011 m. liepos 19 d. ekspertize (57), teigia, kad Komisija, apskaičiuodama Deutsche Post socialinių išlaidų lyginamąjį indeksą, padarė dvi klaidas.

(204) Vokietijos nuomone, į lyginamąjį indeksą negalima įtraukti darbuotojo dalies, nes privačiame sektoriuje darbdavys nėra įstatymais įpareigotas sumokėti darbuotojo dalį. Visą socialinės įmokos sumą darbdavys sumokėtų tik administraciniais sumetimais, tačiau įstatymais jis neįpareigotas to daryti. Vokietija teigia, kad darbuotojo dalies įtraukimas į lyginamąjį indeksą prieštarauja ir ligšiolinei sprendimų priėmimo praktikai (plg. sprendimą La-Poste).

(205) Vokietijos nuomone, socialinių išlaidų lyginamajam indeksui apskaičiuoti reikėtų pasitelkti rinkoje įprastas algas (58), nes valstybės tarnautojų algos gerokai viršijo rinkos vidurkį.

VI.1.4.2. Pajamų, gautų teikiant reguliuojamas paslaugas, nepakanka konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti

(206) Pirmiausia Vokietija pabrėžia, kad prielaida, jog # 2 įsipareigojimas visiškai finansuojamas iš pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, yra grynai hipotetinio pobūdžio, nes neįmanoma nustatyti, ar reguliuojamos kainos iš tikrųjų buvo padidintos siekiant kompensuoti konkurencijos požiūriu neįprastas išlaidas. Vokietijos teigimu, viena vertus, iš 2002 m. sprendimo dėl didžiausių kainų nematyti, ar Pašto reguliavimo institucija atsižvelgė į nurodytus įsipareigojimus, susijusius su konkurencijos požiūriu neįprastomis išlaidomis, ir kokiu mastu; antra vertus, iki 2002 m. kainos buvo laikomos 1997 m. patvirtintame lygyje ir neįmanoma nustatyti, ar jos apėmė konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų, susijusių su nereguliuojamomis paslaugomis, kompensaciją.

(207) Vokietija teigia, kad neužtenka tik parodyti, jog paslaugų, kurių kainos nereguliuojamos, srityje buvo taikomi mažesni negu konkurentams socialinių įmokų tarifai. Jos nuomone, taip pat reikia išnagrinėti, ar iš pajamų, gautų teikiant reguliuojamas paslaugas, iš tikrųjų buvo įmanoma finansuoti nurodytus konkurencijos požiūriu neįprastus socialinius įsipareigojimus.

(208) Vokietija mano, kad finansinį pranašumą dėl konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensavimo Deutsche Post įgytų tik jei jai sumokėtos kompensacinės išmokos būtų didesnės už jos dėl valstybės tarnautojų apskritai patirtas socialines išlaidas.

(209) Vokietija apgailestauja, kad neatliktas išsamus skaičiavimas, iš kurio būtų matyti, ar apskritai buvo kompensacijos, kuri buvo sumokėta Deutsche Post už jos patirtas konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, susijusias su valstybės tarnautojais, permoka ar nepriemoka. Vokietija pabrėžia, kad toks skaičiavimas būtinas, kad būtų galima nustatyti, ar buvo suteiktas finansinis pranašumas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

a) Remiantis ekspertize yra konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos nepriemoka

(210) Siekdama pašalinti šį trūkumą Vokietija pateikė profesoriaus J. Weberio (59) ekspertizę norėdama parodyti, kad Deutsche Post dėl socialinių išlaidų, susijusių su valstybės tarnautojų įdarbinimu, patyrė finansinį nuostolį. Pirmiausia ekspertizėje parodoma, kokia suma Deutsche Post faktiškai dėl valstybės tarnautojų patirtos socialinės išlaidos viršija privačių konkurentų dėl jų darbuotojų patiriamas socialines išlaidas (ekspertizėje – rinkos lygį viršijančios DPAG socialinės išlaidos arba struktūrinis nuostolis). J. Weberio ekspertizėje šios rinkos lygį viršijančios išlaidos sugretinamos su # 2 įsipareigojimo kompensacija.

(211) Kaip matyti iš 5 lentelės, ekspertizėje į socialines išlaidas, susijusias su valstybės tarnautojų įdarbinimu, įtraukiamos Deutsche Post įmokos į valstybės tarnautojų pensijų fondą ir kitos socialinės išlaidos, pvz., sveikatos priežiūros išlaidų įmokos bei draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir kitų rūšių draudimo įmokos.

(212) Su privačių darbuotojų įdarbinimu susijusios socialinės išlaidos ekspertizėje apibrėžiamos taip: darbdavio mokama įstatymais nustatyto pensijų, nedarbo, sveikatos ir slaugos draudimo dalis, dauginama iš „konkurencijos požiūriu įprastų“ algų (pvz., 2007 m. minimalaus darbo užmokesčio, mokamo daugumai valstybės tarnautojų).

(213) Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos yra dėl valstybės tarnautojų Deutsche Post patirtos socialinės išlaidos, viršijančios socialinių išlaidų lyginamąjį indeksą, apibrėžtą remiantis privačių darbuotojų mokama socialinio draudimo įmokų dalimi. 5 lentelė Grynojo rezultato apskaičiavimas pagal Vokietijos pateiktą ekspertizę – Įmokos į pensijų fondą – Kitos socialinės išlaidos + „Konkurencijos požiūriu įprastos“ socialinės išlaidos kaip lyginamasis indeksas (pagrindas – darbdavio mokama socialinio draudimo dalis ir „konkurencijos požiūriu įprastos“ algos (pvz., 2007 m. minimalus darbo užmokestis) Konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos + Kompensacija iš reguliuojamų pajamų (# 2 įsipareigojimas – konkurencijos požiūriu neįprasti socialiniai įsipareigojimai) Grynasis rezultatas (kompensacijos nepriemoka arba permoka)

(214) Iš skaičiavimų matyti, kad per 1995–2007 m. laikotarpį # 2 įsipareigojimo nepakako konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti. Ekspertizėje netgi tvirtinama, kad yra […] mln. EUR kompensacijos Deutsche Post nepriemoka. Ekspertas daro išvadą, kad net tuo atveju, jei pajamos, gautos teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, apimtų # 2 įsipareigojimą, Deutsche Post negavo pakankamos konkurencijos požiūriu neįprastų socialinių išlaidų kompensacijos.

b) Pagal 2009 m. RPIS pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti

(215) Vokietija teigia, kad, kol teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, patiriami nuostoliai, viršijantys konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas, tol negalima konstatuoti, kad iš reguliuojamų pajamų faktiškai kompensuojamos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos. Todėl Vokietija pateikė 2009 m. RPIS grindžiamą ekspertų nuomonę (60), kad parodytų, jog nuostoliai, patirti teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nuolat buvo didesni už konkurencijos požiūriu neįprastas socialines išlaidas.

(216) Skaičiavimai grindžiami 2009 m. RPIS. Juose (remiantis Deloitte II ekspertize, kuri išsamiau aptarta VI.3.2 skirsnyje) kaip pagrįstas pelnas paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju imama 7 % pardavimo grąža. Atėmus pagrįstą pelną paslaugų, kurių kainos reguliuojamos, atveju gaunamas […] mln. EUR nuostolis – didesnis negu 1995–2007 m. laikotarpiui nurodytos konkurencijos požiūriu neįprastos socialinės išlaidos. Taigi, pajamų, gautų teikiant paslaugas, kurių kainos reguliuojamos, nepakako tiriamoms konkurencijos požiūriu neįprastoms socialinėms išlaidoms padengti.

VI.2. Pastabos dėl kompensacijos už universaliųjų paslaugų teikimą

VI.2.1. Valstybės kompensacinės išmokos

(217) Vokietija argumentuoja, kad valstybės kompensacinėmis išmokomis nepagrindžiamas joks finansinis pranašumas Deutsche Post, nes 5,666 mlrd. EUR išmokos yra išimtinai 5,838 mlrd. EUR dydžio pervestinų sumų, kurias Deutsche Post turėjo mokėti iki 1995 m., kompensacija.

(218) Kaip paaiškinta 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą, šių pervestinų sumų kilmė – ankstesnis pašto administravimas, kai kiekvienais metais valstybei turėjo būti pervedami apie 10 % bendrovės veiklos pajamų. Per 1989–1995 m. laikotarpį šios pervestinos sumos pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 1 dalį pamažu panaikintos. Iki 1993 m. Deutsche Post turėjo pervesti 10 % savo veiklos pajamų. Nuo 1993 m. šios pervestinos sumos pamažu buvo mažinamos, pvz., iki 10 % veiklos pajamų atskaičius 153 mln. EUR 1993 m. 1994 m. pervestinos sumos sudarė 70 % 1993 m. buvusios apimties. 1995 m. Deutsche Post mokėjo 50 % 1993 m. buvusios pervestinų sumų apimties. Iš viso Deutsche Post nuo 1990 m. iki 1995 m. sumokėjo 5,838 mlrd. EUR pervestinų sumų.

(219) Pagal Pašto organizavimo įstatymo 63 straipsnio 4 dalį nuo pervestinų sumų turėjo būti atskaičiuojami dividendai. Atsižvelgdama į šią nuostatą ir į tai, kad įmonė buvo atleista nuo tiesioginių ir netiesioginių mokesčių, Komisija 2007 m. sprendime išplėsti procedūrą konstatavo, kad pervestinos sumos laikytinos atleidimo nuo tiesioginių ir netiesioginių mokesčių pakaitalu ir atlygiu už valstybės, kaip akcininkės, suteiktą finansavimą.

(220) Reaguodama į tai Vokietija pateikė KPMG ekspertizę, kurioje tvirtinama, kad pervestinų sumų negalima laikyti mokesčių arba dividendų pakaitalu dėl kelių pri