C4

12 TAS „Pelno mokesčiai“ taisomas taip, kaip nurodyta žemiau. Įvadas 1 paragrafo c) punktas keičiamas taip: (c) verslo jungimo savikaina paskirstoma įsigytam identifikuojamam turtui ir įsipareigojimams, remiantis jų tikrąja verte, tačiau mokesčiai taip nekoreguojami. 6 ir 9 paragrafai taisomi šitaip: 6. Pradiniame 12 TAS nebuvo konkrečiai kalbama apie tikrosios vertės koregavimą sujungiant verslą. Tokie koregavimai sudaro sąlygas laikiniesiems skirtumams, o 12 TAS (persvarstytame) reikalaujama, kad ūkio subjektas pripažintų susidariusius atidėtųjų mokesčių įsipareigojimus arba (atsižvelgiant dėl pripažinimo į tikimybės kriterijus) atidėtųjų mokesčių turtą, atitinkamai keičiant prestižo sumą arba visą įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalį, viršijančią jungimo savikainą. Tačiau pagal 12 TAS (persvarstytą) draudžiama pripažinti atidėtųjų mokesčių įsipareigojimus, susidarančius dėl prestižo pirminio pripažinimo. 9. Pradiniame 12 TAS nebuvo nustatyta, ar atidėtųjų mokesčių turtą ir įsipareigojimus galima diskontuoti. 12 TAS (persvarstytas) draudžia diskontuoti atidėtųjų mokesčių turtą ir įsipareigojimus. 3 TFAS „Verslo jungimai“ B16 paragrafo i) punkte draudžiama diskontuoti atidėtųjų mokesčių turtą ir įsipareigojimus, įsigytus verslo jungimo metu. Standartas Dalyje „Tikslas“ trečias paragrafas taisomas šitaip: Šiame Standarte reikalaujama, kad ūkio subjektas apskaitytų sandorių ir kitų įvykių poveikį mokesčiams taip pat, kaip apskaito pačius sandorius ir kitus įvykius. Taigi sandorių ir kitų įvykių, pripažįstamų pelnu arba nuostoliu, atveju pripažįstamas ir bet koks susijęs poveikis mokesčiams. Jeigu sandoriai arba kiti įvykiai tiesiogiai pripažįstami nuosavybe, visas su jais susijęs poveikis mokesčiams taip pat tiesiogiai pripažįstamas nuosavybe. Panašiai ir atidėtųjų mokesčių turto ir įsipareigojimų pripažinimas verslo jungimo metu turi įtakos prestižo, atsirandančio sujungiant verslą, sumai arba bet kokios įgijėjui priklausančios įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalies, viršijančios verslo jungimo savikainą, sumai. 15, 18, 19 ir 21 paragrafai taisomi šitaip: 15. Visų apmokestinamų laikinųjų skirtumų atžvilgiu turi būti pripažintas atidėtųjų mokesčių įsipareigojimas su sąlyga, kad šis atidėtųjų mokesčių įsipareigojimas kyla iš: (a) prestižo pirminio pripažinimo; arba … 18. Laikinieji skirtumai atsiranda ir tada, kai: (a) verslo jungimo savikaina paskirstoma įsigytąjį identifikuojamą turtą ir prisiimtus įsipareigojimus pripažįstant tikrąja verte, tačiau mokesčiai šiuo būdu nekoreguojami (žr. 19 paragrafą); (b) turtas perkainojamas, bet mokesčiai šiuo būdu nekoreguojami (žr. 20 paragrafą); (c) prestižas atsiranda sujungus verslą (žr. 21 ir 32 paragrafus); … 19. Verslo jungimo savikaina paskirstoma pripažįstant identifikuojamą įsigytą turtą ir prisiimtus įsipareigojimus tikrąja verte įsigijimo dieną. Laikinieji skirtumai atsiranda tada, kai įsigyto identifikuojamo turto ir prisiimtų įsipareigojimų mokesčių bazių neveikia verslo jungimas arba veikia jas skirtingai. Pavyzdžiui, kai turto balansinė vertė išauga iki tikrosios vertės, o turto mokesčių bazė ankstesniajam savininkui lieka savikaina, atsiranda apmokestinamasis laikinasis skirtumas, nulemiantis atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo atsiradimą. Atsirandantis atidėtųjų mokesčių įsipareigojimas daro įtaką prestižui (žr. 66 paragrafą). 21. Prestižas, atsirandantis verslo jungimo metu, yra vertinamas kaip verslo jungimo savikainos dalis, viršijanti įgijėjui priklausančią įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalį. Daugelis mokesčių institucijų neleidžia, nustatant apmokestinamąjį pelną, sumažinti prestižo, kaip jį mažinančių sąnaudų, balansinės vertės. Be to, tokiose institucijose prestižo kaina dažnai neatimama dukterinei įmonei pardavus savo pagrindinį verslą. Tokiose jurisdikcijose prestižo mokesčių bazė lygi nuliui. Bet koks skirtumas tarp prestižo balansinės vertės ir nulinės jo mokesčių bazės yra apmokestinamas laikinasis skirtumas. Tačiau šiame Standarte neleidžiama pripažinti atsirandančio atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo, nes prestižas vertinamas kaip likutinis, o atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo pripažinimas padidintų prestižo balansinę vertę. Pridedami 21A ir 21B paragrafai: 21A. Atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo, kuris nėra pripažintas, nes atsirado pirmą kartą pripažįstant prestižą, vėlesni sumažėjimai taip pat laikomi atsiradusiais pirmą kartą pripažįstant prestižą, todėl nėra pripažįstami pagal 15 paragrafo a) punktą. Pavyzdžiui, jeigu verslo jungimo metu įgyto prestižo kaina yra 100, o mokesčių bazė lygi nuliui, pagal 15 paragrafo a) punktą ūkio subjektui draudžiama pripažinti atsirandanti atidėtųjų mokesčių įsipareigojimą. Jeigu ūkio subjektas vėliau pripažįsta prestižui vertės sumažėjimo nuostolį, lygų 20 vienetų, tuomet su prestižu susijusio apmokestinamojo laikinojo skirtumo suma sumažinama nuo 100 iki 80 vienetų, o kartu sumažėja ir nepripažinto atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo vertė. Ši nepripažinto atidėtųjų mokesčių įsipareigojimo vertė taip pat laikoma susijusia su prestižo pirminiu pripažinimu, todėl draudžiama ją pripažinti pagal 15 paragrafo a) punktą. 21B. Tačiau su prestižu susijusių apmokestinamųjų laikinųjų skirtumų atidėtųjų mokesčių įsipareigojimai pripažįstami tik tada, jeigu jie neatsiranda prestižo pirminio pripažinimo metu. Pavyzdžiui, jeigu verslo jungimo metu įgyto prestižo kaina yra 100 vienetų, nuo kurios 20 % kasmet, pradedant nuo įsigijimo metų, yra išskaičiuojama mokesčių reikmėms, tuomet prestižo mokesčių bazė pirminio pripažinimo metu lygi 100 vienetų, o įsigijimo metų pabaigoje –80 vienetų. Jeigu prestižo balansinė vertė įsigijimo metų pabaigoje išlieka nepakitusi –100 vienetų, tada apmokestinamasis laikinasis skirtumas, lygus 20 vienetų, tų metų pabaigoje padidėja. Kadangi šis apmokestinamasis laikinasis skirtumas nėra susijęs su prestižo pirminiu pripažinimu, atsirandantis atidėtųjų mokesčių įsipareigojimas pripažįstamas. 22 paragrafo a) punktas, 24 paragrafas ir 26 paragrafo c) punktas taisomi taip: 22. … (a) verslo jungimo atveju ūkio subjektas pripažįsta visus atidėtųjų mokesčių įsipareigojimus arba turtą ir jų įtaką prestižo sumai arba bet kokios įgijėjui priklausančios įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalies, viršijančios verslo jungimo savikainą, sumai. (žr. 19 paragrafą); … 24. Atidėtųjų mokesčių turtas, susijęs su visais įskaitomais laikinaisiais skirtumais, turi būti parodytas tiek, kiek yra tikėtina, kad bus gautas apmokestinamasis pelnas, kuriam bus galima panaudoti įskaitomą laikinąjį skirtumą, išskyrus atvejį, kai atidėtųjų mokesčių turtas atsiranda turtą arba įsipareigojimą pirmą kartą pripažįstant sandoryje, kuris: (a) nėra verslo jungimas; ir (b) sandorio metu nedaro įtakos nei apskaitiniam pelnui, nei apmokestinamajam pelnui (mokesčių nuostoliui). … 26. … (c) verslo jungimo savikaina paskirstoma pripažįstant įsigytą identifikuojamą turtą ir prisiimtus įsipareigojimus tikrąja verte įsigijimo dieną. Jei po įsigijimo pripažįstamas prisiimtas įsipareigojimas, tačiau susijusios išlaidos įskaitomos apskaičiuojant apmokestinamąjį pelną tik būsimuoju laikotarpiu, atsiranda įskaitomas laikinasis skirtumas, sudarantis sąlygas atsirasti atidėtųjų mokesčių turtui. Atidėtųjų mokesčių turtas atsiranda ir tada, kai įsigyto identifikuojamo turto tikroji vertė yra mažesnė už jo mokesčių bazę. Abiem atvejais atsirandantis atidėtųjų mokesčių turtas turi įtakos prestižui (žr. 66 paragrafą); ir … Prieš 32 paragrafą esanti antraštė ir 32 paragrafas yra panaikinami. 68C paragrafas yra pridedamas, 58 paragrafo b) punktas ir 66-68 paragrafai taisomi o po 68 paragrafu pateikiamas pavyzdys šiuo būdu: 58. … (b) verslo jungimas (žr. 66 ir 68 paragrafus). 66. Kaip paaiškinta 19 paragrafe ir 26 paragrafo c) punkte, jungiant verslą gali atsirasti laikinųjų skirtumų. Pagal 3 TFAS „Verslo jungimai“, ūkio subjektas pripažįsta bet kokį atsirandantį atidėtųjų mokesčių turtą (tiek, kiek jis atitinka 24 paragrafe išdėstytus pripažinimo kriterijus) arba atidėtųjų mokesčių įsipareigojimus kaip įsigijimo dieną identifikuojamą turtą ir įsipareigojimus. Dėl to šis atidėtųjų mokesčių turtas ir įsipareigojimai veikia prestižą arba bet kokios įgijėjui priklausančios įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalies, viršijančios verslo jungimo savikainą, sumą. Tačiau, remiantis 15 paragrafo a) punktu, ūkio subjektas nepripažįsta atidėtųjų mokesčių įsipareigojimų, atsirandančių prestižą pripažįstant pirmą kartą. 67. Dėl verslo jungimo įgijėjas gali turėti galimybę atgauti savo paties atidėtųjų mokesčių turtą, kuris nebuvo pripažintas iki verslo sujungimo. Pavyzdžiui, įgijėjas gali panaudoti savo nepanaudotų mokesčių nuostolių pelną įsigyjamojo ūkio subjekto būsimo apmokestinamojo pelno atžvilgiu. Tokiais atvejais įgijėjas pripažįsta atidėtųjų mokesčių turtą, tačiau neįtraukia jo į verslo jungimo apskaitą ir todėl neatsižvelgia į jį nustatydamas prestižą arba bet kokios įgijėjui priklausančios įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalies, viršijančios verslo jungimo savikainą, sumą. 68. Jei galima nauda dėl įsigyjamojo ūkio subjekto pajamų mokesčio nuostolių, perkeliamų vėlesniems laikotarpiams, arba dėl kito atidėtųjų mokesčių turto neatitiko 3 TFAS pateiktų atskiro pripažinimo kriterijų, kai verslo jungimas pirmą kartą buvo įtrauktas į apskaitą, bet yra realizuojama vėliau, įgijėjas susidariusias atidėtųjų mokesčių pajamas turi pripažinti pelnu arba nuostoliu. Be to, įgijėjas turi: (a) sumažinti prestižo balansinę vertę iki sumos, kuri būtų pripažinta, jeigu atidėtųjų mokesčių turtas būtų buvęs pripažintas identifikuojamu turtu nuo įsigijimo dienos; ir (b) prestižo balansinės vertės sumažėjimą pripažinti sąnaudomis. Tačiau dėl šios procedūros neturi atsirasti įgijėjui priklausančios įsigyjamojo ūkio subjekto identifikuojamo turto, įsipareigojimų ir neapibrėžtųjų įsipareigojimų grynosios tikrosios vertės dalies, viršijančios verslo jungimo savikainą, o anksčiau tokiu perviršiu pripažinta suma neturi padidėti. Pavyzdys Ūkio subjektas įsigijo dukterinę įmonę, kuri turėjo įskaitomus laikinuosius skirtumus, lygius 300 vienetų. Įsigijimo metu mokesčių tarifas buvo 30 %. Atsiradęs 90 vienetų atidėtųjų mokesčių turtas nebuvo pripažintas identifikuojamu turtu nustatant 500 vienetų dydžio prestižą, atsiradusį sujungus verslą. Praėjus 2 metams po įsigijimo, ūkio subjektas įvertino, kad būsimojo apmokestinamojo pelno turėtų pakakti visų įskaitomų laikinųjų skirtumų pelnui atstatyti. Ūkio subjektas pripažįsta atidėtųjų mokesčių turtą, lygų 90 vienetų, o kaip pelną arba nuostolį – atidėtųjų mokesčių pajamas, lygias 90. Ūkio subjektas sumažina balansinę prestižo vertę 90 vienetų, o dėl šios vertės patirtas sąnaudas pripažįsta pelnu arba nuostoliu. Dėl to prestižo vertė sumažinama iki 410 vienetų – sumos, kuri būtų pripažinta, jeigu įsigijimo datą atidėtųjų mokesčių turtas 90 būtų buvęs pripažintas identifikuojamu turtu. Jei mokesčių tarifas būtų padidėjęs iki 40 %, ūkio subjektas būtų pripažinęs atidėtųjų mokesčių turtą, lygų 120 vienetų (300, esant 40 %), o atidėtųjų mokesčių pajamas, lygias 120 vienetų – pelnu arba nuostoliu. Jeigu pelno tarifas būtų sumažėjęs iki 20 %, ūkio subjektas būtų pripažinęs atidėtųjų mokesčių turtą, lygų 60 vienetų (300, esant 20 %), ir atidėtųjų mokesčių pajamas, lygias 60 vienetų. Abiem atvejais ūkio subjektas 90 vienetų sumažintų ir balansinę prestižo vertę, o dėl šios sumos patirtas sąnaudas pripažintų pelnu arba nuostoliu. 68C. Kaip nurodoma 68A paragrafe, mokesčių išskaitymo (arba numatomo būsimojo mokesčių išskaitymo, įvertinto pagal 68B paragrafą suma gali skirtis nuo susijusių sukauptų atlyginimo išlaidų. Atskaitomybės laikotarpio ir atidėtieji mokesčiai turi būti pripažinti pajamomis arba sąnaudomis ir įtraukti į laikotarpio pelną arba nuostolį, išskyrus atvejus, kai mokestis atsiranda dėl: a) sandorio arba įvykio, pripažįstamo tiesiogiai nuosavybe tuo pačiu arba kitu laikotarpiu, arba b) verslo jungimo. Jei mokesčių išskaitymo suma (arba numatomas būsimas mokesčių išskaitymas) viršija susijusias sukauptas atlyginimo išlaidas, tai parodo, kad mokesčių išskaitymas yra susijęs ne tik su atlyginimo išlaidomis, bet ir nuosavybės straipsniu. Tokiu atveju susiję atskaitomybės laikotarpio arba atidėtieji mokesčiai turi būti tiesiogiai pripažinti nuosavybe.