Oficialusis leidinys L 310 , 30/11/1996 p. 0001 - 0469



Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2223/96 1996 m. birželio 25 d. dėl Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistemos Bendrijoje EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 213 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pateiktą reglamento projektą, atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1], atsižvelgdama į Europos pinigų instituto nuomonę [2], atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3], (1) kadangi Ekonominės ir pinigų sąjungos įgyvendinimas ir kontrolė reikalauja palyginamos, naujausios ir patikimos informacijos apie kiekvienos šalies ir (arba) regiono ekonominės padėties struktūrą ir raidą; (2) kadangi Komisija turi vaidinti tam tikrą vaidmenį Ekonominės ir pinigų sąjungos administravime ir visų pirma pranešti Tarybai apie pažangą, padarytą valstybėms narėms vykdant savo įsipareigojimus Ekonominei ir pinigų sąjungai sukurti; (3) kadangi ekonominės sąskaitos yra pagrindinė šalies ir (arba) regiono ekonominės padėties tyrimo priemonė, jeigu jos yra sudarytos remiantis vienodais principais, kurių negalima skirtingai aiškinti; (4) kadangi Komisija Bendrijos administraciniams ir ypač biudžeto apskaičiavimams turi naudoti nacionalinių sąskaitų suvestinius rodiklius; (5) kadangi šio reglamento taikymo srityje 1970 m. buvo paskelbtas administracinis dokumentas "Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema" (ESS), kurį parengė Europos Bendrijų statistikos tarnyba vien tik savo atsakomybe; kadangi šis dokumentas — tai Europos Bendrijų statistikos tarnybos ir valstybių narių nacionalinių statistikos institucijų kelerių metų darbas kuriant nacionalinių sąskaitų sistemą, kuri atitiktų Europos Bendrijų ekonominės ir socialinės politikos reikalavimus, ir kadangi šis dokumentas — tai Jungtinių Tautų nacionalinių sąskaitų sistemos, kurią Bendrija naudojo iki to laiko, Europos bendrijos variantas; (6) kadangi norint atnaujinti originalųjį tekstą, 1979 m. buvo paskelbtas antrasis šio dokumento leidimas (toliau — ESS antrasis leidimas) [4]; (7) kadangi 1993 m. vasario mėn. Jungtinių Tautų Statistikos komisija patvirtino naują Nacionalinių sąskaitų sistemą (NSS), kad visų Jungtinių Tautų valstybių narių rezultatus galima būtų palyginti tarptautiniu lygiu; (8) kadangi aplinkos apsaugos sąskaitų atveju reikia kreipti dėmesį į 1994 m. gruodžio 21 d. Komisijos komunikatą Europos Parlamentui ir Tarybai "Nurodymai Europos Sąjungai dėl aplinkosauginių rodiklių ir žaliosios nacionalinės apskaitos"; (9) kadangi Bendrija bendradarbiauja su trečiosiomis šalimis, ypač su tomis, kurios priklauso Europos ekonominei erdvei, bendros naudos pagrindu; (10) kadangi norint patenkinti Ekonominės ir pinigų Sąjungos reikalavimus, reikia nustatyti Europos sąskaitų sistemą, kuri turi būti naudojama sudarant Bendrijos teisės aktų numatytas nacionalines ir regionines sąskaitas; (11) kadangi visų valstybių narių sąskaitų ir lentelių, sudarytų remiantis šiuo reglamentu nustatyta sistema, duomenis Komisija turi pateikti vartotojams tiksliai nustatytomis dienomis, visų pirma kontroliuojant ekonominę konvergenciją ir siekiant kuo geriau koordinuoti valstybių narių ekonominę politiką; (12) kadangi šiuo reglamentu nustatyta sistema turi laipsniškai pakeisti visas kitas sistemas ir tapti pamatine bendrų standartų, apibrėžimų, klasifikacijų ir apskaitos taisyklių sistema, skirta valstybių narių sąskaitoms sudaryti pagal Bendrijos statistinius reikalavimus, kad būtų galima gauti palyginamus valstybių narių rezultatus; (13) kadangi vadovaujantis skaidrumo principu tokie statistiniai rezultatai turi būti prieinami piliečiams; (14) kadangi šiuo reglamentu nustatyta sistema, kuri yra valstybių narių ekonomikos struktūroms pritaikyta NSS versija, turi laikytis NSS išdėstymo sistemos, kad Bendrijos duomenis būtų galima palyginti su jos pagrindinių tarptautinių partnerių duomenimis; (15) kadangi datas reikia grupuoti pagal sąskaitų ir lentelių plačiąsias kategorijas, ir kadangi apdoroti ir Komisijai pranešti tiksliai nustatytomis dienomis reikia tik Bendrijos reikalavimams patenkinti būtiną informaciją; (16) tačiau kadangi atsižvelgiant į sąskaitų apimtį, dydį, išsamumo lygį, geografinę taikymo sritį ir su sąskaitomis susijusią padėtį valstybėse narėse, išimtinais atvejais valstybėms narėms, kurios dėl objektyvių priežasčių negali laikytis šiuo reglamentu nustatytų galutinių terminų, turi būti laikinai skiriamas tam tikras papildomas duomenų perdavimo laikotarpis; (17) kadangi sprendimas, kaip turi būti suskirstytos netiesiogiai apskaičiuotos finansinio tarpininkavimo paslaugos (NAFTAP), turėtų būti priimtas vėliau; (18) kadangi vadovaujantis subsidiarumo principu bendrų statistikos standartų, įgalinančių gauti palyginamą informaciją, kūrimas yra tokia užduotis, kurią galima veiksmingai spręsti tik Bendrijos lygiu, ir kadangi tokius standartus kiekvienoje valstybėje narėje diegs organizacijos ir institucijos, atsakingos už oficialiosios statistikos rengimą; (19) kadangi būtina nustatyti tvarką, kurios laikantis bus derinamos ir atnaujinamos šio reglamento nuostatos bendradarbiaujant su Europos bendrijos Statistikos programų komitetu, įsteigtu Tarybos sprendimu 89/382/EEB Euratomas [5]; kadangi tokia derinimo procedūra ribojama pataisomis, kurios nedidina nuosavų išteklių; (20) kadangi Statistikos programų komitetas ir Pinigų, finansų ir mokėjimų balanso statistikos komitetas, įsteigtas Sprendimu 91/115/EEB [6], pareiškė, kad jie pritaria šio reglamento projektui; (21) kadangi 1989 m. vasario 13 d. Tarybos direktyva 89/130/EB, Euratomas, dėl bendrojo nacionalinio produkto rinkos kainomis įvertinimo suderinimo [7] numato, kad BNP (rinkos kainomis) gali būti palyginamas tik tuo atveju, jei taikomi Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistemos apibrėžimai ir apskaitos taisyklės, ir kadangi 1989 m gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EEB, Euratomas) Nr. 1553/89 dėl galutinių vienodų nuosavų išteklių, kaupiamų iš pridėtinės vertės mokesčio, surinkimo priemonių [8] numato, kad apskaičiuojant svertinį PVM normos vidurkį, sandorių, kuriems taikomi mokesčiai, suskirstymas turi būti atliekamas, remiantis nacionalinėmis sąskaitomis, parengtomis pagal Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistemą, ir kadangi šioms priemonėms pagal 1993 m. lapkričio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 3605/93 dėl Protokolo dėl perviršinio deficito procedūros taikymo [9], 1994 m. spalio 31 d. Tarybos sprendimą 94/728/EB, Euratomas, dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių [10] ir 1994 m. spalio 31 d. Tarybos sprendimą 94/729/EB dėl biudžeto disciplinos [11] turi būti numatytas pereinamasis laikotarpis šiuo reglamentu nustatytai sistemai įdiegti, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Tikslas 1. Šio reglamento tikslas — nustatyti 1995 m. Europos sąskaitų sistemą, toliau — ESS 95, numatant: a) metodus, kuriuos taikant nustatomi bendri standartai, apibrėžimai, klasifikacijos ir apskaitos taisyklės, naudojamos palyginamu pagrindu sudarant sąskaitas ir lenteles Bendrijos reikmėms, taip pat rengiant duomenis, kaip reikalaujama pagal 3 straipsnio nuostatas; b) sąskaitų ir lentelių, sudarytų pagal ESS 95, perdavimo Bendrijos reikmėms tiksliai nustatytomis dienomis, programą. 2. Atsižvelgiant į 7 ir 8 straipsnius, šis reglamentas taikomas visiems Bendrijos aktams, kuriuose daroma nuoroda į ESS ir joje pateiktus apibrėžimus. 3. Šis reglamentas neįpareigoja jokios valstybės narės taikyti ESS 95 sudarant sąskaitas savo pačios reikmėms. 2 straipsnis Metodika 1. ESS 95 metodika, nurodyta 1 straipsnio 1 dalies a punkte, išdėstyta A priede. 2. ESS 95 metodikos pataisos, skirtos jų turiniui paaiškinti ir patobulinti, priimamos Komisijos sprendimu 4 straipsnyje numatyta tvarka, jeigu jos nekeičia pagrindinių sąvokų, nereikalauja papildomų išteklių ir nedidina nuosavų išteklių. 3. Pagal atitinkamas Sutarties nuostatas ne vėliau kaip iki 1997 m. gruodžio 31 d. Taryba priima sprendimą dėl netiesiogiai apskaičiuotų finansinio tarpininkavimo paslaugų (NAFTAP) suskirstymo sistemos, apibūdintos A priedo I priede, įvedimo ir patvirtina būtinas jos įdiegimui priemones. 3 straipsnis Perdavimas Komisijai 1. Valstybės narės perduoda Komisijai (Statistikos tarnybai) B priede pateiktas sąskaitas ir lenteles per tą laikotarpį, kuris yra nustatytas kiekvienai lentelei. Kai kurioms valstybėms narėms pagal B priedą suteikiamas papildomas laikotarpis baigiasi ne vėliau kaip iki 2005 m. sausio 1 d. Komisija, pasikonsultavusi su Statistikos programų komitetu ne vėliau kaip iki 2003 m. liepos 1 d. Tarybai praneša apie suteiktą papildomą laikotarpį, kad būtų galima patikrinti, ar jis vis dar yra pagrįstas. Šis pranešimas, jei būtina, pateikiamas kartu su Komisijos pasiūlymu vėl suteikti papildomą laikotarpį toms valstybėms narėms, kurioms jo reikia. 2. Valstybės narės perduoda B priedo duomenis, įskaitant ir duomenis, kuriuos valstybės narės paskelbė konfidencialiais pagal savo nacionalinius teisės aktus arba praktiką, susijusią su statistinių duomenų konfidencialumu, pagal 1990 m. birželio 11 d. Tarybos reglamentą (Euratomas, EEB) Nr. 1588/90 dėl konfidencialių statistinių duomenų perdavimo Europos Bendrijų statistikos tarnybai [12], kuri reglamentuoja konfidencialios informacijos traktavimą. Pagal 2 straipsnio 2 dalį dėl visų iš valstybių narių reikalaujamų duomenų pakeitimų, susijusių su naujomis lentelėmis, atitinkamomis šalimis ir (arba) regionais, Komisija priima sprendimus 4 straipsnyje nustatyta tvarka. 4 straipsnis Tvarka 1. Komisijai padeda Statistikos programų komitetas, toliau — Komitetas. 2. Komisijos atstovas pateikia Komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą remdamasi Komisijos pasiūlymu. Valstybių narių atstovų Komitete balsai paskirstomi taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja. 3. Komisija patvirtina numatytas priemones, kurios taikomos nedelsiant. Tačiau, kai numatytos priemonės neatitinka Komiteto nuomonės, Komisija nedelsdama apie jas praneša Tarybai. Tokiu atveju: a) Komisija gali atidėti patvirtintų priemonių taikymą trims mėnesiams nuo tokio pranešimo dienos; b) Taryba kvalifikuota balsų dauguma gali priimti kitokį sprendimą per a punkte nurodytą terminą. 5 straipsnis Komiteto uždaviniai Komitetas nagrinėja visus klausimus, susijusius su šio reglamento įgyvendinimu, kuriuos pirmininkas pateikia savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu. 6 straipsnis Bendradarbiavimas su kitais komitetais 1. Visais klausimais, priklausančiais Pinigų, finansų ir mokėjimų balanso statistikos komiteto kompetencijai, Komisija prašo komitetą pareikšti nuomonę pagal Sprendimo 91/115/EEB 2 straipsnį. 2. Bendrojo nacionalinio produkto komitetui, įsteigtam Direktyva 89/130/EEB, Euratomas, Komisija perduoda visą informaciją apie šio reglamento įgyvendinimą, kuri jam reikalinga vykdant savo pareigas. 7 straipsnis Duomenų taikymo ir pirmojo perdavimo data 1. Pirmą kartą ESS 95 taikoma duomenims, nustatytiems pagal B priedą, kuriuos reikia perduoti 1999 m. balandžio mėn. 2. Duomenys Komisijai (Statistikos tarnybai) perduodami per B priede nustatytą laiką. 3. Iki pirmojo duomenų, kuriems taikoma ESS 95, perdavimo pagal šio straipsnio 1 dalį valstybės narės Komisijai (Statistikos tarnybai) siunčia sąskaitas ir lenteles, sudarytas taikant ESS antrąjį leidimą. 4. Nepažeisdamos 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89 [13], įgyvendinančio Sprendimą 88/376/EEB, Euratomas, dėl Bendrijos nuosavų išteklių sistemos, Komisija ir atitinkama valstybė narė patikrina, ar šis reglamentas yra taikomas, ir tokių patikrinimų rezultatus pateikia šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje nurodytam komitetui. 8 straipsnis Pereinamojo laikotarpio nuostatos 1. Kalbant apie biudžetą ir nuosavus išteklius ir nukrypstant nuo 1 straipsnio 2 dalies bei 7 straipsnio nuostatų, tol, kol galioja Sprendimas 94/728/EB, Euratomas, ESS antrasis leidimas laikomas Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema, galiojančia kaip numatyta Direktyvos 89/130/EEB, Euratomas, 1 straipsnio 1 dalyje ir su ja susijusiuose teisės aktuose, ypač reglamentuose (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89 ir Nr. 1553/89 bei sprendimuose 94/728/EB, Euratomas, ir 94/729/EB. 2. Kalbant apie valstybių narių pranešimus Komisijai, pateikiamus taikant Reglamento (EB) Nr. 3605/93 nustatytą perviršinio deficito procedūrą, ESS antrasis leidimas laikomas Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema iki tol, kol bus pateikiami 1999 m. rugsėjo 1 d. pranešimai. 3. ESS antrojo leidimo taikymas, kaip nurodyta šio straipsnio 1 ir 2 dalyse, užtikrinamas patikslinant duomenis, gautus remiantis 7 straipsnio 1 dalimi, pagal ESS 95, kad būtų galima atsižvelgti į pokyčius, atsiradusius dėl ESS antrajame leidime ir ESS 95 vartojamų sąvokų, apibrėžimų ir nomenklatūros skirtumų. Šio principo taikymas nustatomas Tarybos direktyvos 89/130/EEB, Euratomas, 6 straipsnyje nustatyta tvarka ne vėliau kaip iki 1996 m. gruodžio mėn. 9 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimtas Briuselyje, 1996 m. birželio 25 d. Tarybos vardu Pirmininkas M. Pinto [1] OL C 287, 1995 10 30, p. 114. [2] Nuomonė pareikšta 1995 6 21 (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje). [3] OL C 133, 1995 5 31, p. 2. [4] Eurostatas: "Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistema (ESS)", antrasis leidimas, Europos Bendrijų statistikos tarnyba, Liuksemburgas, 1979. [5] OL L 181, 1989 6 28, p. 47. [6] OL L 59, 1991 3 6, p. 19. [7] OL L 49, 1989 2 21, p. 26. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu. [8] OL L 155, 1989 6 7, p. 9. [9] OL L 332, 1993 31 12, p. 7. [10] OL L 293, 1994 11 12, p. 9. [11] OL L 293, 1994 11 12, p. 14. [12] OL L 151, 1990 6 15, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu. [13] OL L 155, 1989 6 7, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB, Euratomas) 2729/94 (OL L 293, 1994 11 12, p. 5). -------------------------------------------------- A PRIEDAS EUROPOS SĄSKAITŲ SISTEMA ESS 1995 TURINYS | | Puslapis | 1 SKYRIUS. | BENDRAS APIBŪDINIMAS … | 20 | | ESS TAIKYMAS … | 20 | | Analizės ir politikos sistema … | 20 | | Aštuonios ESS sąvokų ypatybės … | 21 | | 1995 ESS ir 1993 NSS … | 27 | | 1995 ESS ir 1970 ESS … | 27 | | ESS KAIP SISTEMA … | 28 | | Statistiniai vienetai ir jų grupavimas … | 28 | | Instituciniai vienetai ir sektoriai … | 29 | | Vietiniai veiklos rūšies vienetai ir ekonominės veiklos rūšys … | 29 | | Vienetai rezidentai ir nerezidentai; visa ekonomika ir kitos šalys … | 29 | | Srautai ir atsargos … | 30 | | Srautai … | 30 | | Sandoriai … | 30 | | Sandorių ypatybės … | 31 | | Tarpusavio sąveika ir sandoriai tarp vieneto padalinių … | 31 | | Piniginiai ir nepiniginiai sandoriai … | 31 | | Sandoriai, gaunant vertės ekvivalentą ir be jo … | 31 | | Pertvarkyti sandoriai … | 31 | | Sandorio krypties pakeitimas … | 31 | | Padalijimas … | 32 | | Pagrindinės sandorio šalies pripažinimas … | 32 | | Ribiniai atvejai … | 32 | | Kiti turto pokyčiai … | 32 | | Kiti turto ir įsipareigojimų apimties pokyčiai … | 32 | | Holdingo padidėjimas ir sumažėjimas … | 33 | | Atsargos … | 33 | | Sąskaitų sistema ir suvestiniai rodikliai … | 33 | | Apskaitos taisyklės … | 33 | | Dviejų sąskaitų pusių terminija … | 33 | | Dvejybinis įrašas ir dvigubas dvejybinis įrašas … | 34 | | Vertinimas … | 34 | | Specialieji produktų įvertinimo būdai … | 34 | | Vertinimas palyginamosiomis kainomis … | 35 | | Įrašymo laikas … | 35 | | Konsolidavimas ir tarpusavio užskaita … | 35 | | Konsolidavimas … | 35 | | Tarpusavio užskaita … | 36 | | Sąskaitos, balansuojantys straipsniai ir suvestiniai rodikliai … | 36 | | Sąskaitų seka … | 36 | | Prekių ir paslaugų sąskaita … | 37 | | Sandorių su kitomis šalimis sąskaita … | 37 | | Balansuojantys straipsniai … | 37 | | Suvestiniai rodikliai … | 37 | | Sąnaudų — produkcijos sistema … | 37 | 2 SKYRIUS. | VIENETAI IR JŲ GRUPĖS … | 39 | | NACIONALINĖS EKONOMIKOS RIBOS … | 39 | | INSTITUCINIAI VIENETAI … | 41 | | INSTITUCINIAI SEKTORIAI … | 42 | | Nefinansinės korporacijos (S.11) … | 44 | | Subsektorius: Valstybinės nefinansinės korporacijos (S.11001) … | 45 | | Subsektorius: Nacionalinės privačios nefinansinės korporacijos (S.11002) … | 46 | | Subsektorius: Užsienio kontroliuojamos nefinansinės korporacijos (S.11003) … | 46 | | Finansinės korporacijos (S.12) … | 46 | | Subsektorius: Centrinis bankas (S.121) … | 48 | | Subsektorius: Kitos pinigų finansinės institucijos (S.122) … | 49 | | Subsektorius: Kiti finansiniai tarpininkai, išskyrus draudimo korporacijas ir pensijų fondus (S.123) … | 50 | | Subsektorius: Finansinės pagalbinės įmonės (S.124) … | 50 | | Subsektorius: Draudimo korporacijos ir pensijų fondai (S.125) … | 51 | | Valdžios sektorius (S.13) … | 52 | | Subsektorius: Centrinė valdžia (S.1311) … | 52 | | Subsektorius: Regioninė valdžia (S.1312) … | 52 | | Subsektorius: Vietinė valdžia (S.1313) … | 52 | | Subsektorius: Socialinės apsaugos fondai (S.1314) … | 53 | | Namų ūkiai (S.14) … | 53 | | Subsektorius: Darbdaviai (įskaitant savarankiškai dirbančius asmenis) (S.141 + S.142) … | 54 | | Subsektorius: Darbuotojai (S.143) … | 54 | | Subsektorius: Asmenys, gaunantys pajamas iš turto (S.1441) … | 54 | | Subsektorius: Asmenys, gaunantys pensijas (S.1442) … | 54 | | Subsektorius: Asmenys, gaunantys pajamas iš kitų pervedimų (S.1443) … | 54 | | Subsektorius: Kiti (S.145) … | 54 | | Ne pelno institucijos, teikiančios paslaugas namų ūkiams (S.15) … | 55 | | Kitos šalys (S.2) … | 55 | | Vienetų gamintojų sektoriaus klasifikatorius pagal pagrindines standartines juridines nuosavybės formas … | 56 | | VIETINIAI VEIKLOS RŪŠIES VIENETAI IR EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠYS … | 58 | | Vietinis veiklos rūšies vienetas … | 59 | | Ekonominės veiklos rūšys … | 59 | | EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠIŲ KLASIFIKACIJA … | 60 | | VIENARŪŠĖS GAMYBOS IR VIENARŪŠIŲ ŠAKŲ VIENETAI … | 60 | | Vienarūšės gamybos vienetas … | 60 | | Vienarūšė šaka … | 60 | | VIENARŪŠIŲ ŠAKŲ KLASIFIKACIJA … | 61 | 3 SKYRIUS. | PRODUKTŲ SANDORIAI … | 62 | | GAMYBA IR PRODUKCIJA … | 63 | | Pagrindinė, nepagrindinė ir pagalbinė veikla … | 64 | | Produkcija (P.1) … | 64 | | Produkcijos įrašymo laikas ir vertinimas … | 70 | | TARPINIS VARTOJIMAS (P.2) … | 75 | | Tarpinio vartojimo įrašymo laikas ir vertinimas … | 77 | | GALUTINIS VARTOJIMAS (P.3, P.4) … | 77 | | Galutinio vartojimo išlaidos (P.3) … | 77 | | Faktinis galutinis vartojimas (P.4) … | 78 | | Galutinio vartojimo išlaidų įrašymo laikas ir vertinimas … | 80 | | Faktinio galutinio vartojimo išlaidų įrašymo laikas ir vertinimas … | 80 | | BENDRASIS KAPITALO FORMAVIMAS (P.5) … | 81 | | Bendrasis pagrindinio kapitalo formavimas (P.51) … | 81 | | Bendrojo pagrindinio kapitalo formavimo įrašymo laikas ir vertinimas … | 83 | | Atsargų pokyčiai (P.52) … | 84 | | Atsargų pokyčių įrašymo laikas ir vertinimas … | 85 | | Vertybių įsigijimas atėmus netekimus (P.53) … | 86 | | PREKIŲ IR PASLAUGŲ IMPORTAS IR EKSPORTAS (P.6 IR P.7) … | 86 | | Prekių importas ir eksportas (P.61 ir P.71) … | 87 | | Paslaugų importas ir eksportas (P.62 ir P.72) … | 89 | | ESAMŲ PREKIŲ SANDORIAI … | 91 | 4. SKYRIUS. | PASKIRSTYMO SANDORIAI … | 93 | | KOMPENSACIJA DARBUOTOJAMS (D.1) … | 93 | | Darbo užmokestis (D.11) … | 93 | | Darbo užmokestis pinigais … | 93 | | Darbo užmokestis natūra … | 93 | | Darbdavių socialinės įmokos (D.12) … | 95 | | Faktinės darbdavių socialinės įmokos (D.121) … | 95 | | Priskirtosios darbdavių socialinės įmokos (D.122) … | 95 | | GAMYBOS IR IMPORTO MOKESČIAI (D.2) … | 96 | | Produktų mokesčiai (D.21) … | 97 | | Pridėtinės vertės pobūdžio mokesčiai (PVM) (D.211) … | 97 | | Importo mokesčiai ir muitai, išskyrus PVM (D.212) … | 97 | | Produktų mokesčiai, išskyrus PVM ir importo mokesčius (D.214) … | 98 | | Kiti gamybos mokesčiai (D.29) … | 98 | | Gamybos ir importo mokesčiai, mokami Europos Sąjungos institucijoms … | 99 | | SUBSIDIJOS (D.3) … | 100 | | Subsidijos produktams (D.31) … | 100 | | Subsidijos importui (D.311) … | 101 | | Kitos subsidijos produktams (D.319) … | 101 | | Kitos subsidijos gamybai (D.39) … | 101 | | PAJAMOS IŠ TURTO (D.4) … | 103 | | Palūkanos (D.41) … | 103 | | Palūkanos už indėlius, paskolas ir mokėtinas bei gautinas sąskaitas … | 103 | | Palūkanos už vertybinius popierius … | 103 | | Palūkanos už vekselius ir panašias trumpalaikes priemones … | 103 | | Palūkanos už obligacijas … | 103 | | Palūkanų normų apsikeitimo sandoriai ir susitarimai dėl išankstinio palūkanų normos sandorio … | 104 | | Palūkanos už finansinį lizingą … | 104 | | Kitos palūkanos … | 104 | | Įrašymo laikas … | 105 | | Korporacijų paskirstomosios pajamos (D.42) … | 105 | | Dividendai (D.421) … | 105 | | Išėmimai iš kvazikorporacijų pajamų (D.422) … | 106 | | Reinvestuotos pajamos iš tiesioginių užsienio investicijų (D.43) … | 107 | | Pajamos iš turto, priskirtos draudėjams (D.44) … | 107 | | Renta (D.45) … | 108 | | Žemės renta … | 108 | | Žemės gelmių turto renta … | 108 | | EINAMIEJI PAJAMŲ, TURTO IR KITI MOKESČIAI (D.5) … | 108 | | Pajamų mokesčiai (D.51) … | 109 | | Kiti einamieji mokesčiai (D.59) … | 109 | | SOCIALINĖS ĮMOKOS IR IŠMOKOS (D.6) … | 110 | | Socialinės įmokos (D.61) … | 112 | | Faktinės socialinės įmokos (D.611) … | 112 | | Priskirtosios socialinės įmokos (D.612) … | 113 | | Socialinės išmokos, išskyrus socialinius pervedimus natūra (D.62) … | 114 | | Socialinio draudimo išmokos pinigais (D.621) … | 114 | | Socialinės išmokos iš privačių fondų (D.622) … | 115 | | Socialinės išmokos darbuotojams ne iš fondų (D.623) … | 115 | | Socialinės paramos išmokos pinigais (D.624) … | 115 | | Socialiniai pervedimai natūra (D.63) … | 115 | | Socialinės išmokos natūra (D.631) … | 115 | | Socialinio draudimo išmokos, kompensacijos (D.6311) … | 116 | | Kitos socialinio draudimo išmokos natūra (D.6312) … | 116 | | Socialinės paramos išmokos natūra (D.6313) … | 116 | | Individualių ne rinkos prekių ir paslaugų pervedimai (D.632) … | 116 | | KITI EINAMIEJI PERVEDIMAI (D.7) … | 117 | | Grynosios ne gyvybės draudimo įmokos (premijos) (D.71) … | 117 | | Ne gyvybės draudimo reikalavimai atlyginti žalą (D.72) … | 118 | | Einamieji pervedimai valdžios sektoriuje (D.73) … | 118 | | Einamasis tarptautinis bendradarbiavimas (D.74) … | 119 | | Įvairūs einamieji pervedimai (D.75) … | 120 | | Einamieji pervedimai ne pelno institucijoms, teikiančioms paslaugas namų ūkiams … | 120 | | Einamieji pervedimai tarp namų ūkių … | 120 | | Baudos ir delspinigiai … | 120 | | Loterijos ir lošimai … | 121 | | Kompensaciniai mokėjimai … | 121 | | BNP grindžiami ketvirtieji nuosavi ištekliai … | 121 | | Kiti … | 121 | | NAMŲ ŪKIŲ GRYNOSIOS NUOSAVYBĖS PENSIJŲ FONDUOSE PASIKEITIMO KOREGAVIMAS (D.8) … | 122 | | KAPITALO PERVEDIMAI (D.9) … | 123 | | Kapitalo mokesčiai (D.91) … | 123 | | Dotacijos investicijoms (D.92) … | 124 | | Kiti kapitalo pervedimai (D.99) … | 125 | 5 SKYRIUS. | FINANSINIAI SANDORIAI … | 127 | | FINANSINIŲ SANDORIŲ KLASIFIKATORIUS … | 129 | | Piniginis auksas ir specialiosios skolinimosi teisės (SST) (F.1) … | 131 | | Piniginis auksas (F.11) … | 131 | | Specialiosios skolinimosi teisės (SST) (F.12) … | 132 | | Valiuta ir indėliai (F.2) … | 132 | | Valiuta (F.21) … | 132 | | Pervedamieji indėliai (F.22) … | 133 | | Kiti indėliai (F.29) … | 133 | | Vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas (F.3) … | 134 | | Vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas ir išvestines finansines priemones (F.33) … | 134 | | Trumpalaikiai vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas ir išvestines finansines priemones (F.331) … | 135 | | Ilgalaikiai vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas ir išvestines finansines priemones (F.332) … | 135 | | Išvestinės finansinės priemonės (F.34) … | 136 | | Paskolos (F.4) … | 137 | | Trumpalaikės paskolos (F.41) … | 137 | | Ilgalaikės paskolos (F.42) … | 137 | | Akcijos ir kiti nuosavybės vertybiniai popieriai (F.5) … | 139 | | Akcijos ir kiti nuosavybės vertybiniai popieriai, išskyrus investicinių fondų akcijas (F.51) … | 140 | | Kotiruojamos akcijos, išskyrus investicinių fondų akcijas (F.511) ir nekotiruojamos akcijos, išskyrus investicinių fondų akcijas (F.512) … | 140 | | Kiti nuosavybės vertybiniai popieriai (F.513) … | 141 | | Investicinių fondų akcijos (F.52) … | 141 | | Draudimo techniniai atidėjimai (F.6) … | 141 | | Namų ūkių grynoji nuosavybė draudimo atidėjimuose ir pensijų fonduose (F.61) … | 142 | | Namų ūkių grynoji nuosavybė gyvybės draudimo atidėjimuose (F.611) … | 142 | | Namų ūkių grynoji nuosavybė pensijų fonduose (F.612) … | 143 | | Išankstinės draudimo įmokos (premijos) ir numatomų išmokėjimų atidėjimai (F.62) … | 144 | | Kitos gautinos arba mokėtinos sąskaitos (F.7) … | 144 | | Prekybos kreditai ir avansai (F.71) … | 145 | | Kitos gautinos arba mokėtinos sąskaitos, išskyrus prekybos kreditus ir avansus (F.79) … | 145 | | Memorandumo straipsnis: tiesioginės užsienio investicijos (F.m) … | 146 | | FINANSINIŲ SANDORIŲ APSKAITOS TAISYKLĖS … | 146 | | Vertinimas … | 146 | | Įrašymo laikas … | 149 | | Finansinių sandorių kompiliavimas pagal pokyčius balanse … | 149 | | 5.1 priedas. Ryšys su pinigų kiekio matais … | 149 | 6 SKYRIUS. | KITI SRAUTAI … | 151 | | PAGRINDINIO KAPITALO VARTOJIMAS (K.1) … | 151 | | NEFINANSINIO NESUKURTO TURTO ĮSIGIJIMAI ATĖMUS NETEKIMUS (K.2) … | 151 | | KITI TURTO POKYČIAI (K.3-K.12) … | 152 | | KITI APIMTIES POKYČIAI (K.3-K.10 ir K.12) … | 152 | | EKONOMINIS NESUKURTO TURTO ATSIRADIMAS (K.3) … | 153 | | EKONOMINIS SUKURTO TURTO ATSIRADIMAS (K.4) … | 153 | | NATŪRALUS NEKULTIVUOJAMŲ BIOLOGINIŲ IŠTEKLIŲ AUGIMAS (K.5) … | 153 | | EKONOMINIS NESUKURTO TURTO IŠNYKIMAS (K.6) … | 154 | | NUOSTOLIAI DĖL STICHINIŲ NELAIMŲ, KATASTROFŲ, AVARIJŲ (K.7) … | 154 | | NEATLYGINTOS KONFISKACIJOS (K.8) … | 154 | | KITI, NIEKUR KITUR NEPRISKIRTI, NEFINANSINIO TURTO APIMTIES POKYČIAI (K.9) … | 154 | | KITI, NIEKUR KITUR NEPRISKIRTI, FINANSINIO TURTO IR ĮSIPAREIGOJIMŲ APIMTIES POKYČIAI (K.10) … | 155 | | KLASIFIKATORIŲ IR STRUKTŪROS POKYČIAI (K.12) … | 156 | | Sektorių klasifikatoriaus ir struktūros pokyčiai (K.12.1) … | 156 | | Turto ir įsipareigojimų klasifikatoriaus pokyčiai (K.12.2) … | 156 | | NOMINALUS TURIMO TURTO VERTĖS PADIDĖJIMAS ARBA SUMAŽĖJIMAS (K.11) … | 157 | | Neutralus holdingo padidėjimas arba sumažėjimas (K.11.1) … | 158 | | Realus holdingo padidėjimas arba sumažėjimas (K.11.2) … | 158 | | Holdingo padidėjimas arba sumažėjimas pagal finansinio turto rūšį … | 159 | | Valiuta ir indėliai (AF.2) … | 159 | | Paskolos (AF.4) ir kitos gautinos arba mokėtinos sąskaitos (AF.7) … | 159 | | Vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas (AF.3) … | 159 | | Akcijos ir kiti nuosavybės vertybiniai popieriai (AF.5) … | 160 | | Draudimo techniniai atidėjimai (AF.6) … | 160 | | Finansinis turtas užsienio valiuta … | 160 | 7 SKYRIUS. | BALANSAI … | 161 | | TURTO RŪŠYS … | 162 | | Nefinansinis sukurtas turtas (AN.1) … | 162 | | Nefinansinis nesukurtas turtas (AN.2) … | 162 | | Finansinis turtas ir įsipareigojimai (AF) … | 163 | | BALANSO ĮRAŠŲ VERTINIMAS … | 165 | | Bendrieji vertinimo principai … | 165 | | NEFINANSINIS TURTAS (AN) … | 166 | | Sukurtas turtas (AN.1) … | 166 | | Ilgalaikis turtas (AN.11) … | 166 | | Ilgalaikis materialus turtas (AN.111) … | 166 | | Ilgalaikis nematerialus turtas (AN.112) … | 166 | | Atsargos (AN.12) … | 166 | | Vertybės (AN.13) … | 167 | | Nesukurtas turtas (AN.2) … | 167 | | Materialus nesukurtas turtas (AN.21) … | 167 | | Žemė (AN.211) … | 167 | | Žemės gelmių turtas (AN.212) … | 167 | | Kiti gamtos turtai (AN.213 ir AN.214) … | 167 | | Nematerialus nesukurtas turtas (AN.22) … | 167 | | Finansinis turtas ir įsipareigojimai (AF) … | 168 | | Piniginis auksas ir SST (AF.1) … | 168 | | Valiuta ir indėliai (AF.2) … | 168 | | Vertybiniai popieriai, išskyrus akcijas (AF.3) … | 168 | | Paskolos (AF.4) … | 169 | | Akcijos ir kiti nuosavybės vertybiniai popieriai (AF.5) … | 169 | | Draudimo techniniai atidėjimai (AF.6) … | 169 | | Kitos gautinos arba mokėtinos sąskaitos (AF.7) … | 170 | | Memorandumo straipsniai … | 170 | | Ilgalaikio vartojimo prekės (AN.m) … | 170 | | Tiesioginės užsienio investicijos (AF.m) … | 170 | | Finansiniai balansai … | 171 | | 7.1 priedas. Kiekvienos turto grupės apibrėžimas … | 172 | | 7.2 priedas. Įrašų schema nuo laikotarpio pradžios balanso iki laikotarpio pabaigos balanso … | 180 | 8 SKYRIUS. | SĄSKAITŲ SEKA IR BALANSUOJANTYS STRAIPSNIAI … | 183 | | SĄSKAITŲ SEKA … | 186 | | Einamosios sąskaitos … | 186 | | Gamybos sąskaita (I) … | 186 | | Pajamų paskirstymo ir panaudojimo sąskaitos (II) … | 186 | | Pirminio pajamų paskirstymo sąskaitos (II.1) … | 188 | | Pajamų formavimo sąskaita (II.1.1) … | 188 | | Pirminių pajamų išdėstymo sąskaita (II.1.2) … | 188 | | Verslo pajamų sąskaita (II.1.2.1) … | 188 | | Kitų pirminių pajamų išdėstymo sąskaita (II.1.2.2) … | 194 | | Antrinio pajamų paskirstymo sąskaita (II.2) … | 194 | | Pajamų natūra perskirstymo sąskaita (II.3) … | 202 | | Pajamų panaudojimo sąskaita (II.4) … | 202 | | Disponuojamų pajamų panaudojimo sąskaita (II.4.1) … | 202 | | Koreguotų disponuojamų pajamų panaudojimo sąskaita (II.4.2) … | 202 | | Kaupiamosios sąskaitos (III) … | 204 | | Kapitalo sąskaita (III.1) … | 204 | | Grynosios vertės pokyčių dėl taupymo ir kapitalo pervedimų sąskaita (III.1.1) … | 204 | | Nefinansinio turto įsigijimų sąskaita (III.1.2) … | 204 | | Finansinė sąskaita (III.2) … | 204 | | Kitų turto pokyčių sąskaita (III.3) … | 204 | | Kitų turto apimties pokyčių sąskaita (III.3.1) … | 211 | | Perkainojimo sąskaita (III.3.2) … | 211 | | Neutralaus holdingo padidėjimo (sumažėjimo) sąskaita (III.3.2.1) … | 211 | | Realaus holdingo padidėjimo (sumažėjimo) sąskaita (III.3.2.2) … | 211 | | Balansai (IV) … | 220 | | Laikotarpio pradžios balansas (IV.1) … | 220 | | Pokyčiai balanse (IV.2) … | 220 | | Laikotarpio pabaigos balansas (IV.3) … | 220 | | SANDORIŲ SU KITOMIS ŠALIMIS SĄSKAITOS (V) … | 220 | | Einamosios sąskaitos … | 225 | | Prekių ir paslaugų užsienio sąskaita (V.I) … | 225 | | Pirminių pajamų ir einamųjų pervedimų užsienio sąskaita (V.II) … | 225 | | Užsienio kaupiamosios sąskaitos (V.III) … | 225 | | Kapitalo sąskaita (V.III.1) … | 225 | | Finansinė sąskaita (V.III.2) … | 225 | | Kitų turto pokyčių sąskaita (V.III.3) … | 225 | | Balansai (V.IV) … | 226 | | PREKIŲ IR PASLAUGŲ SĄSKAITA (0) … | 234 | | INTEGRUOTOS EKONOMINĖS SĄSKAITOS … | 235 | | SUVESTINIAI RODIKLIAI … | 245 | | Bendrasis vidaus produktas rinkos kainomis (BVP) … | 245 | | Visos ekonomikos likutinis perteklius … | 245 | | Visos ekonomikos mišrios pajamos … | 245 | | Visos ekonomikos verslo pajamos … | 245 | | Nacionalinės pajamos (rinkos kainomis) … | 245 | | Nacionalinės disponuojamos pajamos … | 246 | | Taupymas … | 246 | | Einamasis užsienio balansas … | 246 | | Visos ekonomikos grynasis skolinimas (+) arba skolinimasis (−) … | 246 | | Visos ekonomikos grynoji vertė … | 246 | | PATEIKIMAS MATRICŲ FORMA … | 246 | | ESS sąskaitų pateikimas matricų forma … | 247 | | Apskaitos matricų ypatybės … | 250 | | Sumažinto formato matricos pritaikymas specifinei analizei … | 251 | 9 SKYRIUS. | SĄNAUDŲ — PRODUKCIJOS SISTEMA … | 266 | | IŠTEKLIŲ IR PANAUDOJIMO LENTELĖS … | 270 | | LENTELĖS, SIEJANČIOS IŠTEKLIŲ IR PANAUDOJIMO LENTELES SU SEKTORIŲ SĄSKAITOMIS … | 284 | | SIMETRINĖS SĄNAUDŲ — PRODUKCIJOS LENTELĖS … | 284 | 10 SKYRIUS. | KAINŲ IR APIMTIES MATAI … | 289 | | KAINŲ IR APIMTIES INDEKSŲ TAIKYMO SRITIS SĄSKAITŲ SISTEMOJE … | 290 | | Integruota kainų ir apimties indeksų sistema … | 290 | | Kainų ir apimties indeksai kitiems suvestiniams rodikliams … | 291 | | BENDRIEJI KAINŲ IR APIMTIES INDEKSŲ MATAVIMO PRINCIPAI … | 292 | | Rinkos produktų kainų ir apimčių apibrėžimas … | 292 | | Kokybės skirtumai ir kainų skirtumai … | 292 | | Ne rinkos paslaugų principai … | 293 | | Pridėtinės vertės ir BVP principai … | 294 | | PRINCIPŲ TAIKYMO PROBLEMOS … | 294 | | Bendrasis pritaikymas … | 295 | | Taikymas specifiniams srautams … | 295 | | Prekių ir rinkos paslaugų srautai … | 295 | | Ne rinkos paslaugų srautai … | 296 | | Produktų ir importo mokesčiai bei subsidijos … | 297 | | Pagrindinio kapitalo vartojimas … | 298 | | Kompensacija darbuotojams … | 298 | | Sukurto ilgalaikio turto atsargos … | 298 | | Visos ekonomikos realių pajamų matai … | 299 | | INDEKSO NUMERIO FORMULĖS IR BAZINIŲ METŲ PASIRINKIMAS … | 300 | | EKONOMINIŲ ERDVIŲ KAINŲ IR APIMTIES INDEKSAI … | 300 | 11 SKYRIUS. | GYVENTOJAI IR DARBO SĄNAUDOS … | 302 | | BENDRAS GYVENTOJŲ SKAIČIUS … | 302 | | EKONOMIŠKAI AKTYVŪS GYVENTOJAI … | 303 | | UŽIMTUMAS … | 304 | | Darbuotojai … | 304 | | Savarankiškai dirbantys asmenys … | 305 | | Užimtumas ir gyvenamoji vieta … | 305 | | NEDARBAS … | 306 | | DARBAS … | 307 | | Darbas ir gyvenamoji vieta … | 307 | | BENDRAS DIRBTŲ VALANDŲ SKAIČIUS … | 307 | | VISOS DARBO DIENOS EKVIVALENTAS … | 308 | | DARBUOTOJO DARBO SĄNAUDOS PALYGINAMĄJA KOMPENSACIJA … | 309 | 12 SKYRIUS. | KETVIRTINĖS EKONOMINĖS SĄSKAITOS … | 310 | 13 SKYRIUS. | REGIONINĖS SĄSKAITOS … | 312 | | REGIONO TERITORIJA … | 312 | | VIENETAI IR GYVENAMOJI VIETA … | 312 | | REGIONALIZACIJOS METODAI … | 313 | | SUVESTINIAI RODIKLIAI PAGAL EKONOMINĖS VEIKLOS RŪŠIS … | 314 | | NAMŲ ŪKIŲ SĄSKAITOS … | 316 | PRIEDAI I. NETIESIOGIAI APSAKAIČIUOTOS FINANSINIO TARPININKAVIMO PASLAUGOS (NAFTAP) … | 317 | Pakeitimai, kuriuos reikia padaryti ESS išdėstant finansinio tarpininkavimo paslaugas … | 317 | II. LIZINGAS IR ILGALAIKIO VARTOJIMO PREKIŲ PIRKIMAS IŠSIMOKĖTINAI … | 323 | Apibrėžimai … | 323 | Lizingas … | 323 | Operacinis lizingas … | 323 | Finansinis lizingas … | 323 | Pirkimas išsimokėtinai … | 324 | Traktavimas sąskaitose … | 324 | Operacinis lizingas … | 324 | Finansinis lizingas … | 324 | Pirkimas išsimokėtinai … | 325 | III. DRAUDIMAS … | 327 | Įvadas … | 327 | Sąvokų apibrėžimai … | 327 | Socialinis draudimas … | 327 | Valdžios sektoriaus socialinės apsaugos sistemos … | 327 | Privačiai finansuojamos socialinio draudimo sistemos … | 328 | Darbdavių tvarkomos nefinansuojamos socialinio draudimo sistemos … | 328 | Kitas draudimas … | 328 | Kitas gyvybės draudimas … | 328 | Kitas ne gyvybės draudimas … | 328 | Perdraudimas … | 329 | Pagalbinės draudimo įmonės … | 329 | Traktavimas sąskaitose … | 329 | Socialinis draudimas … | 329 | Valdžios sektoriaus socialinės apsaugos sistemos … | 329 | Privačiai finansuojamos socialinio draudimo sistemos … | 330 | Darbdavių tvarkomos nefinansuojamos socialinio draudimo sistemos … | 331 | Kitas draudimas … | 332 | Kitas gyvybės draudimas … | 333 | Kitas ne gyvybės draudimas … | 333 | Perdraudimas … | 335 | Pagalbinės draudimo įmonės … | 335 | Draudimas: skaitmeninis pavyzdys … | 336 | IV. KLASIFIKATORIAI IR SĄSKAITOS … | 341 | Klasifikatoriai … | 341 | Institucinių sektorių klasifikatorius (S) … | 341 | Sandorių ir kitų srautų klasifikatorius … | 342 | Balansuojančių straipsnių klasifikatorius (B) … | 345 | Turto klasifikatorius (A) … | 346 | Veiklos rūšių (A), produktų (P) ir investicijų (pagrindinio kapitalo formavimo) (Pi) pergrupavimas ir kodavimas … | 348 | Individualaus vartojimo išlaidų pagal paskirtį klasifikatorius (Coicop) … | 356 | Valdymo funkcijų klasifikatorius (Cofog) … | 357 | Sąskaitos … | 359 | Lentelės 2.1 | Sektoriai ir subsektoriai … | 42 | 2.2 | Gamintojų grupės, sektorių pagrindinė veikla ir funkcijos … | 44 | 2.3 | Vienetų gamintojų sektoriaus klasifikatorius pagrindinėms standartinėms juridinės nuosavybės formoms … | 57 | 3.1 | Institucinių vienetų skirstymas į rinkos gamintojus, gamintojus savo galutiniam vartojimui ir kitus ne rinkos gamintojus … | 66 | 3.2 | Instituciniai vienetai, vietiniai VRV, jų produkcija ir skirtumas tarp rinkos gamybos, gamybos savo galutiniam vartojimui ir ne rinkos gamybos … | 69 | 3.3 | Vietinių VRV ir jų produkcijos skirstymas pagal rinkos gamybos, gamybos savo galutiniam vartojimui ir ne rinkos gamybos kriterijus … | 70 | 3.4 | Eksportuojamų prekių vežimo traktuotė … | 90 | 3.5 | Importuojamų prekių vežimo traktuotė … | 91 | 5.1 | Finansinių sandorių klasifikatorius … | 130 | 8.1 | Sąskaitų, balansuojančių straipsnių ir pagrindinių suvestinių rodiklių suvestinė … | 184 | 8.2 | I. Gamybos sąskaita … | 187 | 8.3 | II.1.1. Pajamų formavimo sąskaita … | 189 | 8.4 | II.1.2. Pirminių pajamų išdėstymo sąskaita … | 191 | 8.5 | II.1.2.1. Verslo pajamų sąskaita ir II.1.2.2 Kitų pirminių pajamų išdėstymo sąskaita … | 195 | 8.6 | II.2. Antrinio pajamų paskirstymo sąskaita … | 198 | 8.7 | II.3. Pajamų natūra perskirstymo sąskaita … | 201 | 8.8 | II.4.1. Disponuojamų pajamų panaudojimo sąskaita … | 203 | 8.9 | II.4.2. Koreguotų disponuojamų pajamų panaudojimo sąskaita … | 205 | 8.10 | III.1.1. Grynosios vertės pokyčių dėl taupymo ir kapitalo pervedimų sąskaita … | 206 | 8.11 | III.1.2. Nefinansinio turto įsigijimo sąskaita … | 207 | 8.12 | III.2. Finansinė sąskaita … | 209 | 8.13 | III.3.1. Kitų turto apimties pokyčių sąskaita … | 212 | 8.14 | III.3.2. Perkainojimo sąskaita … | 216 | 8.15 | IV. Balansai … | 221 | 8.16 | Sandorių su kitomis šalimis sąskaitų seka (užsienio sandorių sąskaita) … | 226 | 8.17 | 0 sąskaita. Prekių ir paslaugų sąskaita … | 234 | 8.18 | Integruotos ekonominės sąskaitos … | 236 | 8.19 | Visos ekonomikos sąskaitų ir balansuojančių straipsnių seka matricų lentelėje … | 252 | 8.20 | Socialinės apskaitos matricos lentelė (schema) … | 259 | 8.21 | Išsamesnės socialinės apskaitos matricos pavyzdys … | 262 | 8.22 | Išsamios socialinės apskaitos submatricos pavyzdys: grynoji pridėtinė vertė … | 264 | 9.1 | Supaprastinta išteklių lentelė … | 266 | 9.2 | Supaprastinta panaudojimo lentelė … | 266 | 9.3 | Supaprastinta bendroji išteklių ir panaudojimo lentelė … | 267 | 9.4 | Supaprastinta simetriška sąnaudų — produkcijos lentelė (pagal produktus) … | 268 | 9.5 | Išteklių lentelė bazinėmis kainomis, įskaitant perskaičiavimą į pirkėjų kainas … | 271 | 9.6 | Panaudojimo lentelė pirkėjų kainomis … | 272 | 9.7 | Paprasta prekybos ir transporto maržų lentelė … | 276 | 9.8 | Paprasta produktų mokesčių, atėmus subsidijas, lentelė … | 277 | 9.9 | Importo panaudojimo lentelė … | 281 | 9.10 | Šalies produkcijos panaudojimo lentelė (bazinėmis kainomis) … | 282 | 9.11 | Lentelė, susiejanti išteklių ir panaudojimo lenteles su sektorių sąskaitomis … | 284 | 9.12 | Simetriška sąnaudų — produkcijos lentelė bazinėmis kainomis (pagal produktus) … | 286 | 9.13 | Simetriška sąnaudų — produkcijos lentelė šalies vidaus produkcijai (pagal produktus) … | 288 | A.I.1 | NAFTAP priskyrimo instituciniams sektoriams poveikis, įskaitant ne rinkos gamintojų pokyčius … | 320 | A.I.2 | NAFTAP priskyrimo tik nominaliam sektoriui poveikis … | 321 | A.III.1 | Valdžios sektoriaus socialinės apsaugos sistemos … | 336 | A.III.2 | Privačiai finansuojamos socialinės apsaugos sistemos … | 337 | A.III.3 | Darbdavių tvarkomos nefinansuojamos socialinės apsaugos sistemos … | 338 | A.III.4 | Kitas gyvybės draudimas … | 339 | A.III.5 | Kitas ne gyvybės draudimas … | 340 | A.IV.1 | 0 sąskaita. Prekių ir paslaugų sąskaita … | 359 | A.IV.2 | Visos ekonomikos sąskaitų seka … | 359 | A.IV.3 | Nefinansinių korporacijų sąskaitų seka … | 373 | A.IV.4 | Finansinių korporacijų sąskaitų seka … | 382 | A.IV.5 | Valdžios sektoriaus sąskaitų seka … | 392 | A.IV.6 | Namų ūkių sąskaitų seka … | 403 | A.IV.7 | Ne pelno institucijų, teikiančių paslaugas namų ūkiams, sąskaitų seka … | 414 | I SKYRIUS BENDRAS APIBŪDINIMAS 1.01. Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistema (1995 ESS arba tik ESS) yra tarptautiniu lygiu suderinta apskaitos sistema, skirta sistemingai ir išsamiai apibūdinti visai teritorinio vieneto (t. y. regiono, šalies ar šalių grupės) ekonomikai, atskiroms jos sudedamosioms dalims bei tos ekonomikos ryšiams su kitais teritoriniais vienetais. 1995 ESS pakeičia 1970 m. paskelbtą Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistemą (1970 ESS; antrasis šiek tiek pakeistas šio dokumento leidimas buvo paskelbtas 1978 m.). 1995 ESS visiškai atitinka peržiūrėtas pasaulines nacionalinės apskaitos gaires, išdėstytas dokumente, pavadintame Nacionalinių sąskaitų sistema (1993 NSS arba tik NSS; už šių gairių parengimą buvo atsakingos Jungtinės Tautos, TVF, Europos Bendrijų Komisija, Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacija (EBPO) ir Pasaulio bankas), tačiau ESS labiau atsižvelgia į Europos Sąjungos sąlygas ir informacijos poreikius. Kaip ir NSS, ESS yra suderinta su sąvokomis ir klasifikatoriais, vartojamais daugelyje kitų socialinės ir ekonominės statistikos sričių, pavyzdžiui, užimtumo statistikoje, gamybos statistikoje ir užsienio prekybos statistikoje. Todėl Europos Sąjunga ir jos valstybės narės gali remtis ESS savo socialinėje ir ekonominėje statistikoje. 1.02. ESS susideda iš dviejų svarbiausių lentelių grupių: a) sektorių sąskaitų [1] Žr. 8 skyrių "Sąskaitų seka ir balansuojantys straipsniai".; b) sąnaudų-produkcijos sistemos [2] Žr. 9 skyrių "Sąnaudų — produkcijos sistema". ir ekonominės veiklos rūšių sąskaitų [3] Žr. 8 skyrių "Sąskaitų seka ir balansuojantys straipsniai".. Sektorių sąskaitose pagal institucinius sektorius sistemingai aprašomi atskiri ekonominio proceso etapai: gamyba, pajamų formavimas, paskirstymas ir perskirstymas, pajamų panaudojimas bei finansinis ir nefinansinis kaupimas. Sektorių sąskaitoms taip pat priskiriami ir balansai, kuriuose nurodoma turto ir įsipareigojimų būklė ir grynoji vertė ataskaitinio laikotarpio pradžioje ir pabaigoje. Sąnaudų-produkcijos sistema ir ekonominės veiklos rūšių sąskaitos išsamiau apibūdina gamybos procesą (sąnaudų struktūrą, gautas pajamas ir užimtumą) ir prekių bei pajamų srautus (produkciją, importą, eksportą, galutinį vartojimą, tarpinį vartojimą ir kapitalo formavimą pagal produktų grupes). ESS vartojamos gyventojų skaičiaus ir užimtumo sąvokos [4] Žr. 11 skyrių "Gyventojai ir darbo sąnaudos".. Šios sąvokos svarbios ir sektorių sąskaitoms, ir sąnaudų-produkcijos sistemai. ESS yra taikoma ne tik metinėms nacionalinėms sąskaitoms, bet ir ketvirtinėms [5] Žr. 12 skyrių "Ketvirtinės ekonominės sąskaitos". bei regioninėms sąskaitoms [6] Žr. 13 skyrių "Regioninės sąskaitos".. ESS TAIKYMAS Analizės ir politikos sistema 1.03. ESS galima taikyti analizuojant ir vertinant: a) visos ekonomikos struktūrą, pavyzdžiui: 1) pridėtinė vertė ir užimtumas pagal ekonominės veiklos rūšis; 2) pridėtinė vertė ir užimtumas pagal regionus; 3) pajamų pasiskirstymas pagal sektorius; 4) importas ir ekportas pagal produktų grupes; 5) galutinio vartojimo išlaidos pagal produktų grupes; 6) pagrindinio kapitalo formavimas ir pagrindinio kapitalo atsargos pagal ekonominės veiklos rūšis; 7) finansinio turto atsargų ir srautų struktūra ir jo srautai pagal turto rūšis ir sektorius. b) tam tikras visos ekonomikos sritis arba aspektus, pavyzdžiui: 1) bankininkystę ir finansus kaip nacionalinės ekonomikos dalį; 2) valdžios sektoriaus vaidmenį; 3) konkretaus regiono ekonomiką (lyginant su visa nacionaline ekonomika); c) nacionalinės ekonomikos dinamiką, pavyzdžiui: 1) BVP augimo tempų analizė; 2) infliacijos analizė; 3) namų ūkių išlaidų sezoniškumo analizė remiantis ketvirtinėmis sąskaitomis; 4) tam tikrų finansinių priemonių rūšių svarbos pokyčių analizė, pvz., padidėjusi pasirinkimo sandorių svarba; 5) nacionalinės ekonomikos gamybos struktūrų dinamikos palyginimas per ilgą laikotarpį, pvz., per 30 metų. d) Nacionalinę ekonomiką, gretinant su kitų valstybių ekonomika, pavyzdžiui: 1) Europos Sąjungos valstybių narių valdžios sektoriaus vaidmens palyginimas; 2) Europos Sąjungos valstybių ekonomikos tarpusavio sąsajų analizė; 3) Europos Sąjungos eksporto struktūros ir paskirties valstybių analizė; 4) Europos Sąjungos BVP arba disponuojamųjų pajamų vienam gyventojui augimo tempų palyginimas su atitinkamais JAV ir Japonijos rodikliais. 1.04. Šios sistemos duomenys yra labai svarbūs Europos Sąjungai ir jos valstybėms narėms, kuriant ir kontroliuojant savo socialinę ir ekonominę politiką. Be to, ją galima panaudoti ir kitais konkrečiais tikslais: a) kontroliuojant ir reguliuojant Europos pinigų politiką: Europos pinigų sąjungos konvergencijos kriterijai remiasi nacionalinių sąskaitų duomenimis (valdžios sektoriaus deficitas, valdžios sektoriaus skola ir BVP); b) teikiant piniginę pagalbą Europos Sąjungos regionams: nustatant Europos Sąjungos struktūrinių fondų išmokų dydį iš dalies remiamasi nacionalinių sąskaitų duomenimis pagal regionus; c) nustatant Europos Sąjungos nuosavų išteklių dydį. Šis dydis priklauso nuo nacionalinių sąskaitų duomenų trejopai: 1) Europos Sąjungos bendrųjų išteklių dydis nustatomas kaip valstybių narių bendrųjų nacionalinių produktų (BNP) procentinė dalis; 2) trečiasis nuosavas Europos Sąjungos išteklių fondas yra nuosavų PVM išteklių fondas. Valstybių narių įnašų į šį fondą dydis daugiausia priklauso nuo nacionalinių sąskaitų duomenų, nes šiais duomenimis remiamasi, apskaičiuojant vidutinį PVM tarifą; 3) valstybių narių įnašų į ketvirtąjį Europos Sąjungos nuosavų išteklių fondą santykinis dydis yra apskaičiuojamas pagal jų bendrąjį nacionalinį produktą. Aštuonios ESS sąvokų ypatybės 1.05. Kad ESS sąvokos garantuotų informacijos poreikių ir jų tenkinimo galimybių pusiausvyrą, jos yra: a) suderinamos tarptautiniu lygiu; b) suderinamos su kitomis socialinės ir ekonominės statistikos sąvokomis; c) nuoseklios; d) praktiškai pritaikomos; e) kitokios nei dauguma administravimo sąvokų; f) nusistovėjusios ir ilgalaikės; g) skirtos apibūdinti ekonominius procesus aiškia pinigine išraiška; h) lanksčios ir tinkamos įvairiems tikslams. 1.06. Sąvokos yra suderinamos tarptautiniu lygiu, nes: a) Europos Sąjungos valstybėms narėms ESS yra standartas, kurio privalu laikytis pateikiant nacionalinių sąskaitų duomenis visoms tarptautinėms organizacijoms. Griežtai laikytis ESS standartų neprivalu tik tais atvejais, kai duomenys skelbiami tik pačioje valstybėje narėje; b) ESS sąvokos visais atžvilgiais atitinka pasaulines nacionalinių sąskaitų gaires, t. y. NSS. Sąvokų suderinamumas tarptautiniu mastu ypač svarbus lyginant įvairių šalių statistikos duomenis. 1.07. Sąvokos yra suderintos su kitų socialinės ir ekonominės statistikos rūšių sąvokomis, nes: a) ESS vartojama daug sąvokų ir klasifikatorių (pvz., NACE 1 red.), vartojamų ir kitose ES valstybių narių socialinės ir ekonominės statistikos rūšyse, pvz., gamybos statistikoje, užsienio prekybos statistikoje ir užimtumo statistikoje; sąvokas buvo stengiamasi kuo labiau suvienodinti. Be to, šios ES sąvokos ir klasifikatoriai yra suderinti su atitinkamomis JT sąvokomis ir klasifikatoriais; b) kaip ir NSS, ESS sąvokos suderintos su svarbiausiomis tarptautinėmis gairėmis, skirtomis kitoms ekonominės statistikos rūšims, būtent TVF Mokėjimų balanso taisyklėmis, TVF valdžios finansų statistika (GFS), EBPO pajamų statistika ir Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) nutarimais dėl užimtumo, darbo laiko ir darbo sąnaudų sąvokų. Kadangi ESS sąvokos yra suderintos su kitomis socialinės ir ekonominės statistikos rūšimis, daug lengviau susieti ir palyginti šių statistikos sričių duomenis. Tai padeda surinkti ir į nacionalines sąskaitas įrašyti tikslesnius duomenis. Be to, taip konkrečių statistikos rūšių informaciją galima geriau susieti su nacionalinės ekonomikos bendrąja statistika, t. y. su nacionaliniais rodikliais, pavyzdžiui BNP arba ekonominės veiklos rūšies ar sektoriaus bendrąją pridėtine verte. 1.08. Sąskaitų sistemos struktūra garantuoja sistemingą sąvokų vartojimą įvairiems ekonominio proceso etapams (gamybai, pajamų paskirstymui, pajamų panaudojimui bei kaupimui) apibūdinti. Dėl šio sąvokų vienodumo pačioje sistemoje lengva susieti įvairių sistemos dalių statistinius duomenis. Todėl, pavyzdžiui, galima apskaičiuoti tokius rodiklius: a) produktyvumo rodikliai, pavyzdžiui pridėtinė vertė, sukuriama per darbo valandą (šiam rodikliui apskaičiuoti būtina, kad pridėtinės vertės ir darbo laiko sąvokos būtų vartojamos sistemingai); b) nacionalinės diponuojamosios pajamos vienam asmeniui (šiam rodikliui apskaičiuoti būtina, kad nacionalinių disponuojamųjų pajamų ir demografijos sąvokos būtų vartojamos sistemingai); c) pagrindinio kapitalo formavimo dalis visose pagrindinio kapitalo atsargose (šiam rodikliui apskaičiuoti būtina, kad šios srautų ir atsargų sąvokos būtų vartojamos sistemingai); d) valdžios sektoriaus deficito ir valdžios sektoriaus skolos procentinė dalis bendrajame vidaus produkte (šiems rodikliams apskaičiuoti būtina, kad valdžios sektoriaus deficito, valdžios sektoriaus skolos ir bendrojo vidaus produkto sąvokos būtų sistemingos). Kadangi visoje sistemoje vartojamos vienodos sąvokos, kartais galima tam tikras išvadas daryti, apskaičiavus likutinius dydžius, pvz. taupymą galima apskaičiuoti, iš disponuojamųjų pajamų atėmus išlaidas galutiniam vartojimui [7] Žr. 8 skyrių "Sąskaitų seka ir balansuojantys straipsniai".. 1.09. ESS sąvokos yra praktiškai pritaikomos, nes jos yra suformuluotos, atsižvelgiant į jomis žymimų reiškinių įvertinimą. Sąvokų praktiškumas išryškėja taip: a) tam tikrą veiklą arba dalykus reikia apibūdinti tik tada, jei jie yra reikšmingo dydžio. Pavyzdžiui, namų ūkių (audžiančių audeklus, gaminančių keramikos gaminius) gamyba savo reikmėms į sąskaitas neįrašoma kaip gamyba, nes ES valstybėse ši gamybos rūšis laikoma nereikšminga. Kitas pavyzdys: maži ir pigūs įrankiai ir prietaisai įrašomi į pagrindinio kapitalo formavimo sąskaitas tik tada, jeigu įsigydamas tokį ilgalaikio vartojimo daiktą subjektas išleido daugiau nei 500 ekiu (1995 m. kainomis; jei perkama daug tokių daiktų, ši suma taikoma išlaidoms visam kiekiui įsigyti); jeigu aptariamos išlaidos mažesnės už nustatytą minimumą, jos laikomos tarpiniu vartojimu; b) prie tam tikrų sąvokų aiškiai nurodyta, kaip jas įvertinti. Pavyzdžiui, apibrėžiant kapitalo vartojimą, nurodomas tiesinis nusidėvėjimo skaičiavimo metodas, o įvertinant pagrindinio kapitalo atsargas, rekomenduojama taikyti nepertraukiamos vertės metodą. Dar vienas pavyzdys — gamybos savo reikmėms įvertinimas: iš esmės ji turi būti vertinama bazinėmis kainomis, bet prireikus bazines kainas galima tikslinti, atsižvelgiant į įvairias susijusias išlaidas; c) priimta keletas supaprastinančių susitarimų. Pavyzdžiui, pagal susitarimą valstybės teikiamos kolektyvinės paslaugos priskiriamos galutinio vartojimo išlaidoms; d) sąvokos yra suderintos su sąvokomis, vartojamomis kitose socialinės ir ekonominės statistikos rūšyse, kurių duomenys yra vartojami sudarant nacionalines sąskaitas. 1.10. Nepaisant to, praktiškai sąvokas ne visada lengva pritaikyti, nes paprastai jos tam tikrais aspektais skiriasi nuo sąvokų, vartojamų valdymo duomenų šaltiniuose, pavyzdžiui, įmonių sąskaitos, informacijoje apie įvairias mokesčių rūšis (PVM, fizinių asmenų pajamų mokestį, importo mokesčius ir t. t.), apie socialinę apsaugą bei bankų ir draudimo korporacijų priežiūros institucijų pateikiamoje informacijoje. Šie valdymo duomenys dažnai naudojami rengiant nacionalines sąskaitas, todėl paprastai juos reikia pritaikyti ESS reikalavimams. ESS sąvokos tam tikrais aspektais paprastai skiriasi nuo atitinkamų valdymo sąvokų todėl, kad: a) administravimo sąvokos įvairiose šalyse skiriasi, todėl negalima garantuoti jų tarptautinio suderinamumo; b) administravimo sąvokos ilgainiui keičiasi, todėl negalima tiksliai palyginti skirtingų laikotarpių administravimo duomenų; c) administravimo duomenų šaltiniuose sąvokos paprastai vartojamos nesistemingai, o norint susieti ir palyginti duomenis, būtinus nacionalinių sąskaitų rodikliams apskaičiuoti, reikia, kad esminės sąvokos būtų vartojamos sistemingai; d) administravimo sąvokos dažniausiai nėra pačios tinkamiausios ekonominei analizei ir ekonominės politikos vertinimui. Tačiau kartais administravimo duomenų šaltiniai visiškai atitinka nacionalinių sąskaitų ir kitų statistikos rūšių reikalvimus, nes: a) statistikai sukurtos sąvokos ir klasifikatoriai gali būti pritaikomi ir administravimo tikslais, pvz., valdžios sektoriaus išlaidų klasifikacijai; b) administravimo duomenų šaltiniuose gali būti tiesiogiai atsižvelgiama į (konkrečius) statistikos poreikius; tai galima pasakyti, pavyzdžiui, apie Intrastat sistemą, kurioje kaupiama informacija apie prekių pristatymą tarp ES valstybių narių. 1.11. Svarbiausios ESS sąvokos yra nusistovėjusios ir ilgalaikės, nes: a) jos buvo patvirtintos kaip tarptautinis standartas ateinantiems dešimtmečiams; b) vėliau parengtose tarptautinėse nacionalinių sąskaitų gairėse dauguma pagrindinių sąvokų išliko beveik nepakeistos. Šis sąvokų tęstinumas leidžia papildomai netikslinant duomenų analizuoti jų dinamiką, nebereikia mokytis daug naujų sąvokų. Be to, taip sąvokos tampa atsparesnės politiniam spaudimui šalyje ir tarptautiniu mastu. Todėl nacionalinių sąskaitų duomenys gali būti panaudojami kaip objektyvi ekonominės politikos ir analizės duomenų bazė labai ilgą laiką. 1.12. ESS sąvokos yra skirtos ekonominiams procesams apibūdinti aiškia pinigine išraiška. Į tas atsargas arba srautus, kurių piniginė išraiška nėra aiški arba kurių piniginės vertės konkrečiai nustatyti negalima, paprastai neatsižvelgiama. Šis principas griežtai netaikomas, nes reikia atsižvelgti ir į sistemiškumo reikalavimą bei į įvairius informacijos poreikius. Pavyzdžiui, sistemiškumo požiūriu reikalaujama, kad valdžios sektoriaus suteiktų kolektyvinių paslaugų vertė būtų į sąskaitas įrašoma kaip produkcija, kadangikompensacijos darbuotojams mokėjimas ir visų rūšių prekės ir paslaugos, kurias įsigyja valdžios sektorius, turi aiškią piniginę išraišką. Be to, nacionalinės sąskaitos, kuriose valdžios sektoriaus teikiamos kolektyvinės paslaugos apibūdinamos susiejant jas su kita nacionalinės ekonomikos dalimi, yra ypač naudingos ekonominei analizei ir politikai. 1.13. ESS sąvokų taikymo sferą galima apibūdinti aptariant keletą svarbių klausimų. ESS gamybos sąvoka apima šias sritis (žr. 3.07-3.09 punktą): a) valdžios sektoriaus teikiamas individualias ir kolektyvines paslaugas; b) būsto savininkų savo reikmėms teikiamos būsto paslaugos; c) prekes, pvz., žemės ūkio produktus, gaminamus savo galutiniam vartojimui; d) savo reikmėms tenkinti statomus pastatus, įskaitant namų ūkių statomus pastatus; e) samdomų namų ūkio darbininkų teikiamas paslaugas; f) žuvų auginimas žuvininkystės ūkiuose; g) įstatymais draudžiamą gamybą bei paslaugas, pavyzdžiui, prostitucija ir narkotikų gamybą; h) gamybą, už kurią gautos pajamos iš dalies nedeklaruojamos mokesčių institucijoms, pvz., slaptai pagaminti tekstilės gaminiai. Gamybai nepriskiriama: a) namų ūkio ir individualios paslaugos (pvz., būsto tvarkymas, maisto gaminimas, ligonių ir senelių priežiūra), teikiamos ir suvartojamos tame pačiame namų ūkyje; b) savanoriškai teikiamos paslaugos, nesusijusios su prekių gamyba, pvz., nemokama priežiūra ir būsto tvarkymas; c) natūralus žuvies veisimasis atvirose jūrose. Bendrai ESS apskaitoma visa produkcija, pagaminta gamybai priskiriamos veiklos metu. Tačiau ši taisyklė turi kelias konkrečias išimtis: a) į sąskaitas neįrašoma pagalbinės veiklos metu pagaminta produkcija; visos tokiai pagalbinei veiklai reikalingos sąnaudos (medžiagos, darbas, pagrindinio kapitalo vartojimas ir kt.) laikomos pagrindinės arba antrinės veiklos, kuriai ta pagalbinė veikla yra skirta, sąnaudomis; b) į sąskaitas neįrašoma pagaminta produkcija, skirta tarpiniam vartojimui tame pačiame vietiniame veiklos rūšies vienete (VRV, žr. 1.29 punktą); tačiau visa pagaminta produkcija, skirta kitiems vietiniams veiklos rūšies vienetams, priklausantiems tam pačiam instituciniam vienetui, į jas įrašoma produkcijos straipsnyje. Pagal ESS apskaitos logiką, jeigu veikla laikoma gamyba ir jos metu pagamintą produkciją reikia įtraukti į sąskaitas, į sąskaitas įtraukiama ir su ja susijusios pajamos, užimtumas, galutinis vartojimas ir t. t. Pavyzdžiui, kadangi būsto savininkų savo reikmėms teikiamos būsto paslaugos laikomos gamyba ir įrašomos į sąskaitas, į sąskaitas įrašomos ir su jomis susijusios tų būsto savininkų pajamos ir galutinio vartojimo išlaidos. Kitaip yra tada, jeigu veikla nelaikoma gamyba ir į sąskaitas neįrašoma: tame pačiame namų ūkyje teikiamos ir vartojamos namų ūkio paslaugos nesukuria pajamų ir joms nereikia galutinio vartojimo išlaidų bei pagal ESS sąvokas nelaikoma užimtumu. ESS taip pat yra nemažai konkrečių susitarimų, pvz.: a) dėl valdžios sektoriaus produkcijos įvertinimo; b) dėl suteiktų draudimo paslaugų ir finansinio tarpininkavimo paslaugų vertės netiesioginio apskaičiavimo; c) dėl valdžios sektoriaus teikiamų kolektyvinių paslaugų įrašymo į sąskaitas, priskiriant jas galutinio vartojimo išlaidoms, jokių iš nurodytų paslaugų nepriskiriant tarpiniam vartojimui; d) dėl netiesiogiai apskaičiuotų finansinio tarpininkavimo paslaugų vartojimo įrašymo į sąskaitas, priskiriant jas nominalaus sektoriaus arba nominalios ekonominės veiklos rūšies tarpiniam vartojimui. 1.14. ESS sąvokos tinka įvairiems tikslams: ESS sąvokų vartojimo sritis yra labai plati, bet kai kuriais atvejais jas būtina papildyti (žr. 1.18 punktą). 1.15. ESS sąvokų sistemos detalumas leidžia ją taikyti lanksčiai: kai kurios sąvokos ESS nėra aiškiai pateiktos, bet jas lengva išvesti iš pateiktųjų. Pavyzdžiui, pridėtinę vertę gamintojų kainomis galima apskaičiuoti iš pridėtinės vertės bazinėmis kainomis atėmus kitų gamybos mokesčių grynąją vertę. Kitas pavyzdys — naujų sektorių sukūrimas perorganizuojant ESS apibrėžtus subsektorius. 1.16. Lanksčiai taikyti sąvokas galima ir įtraukiant papildomus kriterijus, kurie neprieštarauja sistemos logikai. Tokie kriterijai gali būti, pavyzdžiui, užimtumo lygis gamybos vienetuose arba namų ūkių pajamų apimtis. Užimtumo rodiklius galima toliau grupuoti pagal išsilavinimą, amžių ir lytį. 1.17. Lanksčiai taikyti sąvokas galima ir sudarant socialinės apskaitos matricą (SAM). SAM yra lentelė, kurioje išsamiai pateikiamos visos sąsajos tarp išteklių ir panaudojimo lentelių bei sektorių sąskaitų (žr. 8.133-8.155 punktus). SAM paprastai pateikia daugiau informacijos apie užimtumo (nedarbo) lygį ir struktūrą, nes kompensacijos darbuotojams grupuojamos pagal dirbančių asmenų kategorijas. Šis grupavimas taikomas ir duomenims apie darbo jėgos panaudojimą pagal atskiras ekonominės veiklos rūšis (kaip parodyta panaudojimo lentelėse), ir darbo jėgos išteklius pagal socialinį ekonominį pogrupį (kaip parodyta namų ūkių sektoriaus subsektorių pirminių pajamų išdėstymo sąskaitose). Taip sistemingai pavaizduojami įvairių darbo jėgos rūšių ištekliai ir panaudojimas. 1.18. Tam tikriems informaciniams poreikiams tenkinti geriausiai sudaryti atskiras palydovines sąskaitas. Taip daroma, pavyzdžiui, teikiant toliau išvardytoms analizės rūšims reikalingus duomenis: a) turizmo vaidmens valdžios sektoriaus ūkyje analizei; b) sveikatos priežiūros išlaidų ir finansavimo analizei; c) mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos bei žmogiškojo kapitalo svarbos nacionalinei ekonomikai analizei; d) namų ūkių pajamų ir išlaidų analizei, kurioje remiamasi mikroekonominėmis pajamų ir išlaidų sąvokomis; e) aplinkos ir ekonomikos sąveikos analizei; f) namų ūkių gamybos analizei; g) gerovės pokyčių analizei; h) nacionalinių sąskaitų ir įmonių sąskaitų duomenų skirtumų ir jų poveikio vertybinių popierių rinkoms analizei; i) numatomų mokestinių pajamų apskaičiavimui. 1.19. Palydovinės sąskaitos šiuos informacinius poreikius atitinka, kadangi a) atsižvelgiant į konkrečius poreikius, jose pateikiami išsamesni duomenys ir nepateikiama nereikalingų duomenų; b) jos praplečia apskaitos sistemos sritis: jos apima ir ne pinigine verte išreiškiamus dydžius, pvz., taršą ir gamtos turtą; c) jose pakeičiamos tam tikros pagrindinės sąvokos, pvz., išplečiama kapitalo formavimo sąvoka, į ją įtraukiant mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos išlaidas arba švietimo išlaidas. 1.20. Svarbus palydovinių sąskaitų bruožas yra tas, kad jose išlieka beveik nepakeistos visos esminės standartinės sistemos sąvokos ir klasifikatoriai. Pagrindinės sąvokos keičiamos tik tada, kai palydovinė sąskaita yra skirta konkrečiam specialiam tikslui, kuriam sąvokas pakeisti būtina. Tokiais atvejais palydovinėje sąskaitoje taip pat pateikiama lentelė, kurioje pavaizduojamas ryšys tarp svarbiausių tos sąskaitos suvestinių duomenų ir standartinės sistemos suvestinių duomenų. Taip standartinė sistema išlieka atramos taškas, ir drauge tenkinami konkretesni specialios informacijos poreikiai. 1.21. Standartinėje sistemoje mažai dėmesio kreipiama į atsargas ir srautus, kurių piniginė išraiška nėra aiški (arba kurių piniginės vertės konkrečiai nustatyti negalima). Tokių atsargų ir srautų analizei dažniausiai tinka statistiniai duomenys, išreikšti nepiniginėmis vertėmis, pvz.: a) namų ūkių gamybos apimtis lengviausia išreikšti alternatyviam panaudojimui skirtų valandų skaičiumi; b) švietimą galima apibūdinti pagal mokymo rūšį, moksleivių skaičių, vidutinę studijų laikotarpio trukmę iki diplomo gavimo ir t. t.; c) taršos poveikį geriausiai apibūdinti pagal gyvūnų rūšių populiacijų kiekybinius pokyčius, miškų medynų sveikatą, atliekų kiekius, anglies monoksido kiekius bei radiacijos lygį ir t. t. Palydovinės sąskaitos leidžia tokią nepiniginės išraiškos statistiką susieti su standartinės nacionalinių sąskaitų sistemos duomenimis: nepiniginės išraiškos statistikos duomenys kiek įmanoma sugrupuojami pagal standartinės sistemos klasifikatorius, pvz., pagal namų ūkio rūšį arba pagal ekonominės veiklos rūšį, ir taip išplečiama standartinė sistema. Šią sistemą tuomet galima naudoti kaip duomenų bazę vertinant įvairaus pobūdžio sąveikas tarp standartinės sistemos kintamųjų ir išplėstosios dalies kintamųjų. 1.22. Standartinė sistema ir svarbiausi jos suvestiniai duomenys neapibūdina gerovės pokyčių. Galima parengti išplėstines sąskaitas, kuriose toliau išvardytiems reiškiniams priskiriamos piniginės vertės: a) namų ūkio ir individualios paslaugos, teikiamos ir vartojamos tame pačiame namų ūkyje; b) laisvalaikio trukmės pokyčiai; c) gyvenimo mieste pranašumai ir trūkumai; d) asmeninių pajamų pasiskirstymo netolygumai. Išplėstinėse sąskaitose galutinės išlaidos būtiniems, bet nepageidaujamiems dalykams (pvz., krašto apsaugai), priskiriamos tarpiniam vartojimui, t. y. laikomos negerinančiomis gerovės. Panašiai tarpiniam vartojimui priskiriama potvynių ir kitų stichinių nelaimių padaryta žala, nes ji mažina gerovę (absoliučiąją). Taip galima būtų pabandyti sukurti labai apytikslį ir netobulą gerovės pokyčių rodiklį. Tačiau gerovė turi daug aspektų, ir daugelio jų geriausia nereikšti piniginėmis vertėmis. Įvertinant gerovę, geriau kiekvienam aspektui taikyti atskirus rodiklius ir įvertinimo vienetus. Rodikliai, pavyzdžiui, galėtų būti kūdikių mirtingumas, vidutinė gyvenimo trukmė, suaugusiųjų raštingumas arba nacionalinės pajamos, tenkančios vienam gyventojui. Tokius rodiklius galima įtraukti į palydovinę sąskaitą. 1.23. Kad ESS būtų sisteminga ir suderinta tarptautiniu mastu, joje nevartojamos administravimo sąvokos. Tačiau įvairūs rodikliai, apskaičiuoti naudojantis administravimo sąvokomis, gali būti labai naudingi įvairiems nacionaliniams tikslams. Pavyzdžiui, apskaičiuojant, kiek bus gauta mokestinių pajamų, reikia statistinių duomenų apie apmokestinamų pajamų apimtis. Tokius duomenis galima gauti iš nacionalinių sąskaitų statistinių duomenų, šiek tiek juos pakeitus. Panašiai galima pasinaudoti ir kai kuriomis nacionalinės ekonominės politikos sąvokomis, pvz.: a) remtis infliacijos sąvoka, kalbant apie didėjančias pensijas, bedarbystės išmokas arba kompensaciją valstybės tarnautojams; b) remtis mokesčių, socialinių įmokų, valdžios sektoriaus ir kolektyvinio sektoriaus sąvokomis, kalbant apie optimalų kolektyvinio sektoriaus dydį; c) remtis "strateginių" sektorių arba ekonominės veiklos rūšių sąvokomis, kalbant apie valstybės arba visos ES ekonominę politiką; d) remtis "verslo investicijų" sąvoka, kalbant apie valstybinę ekonominę politiką. Palydovinės sąskaitos arba tiesiog pagalbinės lentelės gali tenkinti tokius specifinius informacijos poreikius, kurie dažniausiai iškyla ir yra būdingi tik tam tikrai valstybei. 1995 ESS ir 1993 NSS 1.24. ESS (1995 ESS) yra visiškai suderinta su patikslinta Nacionalinių sąskaitų sistema (1993 NSS), kurioje pateikiamos nacionalinės apskaitos gairės visoms pasaulio šalims. Tačiau keletas svarbių skirtumų tarp 1995 ESS ir 1993 NSS vis dėlto yra: a) skiriasi jų forma, pvz.: 1) ESS kai kurie skyriai yra skirti produktų sandoriams, paskirstymo sandoriams ir finansiniams sandoriams. Tuo tarpu NSS šiems sandoriams skirti septyni skyriai, kuriuose sandoriai nagrinėjami pagal sąskaitas, pvz. tam tikri skyriai nagrinėja gamybos sąskaitą, pirminių pajamų išdėstymo sąskaitą, kapitalo sąskaitą ir sandorių su kitomis šalimis sąskaitą. 2) ESS tam tikra sąvoka apibūdinama, pateikiant apibrėžimą ir į ją įeinančių bei neįtrauktų elementų sąrašą. NSS sąvokos paprastai apibūdinamos abstrakčiau, bandoma paaiškinti, kokia logika buvo remiamasi rengiant susitarimus. 3) ESS yra regioninėms sąskaitoms ir ketvirtinėms sąskaitoms skirti skyriai. 4) NSS yra palydovinėms sąskaitoms skirtas skyrius; b) kai kuriais atvejais ESS sąvokos yra konkretesnės ir tikslesnės už NSS sąvokas, pvz.: 1) Iš NSS apibrėžimų nėra visiškai aišku, kuo skiriasi rinkos produkcija, savo reikmėms tenkinti skirta produkcija ir kita institucinių vienetų bei vietinių veiklos rūšies vienetų ne rinkos produkcija. Tai reiškia, kad produkcijos įvertinimas ir grupavimas pagal sektorius nėra gana tikslus. Todėl ESS pateikta keletas papildomų paaiškinimų ir įtrauktas tam tikrais atvejais taikytinas papildomas kriterijus, būtent kad rinkos gamintojo realizacijos pajamos turi padengti bent 50 % gamybos sąnaudų (žr. 3.1 lentelę). 2) ESS nustatyti konkretūs kriterijai, kas ir kaip turi būti įtraukiama į sąskaitas, pvz., maži įrankiai ir prietaisai į sąskaitas įrašomi kaip tarpinis vartojimas. 3) ESS daroma prielaida, kad kai kurios namų ūkių gamybos rūšys, pvz., audimas ir baldų gamyba, ES valstybėse narėse yra nereikšmingos, todėl jų į sąskaitas įtraukti nereikia. 4) ESS aiškiai remiamasi tam tikromis Europos Sąjungos institucinėmis priemonėmis, pvz., Intrastat sistema, kurioje registruojami prekių srautai ES teritorijoje ir valstybių narių mokesčiai Europos Sąjungai. 5) ESS vartojami Europos Sąjungai būdingi klasifikatoriai, pvz., Produktų klasifikatorius pagal veiklos rūšis (CPA) ir Ekonominės veiklos rūšių klasifikatorius NACE (1 red.) (nors šie klasifikatoriai būdingi ES, jie yra suderinti ir su atitinkamais JT klasifikatoriais). 6) ESS yra papildoma klasifikacija, taikoma visiems užsienio sandoriams: jie turėtų būti skirstomi į sandorius tarp ES rezidentų ir sandorius su ne ES rezidentais. ESS daugeliu atveju yra konkretesnė už NSS, nes ESS yra pirmiausia skirta taikyti ES valstybėse narėse. ESS turėtų labiau tikti ir ES informacijos poreikiams tenkinti. 1995 ESS ir 1970 ESS 1.25. 1995 ESS apimtis ir sąvokos skiriasi nuo 1970 ESS. Panašūs skirtumai yra ir tarp 1968 NSS ir 1993 NSS. Naujosios sistemos apimtis skiriasi nuo senosios, nes: a) į naująją sistemą įtraukiami balansai; b) įtraukiamos kitų turto pokyčių sąskaitos, t. y. įvedamos tokios sąvokos kaip "kiti apimties pokyčiai", "nominalus holdingo padidėjimas" ir "realus holdingo padidėjimas"; c) įvedamas namų ūkių subsektorius; d) įvedama nauja galutinio vartojimo sąvoka — faktiškas galutinis vartojimas; e) įvedama nauja pajamų, patikslintų pagal kainas, sąvoka — realios nacionalinės disponuojamosios pajamos; f) įtraukiama nauja sąvoka "perkamosios galios paritetai". Svarbiausi sąvokų skirtumai yra šie: a) literatūrinis ir meninis darbas (knygų rašymas, muzikos kūrimas) dabar laikomas gamyba; todėl mokėjimas už literatūrinį ir meninį darbą yra mokėjimas už paslaugas, o ne pajamos iš turto; b) tam tikrais aspektais pasikeitė draudimo paslaugų produkcijos vertinimas, pvz., vertinant ne gyvybės draudimo produkciją, dabar atsižvelgiama ir į pajamas, gaunamas iš investuotų techninių atidėjimų lėšų; c) išsamiau nagrinėjami prekybos ir transporto maržos; d) įvedamas susiejimo metodas palyginamosioms kainoms skaičiuoti; e) įvedama finansinio lizingo sąvoka (1968 NSS ir 1970 NSS buvo tik operacinio lizingo sąvoka); f) išlaidos mineralinių išteklių žvalgybai ir programinei įrangai dabar į sąskaitas įtraukiamos kaip kapitalo formavimo išlaidos (o ne kaip tarpinis vartojimas); g) kalbant apie valdžios sektoriaus vykdomus infrastruktūros darbus (kelių tiesimą, užtvankų statymą), reikėtų įtraukti ir kapitalo vartojimas; h) identifikuojamos naujos finansinės priemonės, pvz., atpirkimo sandoriai, ir išvestinės finansinės priemonės, pvz., pasirinkimo sandoriai. Kai kurie skirtumai yra nesusiję su NSS pokyčiais, pvz.: a) įvestos išteklių ir panaudojimo lentelės (jos buvo įtrauktos jau į 1968 NSS); b) nustatytos kai kurios ribinės vertės ir nuorodos į konkrečią Europos Sąjungai institucinę tvarką (žr. 1.24 punktą); c) produkcijos vertinimui aiškiai pasirenkamos bazinės kainos (1970 ESS, 1968 NSS ir 1993 NSS taip pat numatomas vertinimas gamintojų kainomis); d) įvedamos ekonomiškai aktyvių gyventojų ir nedarbo sąvokos (1968 NSS ir 1993 NSS šių sąvokų nebuvo). ESS KAIP SISTEMA 1.26. Pagrindiniai sistemos bruožai yra šie: a) statistiniai vienetai ir jų grupavimas; b) srautai ir atsargos; c) sąskaitų sistema ir suvestiniai rodikliai; d) sąnaudų-produkcijos sistema. STATISTINIAI VIENETAI IR JŲ GRUPAVIMAS [8] Žr. 2 skyrių "Vienetai ir jų grupavimas". 1.27. Viena sistemai būdinga ypatybė yra ta, kad joje vartojami dviejų rūšių vienetai ir joje ekonomika grupuojama dviem skirtingais būdais, kurie yra taikomi nevienodiems analizės tikslams. Apibūdinant įplaukas, išlaidas ir finansinius srautus bei balansus, sistemoje instituciniai vienetai grupuojami į sektorius pagal tų vienetų esmines funkcijas, veiklos pobūdį ir uždavinius. Apibūdinant gamybos procesą ir atliekant sąnaudų-produkcijos analizę, sistemoje vietiniai veiklos rūšies vienetai (VRV) grupuojami į ekonominės veiklos rūšis pagal veiklos rūšį. Veikla apibūdinama pagal produktų sąnaudas, gamybos procesą ir pagamintą produkciją. Instituciniai vienetai ir sektoriai 1.28. Instituciniai vienetai yra ekonominiai subjektai, galintys savarankiškai nuosavybės teise turėti prekių, turto bei prisiimti įsipareigojimus, susijusius su jų vykdoma ekonomine veikla ir sudaromais sandoriais su kitais vienetais. Sistemoje instituciniai vienetai grupuojami į penkis atskirus institucinius sektorius, į kuriuos įeina šių rūšių vienetai: a) nefinansinės korporacijos; b) finansinės korporacijos; c) valdžios sektorius; d) namų ūkiai; e) ne pelno institucijos, teikiančios paslaugas namų ūkiams. Šie penki sektoriai drauge sudaro visą šalies ekonomiką. Kiekvienas sektorius dar skirstomas į subsektorius. Sistemoje numatyta kiekvienam sektoriui, prireikus ir subsektoriui, bei visai ekonomikai visapusiškai tvarkyti srautų sąskaitas ir balansus. Vietiniai veiklos rūšies vienetai ir ekonominės veiklos rūšys 1.29. Daugelis institucinių vienetų, veikiantys kaip gamintojai, vykdo daugiau nei vieną veiklos rūšį; norint išryškinti technines ir ekonomines sąsajas, juos reikia skirstyti pagal veiklos rūšį. Vietiniai veiklos rūšies vienetai ir yra skirti šiam klausimui praktiškai išspręsti. Vietinis VRV apima visas institucinio vieneto, veikiančio kaip gamintojas, dalis, esančias toje pačioje vietoje arba arti viena kitos ir dalyvaujančias vykdant tam tikros NACE 1 red. klasės veiklą (žymimą keturženkliu kodu). Iš esmės reikia registruoti tiek vietinių veiklos rūšies vienetų, kiek yra vykdoma antrinės veiklos rūšių; tačiau jeigu tokiai veiklai apibūdinti reikalingų apskaitos dokumentų nėra, vienam vietiniam veiklos rūšies vienetui gali būti priskiriamos dvi arba kelios antrinės veiklos rūšys. Visų vietinių VRV, vykdančių tą pačią arba panašią veiklą, grupė sudaro ekonominės veiklos rūšį. Institucinių vienetų ir vietinių VRV tarpusavio ryšių struktūra yra hierachinė: institucinį vienetą sudaro vienas arba keli vietiniai VRV; vietinis VRV priklauso tik vienam instituciniam vienetui. Išsamiau analizuojant gamybos procesą, naudojamasi analitiniu gamybos vienetu. Šis vienetas beveik neegzistuoja (išskyrus tą atvejį, kai vietinis VRV gamina tik vienos rūšies produktus). Tai vienarūšės gamybos vienetas, apibrėžiamas kaip nevykdantis jokios antrinės veiklos. Šių vienetų grupės sudaro vienarūšes šakas. Vienetai rezidentai ir nerezidentai; visa ekonomika ir kitos šalys 1.30. Visa ekonomika apibrėžiama pagal vienetus rezidentus. Vienetas laikomas šalies vienetu rezidentu, jeigu jo ekonominio intereso centras yra tos šalies teritorijoje, t. y. jeigu jis ilgesnį laiką (vienerius metus arba ilgiau) toje teritorijoje vykdo ekonominę veiklą. Pirmiau minėti instituciniai sektoriai yra rezidentinių institucinių vienetų grupės. Vienetai rezidentai vykdo sandorius ir su vienetais nerezidentais (t. y. vienetais, kurie yra kitų šalių rezidentai). Šie sandoriai yra šalies užsienio sandoriai, įrašomi į sandorių su kitomis šalimis sąskaitą. Taigi sistemos sąskaitų struktūroje kitos šalys traktuojamos panašiai kaip institucinis sektorius, nors vienetai nerezidentai įtraukiami tik tada, jei jie vykdo sandorius su instituciniais vienetais rezidentais. Todėl, kalbant apie klasifikatorių kodus, specifinis sandorių su kitomis šalimis straipsnis įrašytas sektorių klasifikatoriaus pabaigoje. Sąlyginiai vienetai rezidentai, sistemoje traktuojami kaip instituciniai vienetai, apibrėžiami taip: a) tos vienetų nerezidentų dalys, kurių ekonominio intereso centras yra šalies ekonominėje teritorijoje (t. y. kurios ten vykdo ekonominius sandorius vienerius metus ar ilgiau arba kurios vykdo statybas trumpiau nei vienerius metus, jei šių darbų produktas įeina į bendrąjį pagrindinio kapitalo formavimą); b) vienetai nerezidentai, nuosavybės teise turintys žemės arba pastatų šalies ekonominėje teritorijoje, tačiau atsižvelgiant tik į sandorius, susijusius su tokia žeme arba pastatais. SRAUTAI IR ATSARGOS 1.31. Sistemoje fiksuojama dviejų svarbiausių rūšių informacija: informacija apie srautus ir apie atsargas. Srautai — tai įvykių, įvykusių per nustatytą laikotarpį, veiksmai ir pasekmės, o atsargos — tai būklė tam tikru laiko momentu. Srautai 1.32. Srautai parodo, kaip kuriama ir keičiama ekonominė vertė, kaip ja apsikeičiama, kaip ji perduodama ir kaip ji išnyksta. Jie taip pat parodo institucinio vieneto turto ir įsipareigojimų vertės pokyčius. Ekonominiai srautai yra dviejų rūšių: sandoriai ir kiti turto pokyčiai. Sandoriai parodomi visose sąskaitose ir lentelėse, kuriose rodomi srautai, išskyrus kitų turto apimties pokyčių sąskaitą ir perkainojimo sąskaitą. Kiti turto pokyčiai parodomi tik šiose dviejose sąskaitose. Paprastų sandorių ir kitų srautų yra be galo daug. Sistemoje jie pagal pobūdį grupuojami į palyginti nedaug rūšių. Sandoriai 1.33. Sandoris yra ekonominis srautas, susidarantis instituciniams vienetams tarpusavyje sąveikaujant pagal savitarpio susitarimus, arba pačiame instituciniame vienete atliekamas veiksmas, kurį naudinga laikyti sandoriu, dažnai todėl, kad vienetas vykdo dvi skirtingas veiklos rūšis. Sandorius patogu skirstyti į keturias pagrindines grupes: a) produktų sandorius, apibūdinančius produktų kilmę (šalies produkcija arba importas) ir panaudojimą (tarpinis vartojimas, galutinis vartojimas, kapitalo formavimas ir eksportas) [9] Žr. 3 skyrių "Produktų sandoriai".; b) paskirstymo sandorius, apibūdinančius, kaip gamybos metu sukurta pridėtinė vertė paskirstoma darbuotojams, kapitalui formuoti ir valdžios sektoriui, ir kaip perskirstomos pajamos ir turtas (pajamų ir turto mokesčiai, kiti pervedimai) [10] Žr. 4 skyrių "Paskirstymo sandoriai".; c) finansinius sandorius, apibūdinančius grynojo finansinio turto įsigijimą arba grynųjų įsipareigojimų prisiėmimą pagal kiekvieną finansinės priemonės rūšį. Dažnai tokie sandoriai parodomi kaip ne finansinių sandorių atitikmenys, bet jie taip pat gali būti parodomi kaip vien tik finansines priemones apimantys sandoriai [11] Žr. 5 skyrių "Finansiniai sandoriai".; d) kiti sandoriai, nepriskiriami nė vienai iš išvardytų trijų grupių: pagrindinio kapitalo vartojimas ir nesukurto nefinansinio turto įsigijimai atėmus netekimus [12] Žr. 6 skyrių "Kiti srautai".. Sandorių ypatybės Tarpusavio sąveika ir sandoriai tarp vieneto padalinių 1.34. Daugelis sandorių yra dviejų arba kelių institucinių vienetų tarpusavio sąveika. Tačiau sistemoje kaip sandoriai registruojami ir kai kurie veiksmai, įvykę tame pačiame instituciniame vienete. Šie vienetų vidaus sandoriai į sąskaitas įrašomi tam, kad geriau būtų galima išanalizuoti produkciją, galutinį panaudojimą ir sąnaudas. Pagrindinio kapitalo vartojimas, sistemoje parodomas kaip sąnaudos, yra svarbus vieneto vidaus sandoris. Dauguma kitų vienetų vidaus sandorių yra produktų sandoriai, paprastai į sąskaitas įrašomi tada, kai instituciniai vienetai, veikdami kaip gamintojai ir galutiniai vartotojai kartu, nusprendžia suvartoti dalį savo pačių pagamintos produkcijos. Taip dažnai atsitinka namų ūkiuose ir valdžios sektoriuje. 1.35. Į sąskaitas įrašoma visa produkcija, skirta galutiniam vartojimui ją pagaminusiame instituciniame vienete. Produkcija, skirta tarpiniam vartojimui ją pagaminusiame instituciniame vienete, į sąskaitas įrašoma tik tada, jei gamyba ir tarpinis vartojimas vyksta skirtinguose vietiniuose veiklos rūšies vienetuose, priklausančiuose tam pačiam instituciniam vienetui. Produkcija, skirta tarpiniam vartojimui ją pagaminusiame vietiniame veiklos rūšies vienete, į sąskaitas neįrašoma. Piniginiai ir nepiniginiai sandoriai 1.36. Daugelis sistemoje fiksuojamų sandorių yra piniginiai sandoriai, kur susiję vienetai atlieka arba gauna mokėjimus, prisiima įsipareigojimus arba gauna turtą, kurio vertė išreikšta piniginiais vienetais. Sandoriai, nesusiję su apsikeitimu grynaisiais pinigais arba su piniginiais vienetais išreikštu turtu arba įsipareigojimais, yra nepiniginiai sandoriai. Vienetų vidaus sandoriai paprastai yra nepiniginiai. Nepiniginių sandorių tarp dviejų ar daugiau institucinių vienetų pasitaiko tarp produktų sandorių (produkcijos mainai), paskirstymo sandorių (atlyginimas natūra, pervedimai natūra ir t. t.) ir kitų sandorių (nesukurto nefinansinio turto mainai). Sistemoje visi sandoriai fiksuojami jų piniginėmis vertėmis, todėl į sąskaitas įrašomų nepiniginių sandorių vertė turi būti nustatoma netiesiogiai arba įvertinama kitu būdu. Sandoriai, gaunant vertės ekvivalentą ir be jo 1.37. Sandoriai, susiję su dviem arba keliais vienetais yra "kažkas už kažką" arba "kažkas už nieko" tipo sandoriai. Pirmosios rūšies sandoriai yra apsikeitimas tarp institucinių vienetų, pvz., prekių ar turto tiekimas arba paslaugų teikimas už atitinkamos vertės ekvivalentą, pvz., pinigus. Antrosios rūšies sandoriai paprastai yra vieno institucinio vieneto mokėjimas grynaisiais arba natūra kitam instituciniam vienetui, negaunant atitinkamo vertės ekvivalento. "Kažkas už kažką" sandoriai būna visose keturiose sandorių grupėse, o "kažkas už nieko" sandorių daugiausia pasitaiko tarp paskirstymo sandorių, pavyzdžiui, mokesčiai, socialinės pagalbos išmokos ar dovanos. Pertvarkyti sandoriai 1.38. Sistemoje daugelis sandorių traktuojami tiesiogiai, t. y. jie į sąskaitas įrašomi taip, kaip vyksta atitinkamuose instituciniuose vienetuose. Tačiau kai kurie sandoriai yra pertvarkomi, kad geriau išryškėtų ekonominės sąsajos, kuriomis tie sandoriai yra pagrįsti. Sandoriai gali būti pertvarkyti trimis būdais: pakeičiant sandorio kryptį, sandorį padalijant ir pripažįstant pagrindinę sandorio šalį. Sandorio krypties pakeitimas 1.39. Sandoris, kuris su juo susijusiems vienetams atrodo vykstantis tiesiogiai tarp vieneto A ir vieneto C, gali būti įrašomas į sąskaitas kaip vykstantis netiesiogiai per vienetą B. Taigi, vienas sandoris tarp A ir C parodomas kaip du sandoriai: tarp A ir B ir tarp B ir C. Taip pakeičiama sandorio kryptis. Gerai žinomas sandorio krypties pakeitimo pavyzdys — darbdavio socialinės įmokos, kurias darbdaviai tiesiogiai moka į socialinio draudimo fondus. Sistemoje šie mokėjimai parodomi kaip du sandoriai: darbdaviai moka socialines įmokas savo darbuotojams, o darbuotojai gautas sumas perveda į socialinio draudimo fondus. Kaip ir visais atvejais, kai keičiama sandorio kryptis, čia siekiama parodyti, kokia šio sandorio ekonominė esmė. Šiuo atveju norima parodyti, kad darbdavys socialines įmokas moka darbuotojų naudai. Kitas krypties pakeitimo pavyzdys — sandorio tarp dviejų ar kelių institucinių vienetų pripažinimas, nors tų institucinių vienetų požiūriu jokia sandoris faktiškai neįvyko. Taip yra, pavyzdžiui, traktuojant pajamas iš turto, kurias draudimo įmonės gauna iš tam tikrų draudimo lėšų. Sistemoje šios pajamos iš turto parodomos kaip draudimo įmonių mokamos draudėjams, kurie tas pačias sumas grąžina draudimo įmonėms kaip įmokos priedą. Padalijimas 1.40. Jeigu sandorio šalims atrodo, kad įvyko vienas sandoris, o jis sąskaitose parodomas kaip du ar keli sandoriai, tas sandoris yra padalytas. Padalijimo metu paprastai į sandorį naujų vienetų neįtraukiama. Tipiškas padalijimo pavyzdys — ne gyvybės draudimo įmokų mokėjimas. Nors draudėjai ir draudikai laiko tai vienu sandoriu, sistemoje jis padalijamas į du gana skirtingus sandorius: mokėjimus už suteiktas ne gyvybės draudimo paslaugas ir grynąsias ne gyvybės draudimo įmokas. Kitas svarbus padalijimo pavyzdys — prekybos maržų apskaitymas. Pagrindinės sandorio šalies pripažinimas 1.41. Jei vienetas vykdo sandorį kito vieneto vardu, sandoris įrašomas į pagrindinio vieneto sąskaitas. Paprastai šios taisyklės reikia laikytis; negalima, pavyzdžiui, padarius atitinkamas prielaidas, mokesčių arba dotacijų priskirti galutiniams mokėtojams arba galutiniams gavėjams. Ribiniai atvejai 1.42. Sandorio apirėžime sakoma, kad instituciniai vienetai vykdo sandorius tarpusavio sutarties pagrindu. Jeigu sandoris vykdomas tarpusavio sutarties pagrindu, reiškia, kad instituciniai vienetai apie jį iš anksto žinojo ir jam pritarė. Tačiau tai nereiškia, kad visi vienetai dalyvavo sandoryje laisva valia, nes kai kurie sandoriai yra privalomi pagal įstatymus. Tokie yra kai kurie paskirstymo sandoriai, pavyzdžiui, mokesčių, baudų ir delspinigių mokėjimas. Tačiau neatlygintos turto konfiskacijos nelaikomos sandoriu, net jei tokia konfiskacija nustatyta įstatymų. Nelegalūs ekonominiai veiksmai sandoriais laikomi tik tada, jei visi susiję su jais vienetai tuose veiksmuose dalyvauja savo valia. Taigi nelegalus narkotikų arba vogto turto pirkimas, pardavimas arba mainai yra sandoriai, o vagystės sandoriais nelaikomos. Kiti turto pokyčiai 1.43. Kiti turto pokyčiai — tai pokyčiai, nesusiję su sandoriais [13] Žr. 6 skyrių "Kiti srautai".. Tai yra: a) kiti turto ir įsipareigojimų apimties pokyčiai arba b) holdingo padidėjimas ir sumažėjimas. Kiti turto ir įsipareigojimų apimties pokyčiai 1.44. Šiuos pokyčius galima suskirstyti į tris dideles kategorijas: a) įprastinis turto atsiradimas ir išnykimas, nesusijęs su sandoriais; b) turto ir įsipareigojimų pokyčiai dėl ypatingų nenumatytų įvykių; c) klasifikatorių ir struktūros pokyčiai. 1.45. a kategorijos pokyčio pavyzdys — žemės gelmių turto atradimas arba išeikvojimas, taip pat natūralus neauginamų biologinių išteklių didėjimas. Į b kategoriją įeina turto pokyčiai (paprastai nuostoliai) dėl stichinių nelaimių, karų ar sunkių nusikaltimų [14] Smulkių nusikaltimų, pvz., vagysčių iš parduotuvių, pasekmės gali būti parodomos kaip įeinančios į atsargų pokyčius, t. y. priskiriamos sandoriams.. Vienašališkas atsisakymas grąžinti skolą ir neatlygintos turto konfiskacijos taip pat priskiriami šiai kategorijai. c kategorija apima pokyčius dėl klasifikatorių pakeitimų ir institucinių vienetų arba turto ir įsipareigojimų struktūrinių pokyčių. Holdingo padidėjimas ir sumažėjimas 1.46. Holdingas padidėja arba sumažėja dėl turto kainų pokyčių. Tai būdinga visoms finansinio ir nefinansinio turto rūšims bei įsipareigojimams. Turto ir įsipareigojimų savininkui tam tikras pelnas (nuostolis) kaupiasi vien iš to, kad jis tam tikru laikotarpiu turi tą turtą ir įsipareigojimus, niekaip jų nekeisdamas. Holdingo padidėjimas (sumažėjimas), vertinant galiojusiomis rinkos kainomis, vadinamas nominaliu holdingo padidėjimu (sumažėjimu). Jis gali būti skirstomas į neutralų holdingo padidėjimą (sumažėjimą), kuris parodo bendrojo kainų lygio pokyčius, ir realų holdingo padidėjimą (sumažėjimą), kuris parodo turto santykinių kainų pokyčius. Atsargos 1.47. Atsargos yra tam tikru laiko momentu turimas turtas ir įsipareigojimai. Atsargos apskaitomos kiekvieno ataskaitinio laikotarpio pradžioje ir pabaigoje. Sąskaitos, parodančios atsargas, vadinamos balansais [15] Žr. 7 skyrių "Balansai".. Taip pat apskaitomos atsargos gyventojams ir užimtumui. Tačiau į sąskaitas įrašomos vidutinės vertės per ataskaitinį laikotarpį. Į sąskaitas įrašomos viso į sistemą įeinančio turto atsargos: sukurto ir nesukurto finansinio turto ir įsipareigojimų bei nefinansinio turto. Tačiau apskaitomas tik tas turtas, kuris yra naudojamas ekonominėje veikloje ir kuris kam nors priklauso nuosavybės teise. Taigi neapskaitomos atsargos tokio turto, kaip žmogiškasis kapitalas ir gamtos ištekliai, kurie niekam nuosavybės teise nepriklauso. Sistema apima visus jos sferai priklausančius srautus ir atsargas. Tai reiškia, kad visus atsargų pokyčius galima visiškai paaiškinti pagal apskaitytus srautus. SĄSKAITŲ SISTEMA IR SUVESTINIAI RODIKLIAI [16] Žr. 7 skyrių "Balansai" ir 8 skyrių "Sąskaitų seka ir balansuojantys straipsniai". Apskaitos taisyklės 1.48. Sąskaita yra skirta registruoti tam tikro ekonominės veiklos aspekto išteklius ir panaudojimą arba turto ir įsipareigojimų pokyčius per ataskaitinį laikotarpį, arba turto ir įsipareigojimų kiekį to laikotarpio pradžioje ir pabaigoje. Dviejų sąskaitų pusių terminija 1.49. Sistemoje einamųjų sąskaitų dešinioji pusė vadinama terminu "ištekliai". Šioje pusėje įrašomi sandoriai, didinantys vieneto arba sektoriaus ekonominę vertę. Kairioji sąskaitų pusė, kurioje įrašomi sandoriai, mažinantys vieneto arba sektoriaus ekonominę vertę, vadinama "panaudojimu". Kaupiamųjų sąskaitų dešinioji pusė vadinama "įsipareigojimų ir grynosios vertės pokyčiai", o kairioji — "turto pokyčiai". Balansuose dešiniojoje pusėje parodomi "įsipareigojimai ir grynoji vertė" (skirtumas tarp turto ir įsipareigojimų), o kairiojoje — "turtas". Palyginus dviejų iš eilės ataskaitinių laikotarpių balansus, matomi įsipareigojimų ir grynosios vertės pokyčiai bei turto pokyčiai. Dvejybinis įrašas ir dvigubas dvejybinis įrašas 1.50. Apibūdinant vienetą arba sektorių, nacionalinėse sąskaitose naudojamas dvejybinis įrašas. Kiekvienas sandoris į sąskaitas įrašomas du kartus: kaip išteklius (arba įsipareigojimų pokytis) ir kaip panaudojimas (arba turto pokytis). Suma sandorių, į sąskaitas įrašytų kaip ištekliai (arba įsipareigojimų pokyčiai), ir suma sandorių, į sąskaitas įrašytų kaip panaudojimas (arba turto pokyčiai), turi būti lygios, todėl galima patikrinti, ar sąskaitos užpildytos sistemingai. Tačiau paprastai nacionalinės sąskaitos, apimančios visus vienetus ir sektorius, remiasi dvigubu dvejybiniu įrašu, nes dauguma sandorių yra susiję su dviem instituciniais vienetais. Kiekvienas toks sandoris registruojamas du kartus pagal dvi sandorio šalis. Pavyzdžiui, valdžios sektoriaus vieneto namų ūkiui grynaisiais išmokėta socialinė išmoka registruojama valdžios sektoriaus sąskaitose kaip panaudojimas pervedimų eilutėje ir kaip neigiamas turto įsigijimas valiutos ir indėlių eilutėje; namų ūkių sektoriaus sąskaitose šis sandoris registruojamas kaip išteklius pervedimų eilutėje ir kaip turto įsigijimas valiutos ir indėlių eilutėje. Kita vertus, vieneto vidaus sandoriai (pvz., vieneto pagamintos produkcijos vartojimas tame pačiame vienete) sąskaitose registruojami tik dviem įrašais, nustačius jų vertę. Vertinimas 1.51. Išskyrus tam tikrus su gyventojais ir darbu susijusius kintamuosius, visi srautai ir atsargos sistemoje parodomi pinigine išraiška. Sistemoje nebandoma apskaičiuoti srautų ir atsargų naudingumo. Jie apskaičiuojami pagal jų mainomąją vertę, t. y. srautų ir atsargų vertę, kuria jos faktiškai parduodamos arba gali būti parduodamos už grynuosius pinigus. Taigi ESS svarbiausias vertinimo kriterijus yra rinkos kainos. 1.52. Piniginių sandorių ir turimų grynųjų pinigų bei įsipareigojimų vertės jau iš karto yra išreikštos pinigais. Daugeliu kitų atvejų tinkamiausias įvertinimo metodas yra vertinimas, remiantis analogiškų prekių, paslaugų ar turto rinkos kainomis. Šis metodas taikomas tokiems sandoriams, kaip prekių ir paslaugų mainai arba savininkų, naudojančių nuosavas gyvenamąsias patalpas, savo reikmėms teikiamos paslaugos. Jeigu analogiškų prekių rinkos kainų sužinoti neįmanoma, pavyzdžiui valdžios sektoriaus suteiktų ne rinkos paslaugų atveju, vertinama gamintojų kainomis. Jei negalima pritaikyti nė vieno iš šių metodų, srautus ir atsargas galima vertinti numatomo ateityje gauti pelno diskontuota dabartine verte. Tačiau kadangi šio metodo rezultatai yra gana nepatikimi, jį rekomenduojama taikyti tik nesant kitos išeities. 1.53. Atsargos turėtų būti vertinamos balanso sudarymo dieną veikusiomis kainomis, o ne kainomis, veikusiomis tuo metu, kai buvo įsigytas arba sukurtas atsargas sudarantis turtas arba prekės. Kartais atsargas prireikia įvertinti galiojusia įsigijimo verte atėmus nusidėvėjimą arba gamintojų kainomis. Specialieji produktų įvertinimo būdai [17] Žr. 3 skyrių "Produktų sandoriai". 1.54. Dėl transporto išlaidų, prekybos maržos ir mokesčių atėmus subsidijas produktams, vartotojas ir gamintojas produkto vertę suvokia nevienodai. Norint kuo tiksliau atsižvelgti į sandorio dalyvių požiūrius, sistemoje panaudojimas vertinamas pirkėjų kainomis, į kurias įeina transporto išlaidos, prekybos marža ir mokesčiai atėmus subsidijas produktams, o produkcija vertinama bazinėmis kainomis, į kurias minėtosios sudedamosios dalys neįeina. 1.55. Importuojami ir eksportuojami produktai vertinami jų verte pasienyje. Visas importas ir eksportas vertinamas eksportuotojo muitinėje arba franko laivo denis verte (FOB). Užsienio transporto ir draudimo paslaugos nuo importuotojo sienos iki eksportuotojo sienos į prekių vertę neįtraukiamos, bet apskaitomos kaip paslaugos. Kadangi FOB vertės atskiroms produktų grupėms ne visada įmanoma nustatyti, užsienio prekybos lentelėse, kuriose pateikiami išsamesni duomenys, importas vertinamas importuotojo pasienio muitinėje (CIF vertė). Visos gabenimo ir draudimo paslaugų išlaidos iki importuotojo sienos įskaitomos į importuojamų prekių vertę. Kai šios paslaugos teikiamos šalyje, fob arb cif vertė patikslinama. Vertinimas palyginamosiomis kainomis [18] Žr. 10 skyrių "Kainų ir apimties matai". 1.56. Vertinimas palyginamosiomis kainomis reiškia, kad atsargos ir srautai ataskaitiniu laikotarpiu vertinami ankstesnio laikotarpio kainomis. Tokio vertinimo tikslas — srautų ir atsargų dinaminių verčių pokyčius paskirstyti į kainos pokyčius ir apimties pokyčius. Palyginamųjų kainų metodu įvertinti srautai ir atsargos parodo apimties pokyčius. Daug srautų ir atsargų, pvz., pajamos, savaime neturi nei kainos, nei apimties. Tačiau šių kintamųjų perkamoji galia gali būti apskaičiuojama galiojusias vertes sumažinus tam tikru kainų defliatoriumi, pvz., kainų indeksu galutiniam nacionaliniam vartojimui, neskaitant atsargų pokyčių. Taip įvertinti srautai ir atsargos laikomi realiaisiais dydžiais, pavyzdžiui, realiosios disponuojamos pajamos. Įrašymo laikas 1.57. Sistemoje srautai registruojami kaupimo principu, t. y. tada, kai ekonominė vertė sukuriama, pakeičiama arba išnyksta arba kai atsiranda, pakeičiami arba atšaukiami reikalavimai ir įsipareigojimai. Todėl produkcija įrašoma ją pagaminus, o ne tada, kai pirkėjas už ją sumoka. Turto pardavimas įrašomas kai jis perduodamas naujam savininkui, o ne tada, kai atliekamas atitinkamas mokėjimas. Palūkanos įrašomos tuo ataskaitiniu laikotarpiu, kai jos susikaupia, neatsižvelgiant į tai, kada jos išmokamos. Kaupimo principas taikomas visiems srautams: piniginiams ir nepiniginiams, tarp vienetų ir pačiame vienete. Tačiau kartais klausimą dėl įrašymo laiko reikia spręsti lanksčiai, ypač kai kalbama apie mokesčius ir kitus su valdžios sektoriumi susijusius srautus, kurie dažnai į valdžios sektoriaus sąskaitas įrašomi grynųjų pinigų pagrindu. Kartais sunku grynųjų pinigų pagrindu užregistruotus srautus perskaičiuoti pagal kaupimo principą, todėl prireikia naudotis aproksimacija. Bet kokie srautai visuose susijusiuose instituciniuose vienetuose turi būti pripažįstami ir įrašomi į visas reikiamas sąskaitas tuo pačiu metu. Ši taisyklė gali pasirodyti visai paprasta, bet jos laikytis ne taip lengva. Ne visi instituciniai vienetai laikosi vienodų apskaitos taisyklių, o tuose, kur jų laikomasi, gali pasitaikyti skirtumų įrašant sandorius į sąskaitas, pavyzdžiui, dėl ryšių sutrikimų. Taigi sandorio dalyviai ta patį sandorį gali pripažinti skirtingu laiku. Tokius nesutapimus reikia pataisyti, atitinkamai atliekant koregavimus. Konsolidavimas ir tarpusavio užskaita Konsolidavimas 1.58. Konsoliduojant sąskaitas, iš išteklių ir panaudojimo duomenų išbraukiami tie sandoriai, kurie vyksta tarp tai pačiai vienetų grupei priklausančių vienetų, bei tokių vienetų savitarpinis finansinis turtas ir įsipareigojimai. Srautai ir atsargos, susijusios su skirtingais vienetais, sudarančiais sektorių arba subsektorių, pagal taisykles nekonsoliduojami. Tačiau papildomai informacijai ir analizei tokias suvestines sąskaitas parengti galima. Kartais analizuojant svarbiau ne bendrieji duomenys, o informacija apie tų sektorių ar subsektorių sandorius su kitais sektoriais ir atitinkama "išorinė" finansinė būklė. Be to, sąskaitos ir lentelės, vaizduojančios skolintojų ir skolininkų santykį, išsamiai parodo, kaip finansuojama ekonomika, ir laikoma, kad jos labai padeda suprasti, kaip finansų perteklius nuo galutinių kreditorių pasiekia galutinius skolininkus. Tarpusavio užskaita 1.59. Tam tikruose vienetuose arba sektoriuose tos pačios rūšies sandoris gali būti priskiriamas ir panaudojimui, ir ištekliams (pvz., palūkanos gali būti mokamos ir gaunamos), o tos pačios rūšies finansinė priemonė gali būti priskiriama ir turtui, ir įsipareigojimams. Sistemoje rekomenduojama registruoti bendruoju pagrindu, tarpusavyje užskaitant tik tiek, kiek reikia klasifikacijoms. Faktiškai tarpusavio užskaitymas būdingas įvairioms sandorių kategorijoms, ypač "atsargų pokyčiams", nes čia ypač išryškėja svarbus analitinis aspektas: svarbu bendrasis kapitalo formavimas, o ne kasdienis kapitalo padidėjimo arba sumažėjimo registravimas. Panašiai, išskyrus nedaugelį atvejų, į finansines sąskaitas ir kitų turto pokyčių sąskaitas įrašoma turto arba įsipareigojimų padidėjimo grynoji vertė, taip parodant šios rūšies srautų galutinius rezultatus ataskaitinio laikotarpio pabaigoje. Sąskaitos, balansuojantys straipsniai ir suvestiniai rodikliai 1.60. Vienetų (institucinių vienetų, vietinių veiklos rūšies vienetų) arba vienetų grupių (instituciniai sektoriai ir kitos šalys; ekonominės veiklos rūšys), sandoriai ir kiti srautai, susiję su konkrečia ekonominės veiklos sritimi (pavyzdžiui, gamyba), įrašomi į įvairias subsąskaitas. Tokie sandoriai paprastai nesibalansuoja; įrašytos bendros gautinos ir mokėtinos sumos dažniausiai skiriasi. Todėl reikia įvesti balansuojantį straipsnį. Tokio straipsnio dažniausiai prireikia ir norint subalansuoti institucinio vieneto arba sektoriaus visą turtą ir įsipareigojimus. Balansuojantys straipsniai yra reikšmingi ekonominės veiklos rezultatų rodikliai. Sudėjus visos ekonomikos balansuojančius straipsnius, gaunami svarbūs suvestiniai rodikliai. Sąskaitų seka 1.61. Sistemos pagrindą sudaro tarpusavyje susijusios sąskaitos. Visą institucinių vienetų ir sektorių sąskaitų sistemą sudaro einamosios sąskaitos, kaupiamosios sąskaitos ir balansai. Einamosios sąskaitos skirtos gamybai, pajamų formavimui, skirstymui ir perskirstymui bei panaudojimui galutiniam vartojimui. Kaupiamosiose sąskaitose parodomi turto ir įsipareigojimų pokyčiai bei grynosios vertės pokyčiai (skirtumas tarp institucinio vieneto arba jų grupės turto ir įsipareigojimų). Balansuose parodoma turto ir įsipareigojimų būklė (atsargos) bei grynoji vertė. 1.62. Neįmanoma įsivaizduoti, kad visos sistemos sąskaitos, įskaitant balansus, būtų rengiamos vietiniam VRV, nes šis subjektas pats nuosavybės teise negali turėti prekių arba turto, gauti pajamų ar jas išmokėti. Vietiniams VRV ir ekonominės veiklos rūšims taikoma supaprastinta sąskaitų sistema, sudaryta tik iš svarbiausių einamųjų sąskaitų: gamybos sąskaitos ir pajamų formavimo sąskaitos, kurių balansuojantis straipsnis yra likutinis perteklius. Prekių ir paslaugų sąskaita 1.63. Prekių ir paslaugų sąskaitoje parodomi visos ekonomikos arba tam tikrų produktų grupių bendrieji ištekliai (gamyba ir importas) ir prekių bei paslaugų panaudojimas (tarpinis vartojimas, galutinis vartojimas, atsargų pokyčiai, bendrojo pagrindinio kapitalo formavimas, įsigijimai atėmus netekimus ir eksportas). Sandorių su kitomis šalimis sąskaita 1.64. Sandorių su kitomis šalimis sąskaitoje parodomi sandoriai tarp institucinių vienetų rezidentų ir nerezidentų, o prireikus — atitinkamas turtas ir įsipareigojimai. Kadangi apskaitoje kitų šalių vaidmuo yra panašus į institucinio sektoriaus, kitų šalių sąskaita sudaroma iš kitų šalių požiūrio taško. Tai, kas kitoms šalims yra ištekliai, visoje ekonomikoje yra panaudojimas, ir atvirkščiai. Jeigu balansuojantis straipsnis teigiamas, tai reiškia perteklių kitų šalių sąskaitoje ir deficitą — nacionalinėje, o jei neigiamas — atvirkščiai. Balansuojantys straipsniai 1.65. Balansuojantis straipsnis — tai apskaitos darinys, gaunamas iš vienos sąskaitos pusės straipsnių sumos atėmus kitos sąskaitos pusės straipsnių sumą. Jo vertės negalima nustatyti be kitų sąskaitos straipsnių. Tai išvestinis straipsnis, gautas taikant bendrąsias apskaitos taisykles abiejose sąskaitos pusėse esantiems straipsniams. Balansuojantys straipsniai skirti ne tik sąskaitoms subalansuoti. Jie pateikia daug informacijos, juose dažnai atsispindi svarbiausi sąskaitų duomenys, pvz. pridėtinė vertė, likutinis perteklius, disponuojamosios pajamos, taupymas, grynasis skolinimas arba grynasis skolinimasis. Suvestiniai rodikliai 1.66. Suvestiniai rodikliai — tai sudėtiniai dydžiai, rodantys visos šalies ekonominės veiklos rezultatą tam tikru požiūriu, pvz., pagaminta produkcija, pridėtinė vertė, disponuojamosios pajamos, galutinis vartojimas, taupymas, kapitalo formavimas ir t. t. Nors suvestinių rodiklių skaičiavimas nėra pagrindinis sistemos uždavinys, joje pripažįstama šių apibendrinančiųjų rodiklių reikšmė makroekonominei analizei ir įvairiems palyginimams. Skiriamos dvi suvestinių rodiklių rūšys: a) suvestiniai rodikliai, kurie yra tiesiogiai susiję su sistemos sandoriais, pvz., pagamintos prekės ir paslaugos, faktinis galutinis vartojimas, bendrasis pagrindinio kapitalo formavimas, kompensacija darbuotojams, t. t.; b) suvestiniai rodikliai, atitinkantys sąskaitų balansuojančius straipsnius, pvz., bendrasis vidaus produktas rinkos kainomis (BVP), visos ekonomikos likutinis perteklius, nacionalinės pajamos, nacionalinės disponuojamosios pajamos, taupymas, einamasis užsienio prekybos balansas, visos ekonomikos grynoji vertė (nacionalinis turtas). 1.67. Kai kuriuos nacionalinių sąskaitų duomenis galima panaudoti dar geriau, suskaičiuojant jų dydį vienam asmeniui. Daug apimantiems suvestiniams rodikliams, pvz., BVP, nacionalinėms pajamos arba namų ūkių galutiniam vartojimui, taikomas daliklis yra visi gyventojai (rezidentai). Analizuojant visas namų ūkio sektoriaus sąskaitas arba kai kurias iš jų pagal subsektorius, taip pat reikia duomenų apie namų ūkių arba asmenų skaičių konkrečiame subsektoriuje [19] Žr. 11 skyrių "Gyventojai ir darbo jėga".. SĄNAUDŲ-PRODUKCIJOS SISTEMA [20] Žr. 9 skyrių "Sąnaudų-produkcijos sistema". 1.68. Sąnaudų-produkcijos sistema susideda iš iš