Oficialusis leidinys L 302 , 19/10/1992 p. 0001 - 0050

specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 2 tomas 16 p. 0004

specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 2 tomas 16 p. 0004



Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 1992 m. spalio 12 d. nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA, atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 28, 100a ir 113 straipsnius, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1], bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2], atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3], kadangi Bendrija paremta muitų sąjunga; kadangi tikslinga, atsižvelgiant į Bendrijos prekybininkų ir muitinių suinteresuotumą, sujungti į kodeksą šiuo metu daugelyje Bendrijos reglamentų ir direktyvų išdėstytas muitų teisės aktų nuostatas; kadangi ši užduotis yra ypač svarbi vertinant vidaus rinkos funkcionavimo požiūriu; kadangi toks Bendrijos muitinės kodeksas toliau vadinama – Kodeksas) turi apimti galiojančius muitų teisės aktus; kadangi, nepaisant to, šiuos teisės aktus tikslinga iš dalies pakeisti, kad jie būtų nuoseklesni, juos supaprastinti ir ištaisyti tam tikrus juose tebesančius netikslumus, siekiant, kad būtų sukurta visaapimanti šios srities Bendrijos teisė; kadangi šiame Kodekse, parengtame remiantis vidaus rinkos koncepcija, turi būti išdėstytos bendrosios taisyklės ir procedūros, užtikrinančios tarifų ir kitų Bendrijos lygyje taikomų priemonių, susijusių su Bendrijos ir trečiųjų šalių prekyba, įgyvendinimą; kadangi, be kita ko, šis Kodeksas turi apimti bendrosios žemės ūkio ir prekybos politikos priemonių įgyvendinimą, dėl ko būtina atsižvelgti į šių bendrosios politikos sričių reikalavimus; kadangi derėtų nurodyti, kad šis Kodeksas taikomas nepažeidžiant specialiųjų kitų sričių nuostatų; kadangi tokios specialiosios taisyklės, inter alia, gali būti nustatytos ir iki šiol, ir vėliau teisės aktų, susijusių su žemės ūkiu, statistika, prekybos politika arba nuosavais ištekliais, kontekste; kadangi, siekiant pusiausvyros tarp, viena vertus, muitinės poreikių užtikrinti, teisingą muitų teisės aktų taikymą ir, antra vertus, prekybininkų teisės turėti tinkamas veiklos sąlygas, šioms institucijoms, inter alia, būtina suteikti plačius įgaliojimus atliekant tikrinimus, o minėtiems prekybininkams – muitinės veiksmų apskundimo teisę; kadangi Junginė Karalystė, norėdama įgyvendinti skundų nagrinėjimo muitinėje sistemą, turės nustatyti naujas administracines procedūras, kurios negalės būti pradėtos taikyti iki 1995 m. sausio 1 d.; kadangi, atsižvelgiant į ypatingą Bendrijos prekybos su trečiosiomis šalimis svarbą, reikia atsisakyti muitinės formalumų ir tikrinimų arba bent jau iki minimumo sumažinti jų apimtis; kadangi svarbu užtikrinti, kad šis Kodeksas būtų vienodai taikomas, ir to siekiant nustatyti Bendrijos lygio procedūrą, kuri sudarytų galimybes laiku nustatyti jo įgyvendinimo tvarką; kadangi siekiant užtikrinti glaudų ir efektyvų valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimą šioje srityje reikia sudaryti Muitinės kodekso komitetą; kadangi imantis priemonių, reikalingų šio Kodekso įgyvendinimui, daugiausia dėmesio reikia skirti visų apgaulės būdų ir pažeidimų, galinčių turėti neigiamos įtakos Bendrajam Europos Bendrijų biudžetui, prevencijai, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I ANTRAŠTINĖ DALIS BENDROSIOS NUOSTATOS 1 SKYRIUS TAIKYMO SRITIS IR PAGRINDINĖS SĄVOKOS 1 straipsnis Muitinės veiklos taisykles sudaro šis Kodeksas ir Bendrijos arba nacionaliniu lygiu priimtos jo įgyvendinimo nuostatos. Nepažeidžiant specialiųjų kitų sričių taisyklių, šis Kodeksas taikomas: - prekybai tarp Bendrijos ir trečiųjų šalių, - prekėms, kurioms taikomos Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutartis, Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartis arba Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartis. 2 straipsnis 1. Išskyrus atvejus, kai tarptautinės konvencijos arba paprotinės teisės normos, apimančios geografiniu arba ekonominiu požiūriu ribotą taikymo sritį, arba autonominės Bendrijos lygio priemonės nustato kitaip, Bendrijos muitinės veiklos taisyklės vienodai taikomos visoje Bendrijos muitų teritorijoje. 2. Tam tikros muitinės veiklos taisyklių nuostatos taip pat gali būti taikomos ir už Bendrijos muitų teritorijos ribų, vadovaujantis arba atitinkamų sričių taisyklėmis, arba tarptautinėmis konvencijomis. 3 straipsnis 1. Bendrijos muitų teritorija apima: - Belgijos Karalystės teritoriją, - Danijos Karalystės teritoriją, išskyrus Farerų salas ir Grenlandiją, - Vokietijos Federacinės Respublikos teritoriją, išskyrus Heligolando salą ir Büsingeno teritoriją 1964 m. lapkričio 23 d. Vokietijos Federacinės Respublikos ir Šveicarijos Konfederacijos sutartis), - Ispanijos Karalystės teritoriją, išskyrus Ceutą ir Melillą, - Graikijos Respublikos teritoriją, - Prancūzijos Respublikos teritoriją, išskyrus užjūrio teritorijas ir "collectivités territoriales", - Airijos teritoriją, - Italijos Respublikos teritoriją, išskyrus Livigno ir Campione d'Italia savivaldybes bei Lugano ežero nacionalinius vandenis tarp kranto ir zonos, esančios tarp Ponte Tresa ir Porto Ceresio, politinės sienos, - Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės teritoriją, - Nyderlandų Karalystės teritoriją Europoje, - Portugalijos Respublikos teritoriją, - Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės ir Normandijos salų bei Meno salos teritoriją. 2. Toliau išvardytos teritorijos, esančios už valstybių narių teritorijos ribų, atsižvelgiant į joms taikomas konvencijas ir sutartis, laikomos Bendrijos muitų teritorijos dalimis: a) VOKIETIJA Austrijos Jungholzo ir Mittelbergo teritorijos, apibrėžtos šiose sutartyse: - Jungholzo teritorija: 1868 m. gegužės 3 d. sutartyje (Bayrisches Regierungsblatt 1868, p. 1245), - Mittelbergo teritorija: 1890 m. gruodžio 2 d. sutartyje (Reichsgesetzbtlatt 1891, p. 59). b) PRANCŪZIJA Monako Kunigaikštystės teritorija, apibrėžta 1963 m. gegužės 18 d. Paryžiuje pasirašytoje Muitinės konvencijoje (1963 m. rugsėjo 27 d. Journal officiel, p. 8679). c) ITALIJA San Marino Respublikos teritorija, apibrėžta 1939 m. kovo 31 d. Konvencijoje (1939 m. birželio 6 d. įstatymas Nr. 1120). 3. Bendrijos muitų teritorija taip pat apima valstybių narių ir 2 dalyje minėtų teritorijų teritorinius vandenis, vidaus jūrų vandenis ir oro erdvę, išskyrus teritorijų, kurios vadovaujantis 1 dalimi nepriklauso Bendrijos muitų teritorijai, teritorinius vandenis, vidaus jūrų vandenis ir oro erdvę. 4 straipsnis Šiame Kodekse vartojamos šios sąvokos: 1) "Asmuo": - fizinis asmuo, - juridinis asmuo, - jeigu galiojančios taisyklės numato tokią galimybę, asmenų bendrija, pripažįstama galinčia atlikti teisinius veiksmus, tačiau neturinti juridinio asmens teisinio statuso. 2) "Bendrijoje įsteigti asmenys": - kalbant apie fizinį asmenį, bet kuris asmuo, kuris įprastai ten gyvena, - kalbant apie juridinį asmenį arba asmenų bendriją, bet kuris asmuo, kuris Bendrijoje turi savo registruotą buveinę, centrinę būstinę arba nuolatinį verslo padalinį. 3) "Muitinė" – institucija, inter alia, atsakinga už muitinės veiklos taisyklių taikymą. 4) "Muitinės įstaiga" – bet kuri įstaiga, kurioje galima atlikti visus arba kai kuriuos muitinės veiklos taisyklių nustatytus formalumus. 5) "Sprendimas" – bet kuris oficialus aktas, susijęs su muitinės veiklos taisyklėmis, kuriuo muitinė pareiškia apie minėtų taisyklių taikymą konkrečiu atveju ir kuris sukelia teisines pasekmes vienam arba keliems konkrečiai nurodytiems arba identifikuojamiems asmenims; ši sąvoka, inter alia, apima privalomąją tarifinę informaciją, apibrėžtą 12 straipsnyje. 6) "Muitinis statusas" – Bendrijos prekių arba ne Bendrijos prekių statusas. 7) "Bendrijos prekės" – prekės: - išgautos arba ir) pagamintos tik Bendrijos muitų teritorijoje, laikantis 23 straipsnyje nustatytų sąlygų, kurių sudėtyje nėra prekių, importuotų iš šalių arba teritorijų, nesančių Bendrijos muitų teritorijos dalimis, - importuotos iš šalių arba teritorijų, nesančių Bendrijos muitų teritorijos dalimis, ir išleistos į laisvą apyvartą, - išgautos arba pagamintos Bendrijos muitų teritorijoje tik iš antrojoje įtraukoje nurodytų prekių arba iš prekių, nurodytų pirmojoje ir antrojoje įtraukose. 8) "Ne Bendrijos prekės" – 7 punkte nenurodytos prekės. Nepažeidžiant 163 ir 164 straipsnių, prekės netenka jų turimo Bendrijos prekių statuso, kai jos fiziškai išgabenamos iš Bendrijos muitų teritorijos. 9) "Skola muitinei" – asmens prievolė sumokėti pagal galiojančias Bendrijos nuostatas atitinkamoms prekėms taikomų importo muitų (importo skola muitinei) arba eksporto muitų (eksporto skola muitinei) sumą. 10) "Importo muitai": - muitai ir muitams mokamiems už importuojamas prekes lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai, - žemės ūkio mokesčiai ir kiti importo privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką arba konkrečią tvarką, kuri taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus. 11) "Eksporto muitai": - muitai ir muitams mokamiems už eksportuojamas prekes lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai, - žemės ūkio mokesčiai ir kiti eksporto privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką arba sudarius atitinkamus susitarimus, kurie taikomi tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus. 12) "Skolininkas" – bet kuris asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei. 13) "Muitinės priežiūra" – priemonės, kurias paprastai taiko ši institucija, siekdama užtikrinti, kad būtų laikomasi muitinės veiklos taisyklių ir, atitinkamais atvejais, kitų nuostatų, taikomų prekėms, kurios yra muitinės prižiūrimos. 14) "Muitinis tikrinimas" – konkretūs veiksmai, pavyzdžiui prekių tikrinimas, dokumentų egzistavimo ir autentiškumo tikrinimas, įmonių apskaitos ir kitų įrašų tikrinimas, transporto priemonių tikrinimas, bagažo ir kitų daiktų, kuriuos gabena arba su savimi nešioja asmenys, tikrinimas ir tarnybiniai tyrimai bei kiti panašūs veiksmai, atliekami siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi muitinės veiklos taisyklių ir, atitinkamais atvejais, kitų nuostatų, taikomų prekėms, kurios yra muitinės prižiūrimos. 15) "Muitinės sankcionuoti veiksmai su prekėmis": a) muitinės procedūros įforminimas prekėms; b) prekių įvežimas į laisvąją zoną arba padėjimas į laisvąjį sandėlį; c) prekių reeksportas iš Bendrijos muitų teritorijos; d) prekių sunaikinimas; e) prekių perdavimas valstybės nuosavybėn. 16) "Muitinės procedūra": a) išleidimas į laisvą apyvartą; b) tranzitas; c) muitinis sandėliavimas; d) laikinasis įvežimas perdirbti; e) muitinės prižiūrimas perdirbimas; f) laikinasis įvežimas; g) laikinasis išvežimas perdirbti; h) eksportas. 17) "Muitinės deklaracija" – nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia savo pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta muitinės procedūra. 18) "Deklarantas" – asmuo, pateikiantis muitinės deklaraciją savo vardu, arba asmuo, kurio vardu muitinės deklaracija pateikiama. 19) "Prekių pateikimas muitinei" – nustatytu būdu muitinei pateikiamas pranešimas apie prekių pristatymą į muitinės įstaigą arba bet kurią kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą. 20) "Prekių išleidimas" – muitinės veiksmas, kuriuo suteikiama teisė su prekėmis atlikti veiksmus, leidžiamus taikant joms įformintą muitinės procedūrą. 21) "Muitinės procedūros vykdytojas" – asmuo, kurio vardu buvo pateikta muitinės deklaracija, arba asmuo, kuriam buvo perduotos su muitinės procedūra susijusios pirmiau minėto asmens teisės ir prievolės. 22) "Leidimo turėtojas" – asmuo, kuriam išduotas leidimas. 23) "Galiojančios nuostatos" – Bendrijos arba nacionalinės nuostatos. 24) "Komiteto procedūra" – 249 straipsnyje nustatyta arba minėta procedūra. 2 SKYRIUS ĮVAIRIOS BENDROSIOS NUOSTATOS, VISŲ PIRMA SUSIJUSIOS SU ASMENŲ TEISĖMIS IR PRIEVOLĖMIS TAIKANT MUITINĖS VEIKLOS TAISYKLES 1 skirsnis Atstovavimo teisė 5 straipsnis 1. Kiekvienas asmuo, laikydamasis 64 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų ir vadovaudamasis nuostatomis, priimtomis įgyvendinant 243 straipsnio 2 dalies b punktą, gali paskirti savo atstovą, įgaliotą atstovauti jam muitinėje atliekant muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus. 2. Toks atstovavimas gali būti: - tiesioginis, kai atstovas veikia kito asmens vardu ir dėl jo interesų, arba - netiesioginis, kai atstovas veikia savo vardu, bet dėl kito asmens interesų. Valstybė narė gali nustatyti apribojimą, kad teisę pateikti muitinės deklaracijas turi tik: - tiesioginis atstovas arba - netiesioginis atstovas, kuris privalo būti tos šalies teritorijoje savo verslu užsiimantis muitinės tarpininkas. 3. Išskyrus 64 straipsnio 2 dalies b punkte ir 3 dalyje nurodytus atvejus, atstovas privalo būti įsteigtas Bendrijoje. 4. Atstovas privalo pareikšti, kad jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų, nurodyti, ar jis veikia kaip tiesioginis, ar kaip netiesioginis atstovas, ir turėti įgaliojimus, suteikiančius teisę veikti kaip atstovui. Asmuo, kuris nepareiškia, kad jis veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, arba kuris pareiškia, kad veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, neturėdamas atitinkamų įgaliojimų, laikomas veikiančiu savo vardu ir dėl savo interesų. 5. Muitinė turi teisę reikalauti, kad bet kuris asmuo, kuris pareiškia, kad veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, pateiktų įrodymus, kad jis turi įgaliojimus veikti kaip atstovas. 2 skirsnis Sprendimai, susiję su muitinės veiklos taisyklių taikymu 6 straipsnis 1. Jeigu asmuo prašo, kad muitinė priimtų sprendimą, susijusį su muitinės veiklos taisyklių taikymu, jis turi pateikti muitinei visą jos prašomą informaciją ir dokumentus, kurių reikia sprendimui priimti. 2. Toks sprendimas turi būti priimamas ir pareiškėjui apie jį pranešama tuojau pat, kai tą įmanoma padaryti. Jeigu prašymas priimti sprendimą pateikiamas raštu, sprendimas turi būti priimamas per laikotarpį, nustatytą vadovaujantis galiojančių nuostatomis, kuris pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai muitinė gavo minėtą prašymą. Pareiškėjui apie tokį sprendimą turi būti pranešama raštu. Šis laikotarpis gali būti pratęstas, jeigu muitinei jo nepakanka. Tokiu atveju muitinė turi iki pirmiau minėto laikotarpio pabaigos apie tai pranešti pareiškėjui, nurodydama jo pratęsimą pagrindžiančias priežastis ir papildomą laikotarpį, kurio, jos nuomone, reikia sprendimui pagal pateiktą prašymą priimti. 3. Raštu išdėstytuose muitinės sprendimuose, kuriais prašymai atmetami arba kurie yra nepalankūs asmenims, kurių atžvilgiu jie priimti, turi būti nurodyti tokių sprendimų priėmimo motyvai. Juose taip pat turi būti nurodyta sprendimo apskundimo teisė, nustatyta 243 straipsnyje. 4. Teisės aktų gali būti nustatyta, kad 3 dalies pirmasis sakinys taip pat taikomas ir kitiems sprendimams. 7 straipsnis Išskyrus 244 straipsnio antrojoje pastraipoje nurodytus atvejus, muitinė nedelsdama įgyvendina priimtus sprendimus. 8 straipsnis 1. Suinteresuotam asmeniui palankus sprendimas pripažįstamas negaliojančiu, jeigu jis buvo priimtas remiantis neteisinga arba neišsamia informacija ir jeigu: - pareiškėjas žinojo arba, yra pagrindo manyti, turėjo žinoti, kad informacija buvo neteisinga arba neišsami, ir - toks sprendimas negalėjo būti priimtas remiantis teisinga arba išsamia informacija. 2. Asmenys, kuriems buvo taikomas atitinkamas sprendimas, informuojami apie jo pripažinimą negaliojančiu. 3. Pripažinimas negaliojančiu įsigalioja nuo tos dienos, kai buvo priimtas negaliojančiu pripažintas sprendimas. 9 straipsnis 1. Suinteresuotam asmeniui palankus sprendimas atšaukiamas arba pakeičiamas, jeigu 8 straipsnyje nenurodytais atvejais, nebuvo įvykdytos arba nebevykdomos viena arba keletas nustatytų jo priėmimo sąlygų. 2. Suinteresuotam asmeniui palankus sprendimas gali būti atšauktas, jeigu asmuo, kurio atžvilgiu jis buvo priimtas, nevykdo tuo sprendimu jam nustatytų prievolių. 3. Asmuo, kuriam taikomas atitinkamas sprendimas, informuojamas apie jo atšaukimą arba pakeitimą. 4. Sprendimo atšaukimas arba pakeitimas įsigalioja nuo pranešimo apie tai dienos. Tačiau išimtiniais atvejais, kai tai būtina dėl teisėtų asmens, kuriam taikomas atitinkamas sprendimas, lūkesčių, muitinė turi teisę nustatyti vėlesnę sprendimo atšaukimo arba pakeitimo įsigaliojimo datą. 10 straipsnis 8 ir 9 straipsniai nepažeidžia nacionalinių taisyklių, kurios nustato, kad sprendimai negalioja arba tampa niekiniais dėl priežasčių, nesusijusių su muitų teisės aktais. 3 skirsnis Informavimas 11 straipsnis 1. Kiekvienas asmuo turi teisę prašyti muitinės pateikti informaciją apie muitų teisės aktų taikymą. Toks prašymas gali būti nepatenkinamas, jeigu jis nėra susijęs su tikrai numatoma atlikti importo arba eksporto operacija. 2. Informacija pareiškėjui teikiama nemokamai. Tačiau, jeigu muitinė dėl to turi specialių išlaidų, ypač kai atliekama prekių analizė arba ekspertizė arba kai prekės grąžinamos pareiškėjui, iš jo gali būti pareikalauta sumokėti atitinkamą pinigų sumą. 12 straipsnis 1. Gavusi rašytinį prašymą, muitinė, vadovaudamasi Komiteto procedūra, išduoda privalomąją tarifinę informaciją. 2. Privalomoji tarifinė informacija yra privaloma muitinei, tačiau tik santykiuose su informacijos turėtoju ir tik atliekant tarifinį prekių klasifikavimą. Privalomoji tarifinė informacija yra privaloma muitinei tik tada, kai ji taikytina prekėms, su kurioms muitinės formalumai atliekami po šios informacijos išdavimo dienos. 3. Tokios informacijos turėtojas privalo įrodyti, kad deklaruotos prekės pagal visus požymius atitinka pateiktoje informacijoje aprašytas prekes. 4. Privalomoji tarifinė informacija galioja šešerius metus nuo jos išdavimo dienos. Nukrypstant nuo 8 straipsnio, informacija pripažįstama negaliojančia, jeigu ji išduota remiantis netikslia arba neišsamia pareiškėjo pateikta informacija. 5. Privalomoji tarifinė informacija netenka galios, jeigu: a) priimamas reglamentas, ir informacija nebeatitinka juo nustatytų teisės normų; b) ji nebeatitinka kurios nors iš 20 straipsnio 6 dalyje nurodytų nomenklatūrų aiškinimo arba Bendrijos lygiu dėl kombinuotosios nomenklatūros pakeitimų ar Europos Bendrijų Teisingumo Teismo sprendimo, arba tarptautiniu lygiu dėl Muitinių bendradarbiavimo tarybos priimto Suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos nomenklatūros klasifikavimo patarimo arba paaiškinimų pakeitimo; tokiu atveju privalomoji tarifinė informacija netenka galios nuo minėtų dokumentų paskelbimo datos, o tarptautinių dokumentų priėmimo atveju – nuo Komisijos informacinio pranešimo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiojo leidinio"C" serijoje dienos; c) jos turėtojas informuojamas apie informacijos panaikinimą, atšaukimą arba pakeitimą. 6. Privalomosios tarifinės informacijos, kuri netenka galios vadovaujantis 5 dalies b arba c punktais, turėtojas gali ja naudotis dar šešis mėnesius nuo atitinkamų dokumentų paskelbimo arba šio asmens informavimo dienos, jeigu jis iki tokios tarifų priemonės priėmimo remdamasis privalomąja informacija yra sudaręs privalomas vykdyti sutartis dėl atitinkamų prekių pirkimo arba pardavimo. Tačiau produktams, kuriems išduotas importo sertifikatas, eksporto sertifikatas arba išankstinio nustatymo sertifikatas pateikiamas jų muitinio įforminimo metu, nurodytasis šešių mėnesių laikotarpis pakeičiamas sertifikato galiojimo laikotarpiu. 5 dalies a punkto taikymo atveju reglamente gali būti nustatytas ankstesniosios pastraipos taikymo laikotarpis. 7. 6 dalyje nustatytomis sąlygomis sprendimas dėl prekių klasifikavimo, išdėstytas privalomojoje tarifinėje informacijoje, gali būti taikomas tik toliau išvardytais atvejais: - nustatant importo arba eksporto muitus, - apskaičiuojant eksporto grąžinamąsias išmokas ir bet kurias kitas pinigų sumas, mokamas importo arba eksporto atvejais įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką, - naudojant importo sertifikatus, eksporto sertifikatus arba išankstinio nustatymo sertifikatus, kurie pateikiami atliekant muitinės deklaracijos, kuria deklaruojamos atitinkamos prekės, priėmimo formalumus, jeigu tokie sertifikatai buvo išduoti remiantis atitinkama informacija. Be to, išimtiniais atvejais, kai gali būti sutrikdytas sklandus įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką nustatytos tvarkos taikymas, gali būti nuspręsta vadovaujantis Reglamento (EEB) Nr. 136/66/EEB [4] 38 straipsnyje ir atitinkamuose kitų reglamentų dėl bendro rinkų organizavimo straipsniuose nustatyta tvarka nukrypti nuo 6 dalies. 4 skirsnis Kitos nuostatos 13 straipsnis Muitinė turi teisę, laikydamasi sąlygų, nustatytų galiojančių nuostatų, atlikti visų rūšių tikrinimą, kuri, jos nuomone, būtina, norint užtikrinti tinkamą muitų teisės aktų įgyvendinimą. 14 straipsnis Įgyvendinant muitų teisės aktus, kiekvienas asmuo, tiesiogiai arba netiesiogiai susijęs su atitinkamomis prekybos prekėmis operacijomis, privalo muitinės reikalavimu ir per jos nustatytą laiką pateikti jai visus būtinus dokumentus ir informaciją, neatsižvelgiant į asmens naudojamas jos laikmenas, ir suteikti visą muitinės reikalaujamą pagalbą. 15 straipsnis Visa informacija, kuri pagal savo turinį arba pateikimo būdą yra konfidenciali, laikoma tarnybos paslaptimi. Muitinė neturi teisės jos atskleisti be tiesioginio informacijos pateikėjo – asmens arba institucijos – sutikimo; informaciją pateikti leidžiama, jeigu muitinė gali būti įpareigota arba įgaliota ją teikti vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis, visų pirma susijusiomis su duomenų apsauga arba su procesiniais veiksmais. 16 straipsnis Suinteresuoti asmenys turi saugoti 14 straipsnyje nurodytus dokumentus, kad muitinė galėtų juos patikrinti, galiojančių nuostatų nustatytą laikotarpį, bet ne trumpiau kaip trejus kalendorinius metus, neatsižvelgiant į asmenų naudojamas dokumentų laikmenas. Šis laikotarpis skaičiuojamas nuo toliau nurodytų metų pabaigos: a) prekių išleidimo į laisvą apyvartą b punkte nenurodytomis aplinkybėmis atveju arba prekių deklaravimo eksportui atveju – nuo metų, kuriais buvo priimtos atitinkamos prekių išleidimo į laisvą apyvartą arba eksporto deklaracijos, pabaigos; b) prekių išleidimo į laisvą apyvartą dėl jų galutinio vartojimo taikant sumažintą arba nulinę importo muito normą atveju – nuo metų, per kuriuos prekės nustojo būti muitinės priežiūros objektu, pabaigos; c) kitos muitinės procedūros įforminimo prekėms atveju – nuo metų, kuriais atitinkama muitinės procedūra buvo užbaigta, pabaigos; d) prekių įvežimo į laisvąją zoną arba padėjimo į laisvąjį sandėlį atveju – nuo metų, kada jos buvo išgabentos iš atitinkamos įmonės, pabaigos. Nepažeidžiant 221 straipsnio 3 dalies antrojo sakinio nuostatų, tais atvejais, kai atlikus muitinį tikrinimą, susijusį su skola muitinei, paaiškėja, kad apskaitoje turi būti ištaisytas atitinkamas įrašas, dokumentai turi būti saugomi ilgiau už pirmojoje pastraipoje nustatytą laikotarpį, tiek laiko, kiek reikia pakeitimams padaryti ir patikrinti. 17 straipsnis Jeigu laikotarpis, data arba terminas yra nustatyti vadovaujantis muitų teisės aktais šių teisės aktų taikymo tikslais, toks laikotarpis nepratęsiamas, ir tokia data arba terminas neatidedami, išskyrus atvejus, kai atitinkamuose teisės aktuose tai numato speciali nuostata. 18 straipsnis 1. Įgyvendinant muitų teisės aktus taikytinas ekiu kursas, išreikštas nacionalinėmis valiutomis, nustatomas kartą per metus. Taikytini valiutų kursai – tai kursai, galiojantys pirmąją spalio mėnesio darbo dieną, kurie taikomi nuo kitų kalendorinių metų sausio 1 d. Jeigu atitinkamas tam tikros nacionalinės valiutos kursas nenustatytas, turi būti taikomas šios valiutos paskutinės dienos kursas, paskelbtas Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. 2. Tačiau, jeigu vienos arba daugiau nacionalinių valiutų dvišalis centrinis kursas pasikeičia: a) per kalendorinius metus, pakeistieji kursai taikomi perskaičiuojant ekiu į nacionalines valiutas, kai šie perskaičiavimai atliekami tarifinio prekių klasifikavimo atvejais ir apskaičiuojant muitus bei jiems lygiaverčio poveikio privalomuosius mokėjimus. Šie kursai pradedami taikyti 10-tą dieną po jų paskelbimo dienos; b) po pirmosios spalio mėnesio darbo dienos, pakeistieji kursai taikomi perskaičiuojant ekiu į nacionalines valiutas, kai šie perskaičiavimai atliekami tarifinio prekių klasifikavimo atvejais ir apskaičiuojant muitus bei jiems lygiaverčio poveikio privalomuosius mokėjimus, be to, nukrypstant nuo dalies, jie taikomi visus kitus kalendorinius metus, išskyrus atvejus, kai dvišalis centrinis kursas pasikeičia per tą laikotarpį ir dėl to taikomas a punktas. "Pakeistieji kursai" – tai kursai, kurie galioja pirmąją dieną po dvišalio centrinio kurso pakeitimo, jeigu tokie kursai nustatyti visoms Bendrijos valiutoms. 19 straipsnis Nustatant, kokiais atvejais ir kokiomis sąlygomis muitų teisės aktų taikymo tvarka gali būti supaprastinta, taikoma Komiteto procedūra. II ANTRAŠTINĖ DALIS VEIKSNIAI, KURIAIS REMIANTIS TAIKOMI IMPORTO ARBA EKSPORTO MUITAI BEI KITOS PRIEMONĖS, TAIKYTINOS VYKDANT PREKYBĄ PREKĖMIS 1 SKYRIUS EUROPOS BENDRIJŲ MUITŲ TARIFAS IR TARIFINIS PREKIŲ KLASIFIKAVIMAS 20 straipsnis 1. Skolos muitinei atsiradimo atveju teisiškai privalomi sumokėti muitai apskaičiuojami remiantis Europos Bendrijų muitų tarifu. 2. Kitos priemonės, taikytinos vadovaujantis tam tikrų su prekyba prekėmis susijusių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis, atitinkamais atvejais turi būti taikomos atsižvelgiant į tarifinį tokių prekių klasifikavimą. 3. Europos Bendrijų muitų tarifą sudaro: a) Kombinuotoji prekių nomenklatūra; b) bet kuri kita nomenklatūra, visai arba iš dalies sudaryta remiantis Kombinuotąja nomenklatūra arba ją papildanti bet kuriais poklasiais, kuri įsteigta konkrečių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis ir skirta naudoti taikant tarifų priemones, susijusias su prekyba prekėmis; c) privalomųjų mokėjimų, paprastai taikomų Kombinuotojoje prekių nomenklatūroje nurodytoms prekėms, normos ir kiti rodikliai susiję su: - muitais ir - žemės ūkio produktų mokesčiai ir kiti importo privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką arba remiantis konkrečia tvarka, kuri taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus; d) lengvatinių tarifų priemonės, nustatytos susitarimais, kuriuos Bendrija yra sudariusi su tam tikromis šalimis arba šalių grupėmis ir kuriose joms suteikta teisė naudotis lengvatiniu tarifų režimu; e) lengvatinių tarifų priemonės, kurias Bendrija vienašališkai taiko tam tikroms šalims, šalių grupėms arba teritorijoms; f) autonominės suspendavimo priemonės, kuriomis sumažinami tam tikroms prekėms nustatyti importo muitai arba nuo jų atleidžiama; g) kitos tarifų priemonės, nustatytos kitų Bendrijos teisės aktų. 4. Nepažeidžiant taisyklių, reglamentuojančių fiksuoto dydžio privalomųjų mokėjimų taikymo tvarką, 3 dalies d, e ir f punktuose nurodytos priemonės deklaranto prašymu taikomos vietoj c punkte nurodytų priemonių, jeigu atitinkamos prekės atitinka pirmiau paminėtų priemonių taikymo sąlygas. Jeigu įvykdytos atitinkamos sąlygos, toks prašymas gali būti pateiktas ir po laiko. 5. Jeigu 3 dalies d, e ir f punktuose nurodytos priemonės gali būti taikomos tik tam tikram importuojamų prekių kiekiui, jų taikymas nutraukiamas: a) tarifinių kvotų taikymo atveju – pasiekus nustatytą importuojamų prekių kiekio ribą; b) tarifinių viršutinių ribų taikymo atveju – Komisijos sprendimu. 6. Tarifinis prekių klasifikavimas – tai vadovaujantis galiojančiomis taisyklėmis atliekamas: a) Kombinuotosios nomenklatūros subpozicijos arba bet kurios kitos 3 dalies b punkte nurodytos nomenklatūros subpozicijos arba b) bet kurios kitos nomenklatūros, visai arba iš dalies sudarytos remiantis Kombinuotąja nomenklatūra arba ją papildančios bet kuriais poklasiais, įsteigtos konkrečias sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis ir skirtos naudoti taikant kitas priemones, susijusias su prekyba prekėmis, išskyrus tarifų priemones, subpozicijos, kurioje turi būti klasifikuojamos atitinkamos prekės, nustatymas. 21 straipsnis 1. Palankus tarifų režimas, kurį galima taikyti tam tikroms prekėms dėl jų rūšies arba galutinio vartojimo, turi būti taikomas laikantis reikalavimų, nustatytų vadovaujantis Komiteto procedūra. Jeigu jam taikyti reikia leidimo, taikomi 86 ir 87 straipsniai. 2. 1 dalyje formuluotė "palankus tarifų režimas" reiškia importo muitų, apibrėžtų 4 straipsnio 10 punkte, sumažinimą arba sąlyginį neapmokestinimą importo muitais, įskaitant atvejus, kai taikoma tarifinė kvota. 2 SKYRIUS PREKIŲ KILMĖ 1 skirsnis Nelengvatinė prekių kilmė 22 straipsnis Nelengvatinė prekių kilmė, apibrėžta 23–26 straipsniuose, nustatoma: a) taikant Europos Bendrijų muitų tarifą, išskyrus 20 straipsnio 3 dalies d ir e punktuose nurodytas priemones; b) taikant ne tarifų priemones, nustatytas tam tikrų su prekyba prekėmis susijusių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis; c) įforminant ir išduodant prekių kilmės sertifikatus. 23 straipsnis 1. Prekėmis, kilusiomis iš tam tikros šalies, laikomos prekės, visiškai išgautos arba pagamintos tik toje šalyje. 2. Formuluotė "prekės, visiškai išgautos arba pagamintos vienoje šalyje" reiškia: a) toje šalyje išgautus mineralinius produktus; b) joje išaugintus augalinės kilmės produktus; c) joje gimusius ir užaugintus gyvus gyvūnus; d) produktus, gautus iš joje užaugintų gyvų gyvūnų; e) joje vykusios žvejybos arba medžioklės produktus; f) jūrų žvejybos produktus ir kitus produktus, laivų, registruotų toje šalyje ir plaukiojančių su tos šalies vėliava, sugautus arba išgautus jūroje, kuri neįeina į šalies teritorinę jūrą; g) prekes, išgautas arba pagamintas plaukiojančiose įmonėse iš tos šalies kilmės produktų, nurodytų f punkte, jeigu tokios plaukiojančios įmonės registruotos toje šalyje ir plaukioja su jos vėliava; h) produktus, išgautus iš jūros dugno arba podugnio, esančio už teritorinės jūros ribų, jeigu ta šalis turi išimtines teises eksploatuoti šį jūros dugną arba podugnį; i) gamybos operacijų metu susidariusias atliekas ir laužą bei naudotus gaminius, jeigu jie buvo surinkti toje šalyje ir tinka tik žaliavoms regeneruoti; j) prekes, pagamintas arba pradėtas gaminti toje šalyje vien tik iš a–i punktuose nurodytų prekių arba jų darinių. 3. 2 dalyje sąvoka "šalis" reiškia ir tos šalies teritorinę jūrą. 24 straipsnis Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas. 25 straipsnis Jeigu nustatoma arba jeigu išaiškinti faktai patvirtina prielaidą, kad vienintelis kurio nors perdirbimo arba apdorojimo proceso tikslas buvo apeiti nuostatas, taikomas Bendrijoje konkrečių šalių prekėms, toks perdirbimo arba apdorojimo procesas jokiomis aplinkybėmis nelaikomas suteikiančiu taip pagamintoms prekėms šalies, kurioje jis yra atliktas, prekių kilmę, įgyjamą pagal 24 straipsnį. 26 straipsnis 1. Muitų teisės aktai arba kiti konkrečių sričių dalykus reglamentuojantys Bendrijos teisės aktai gali nustatyti, kada privaloma pateikti prekių kilmę įrodantį dokumentą. 2. Nepaisant to, kad pateiktas toks dokumentas, muitinė turi teisę, kilus rimtoms abejonėms, reikalauti, kad būtų pateiktas bet kuris papildomas įrodymas, liudijantis, kad nurodyta prekių kilmė tenkina atitinkamų Bendrijos teisės aktų nustatytų taisyklių reikalavimus. 2 skirsnis Lengvatinė prekių kilmė 27 straipsnis Lengvatinės prekių kilmės taisyklės apibrėžia prekių kilmės įgijimo reikalavimus, kuriuos prekės privalo atitikti, kad joms galėtų būti taikomos 20 straipsnio 3 dalies d arba e punktuose nurodytos priemonės. Šios taisyklės nustatomos: a) prekėms, kurioms taikomi 20 straipsnio 3 dalies d punkte nurodyti susitarimai, – tuose susitarimuose; b) prekėms, kurioms taikomos 20 straipsnio 3 dalies e punkte nurodytos lengvatinių tarifų priemonės, – vadovaujantis Komiteto procedūra. 3 SKYRIUS PREKIŲ MUITINIS ĮVERTINIMAS 28 straipsnis Vadovaujantis šio skyriaus nuostatomis nustatyta muitinė vertė naudojama taikant Europos Bendrijų muitų tarifą ir netarifines priemones, nustatytas konkrečias su prekyba prekėmis susijusių sričių dalykus reglamentuojančiomis Bendrijos nuostatomis. 29 straipsnis 1. Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais, jeigu: a) pirkėjui netaikomi disponavimo prekėmis arba prekių naudojimo apribojimai, išskyrus apribojimus, kurie: - nustatyti įstatymų arba Bendrijoje veikiančių valdžios institucijų, - riboja prekių perpardavimo geografinę sritį arba - neturi didelės įtakos prekių vertei; b) prekių pardavimui arba jų kainai neturi įtakos jokios sąlygos arba aplinkybės, kurių poveikio vertinamų prekių pardavimui arba kainai neįmanoma įvertinti; c) jokios pajamos, gautos pirkėjui toliau perparduodant, perleidžiant ar naudojant prekes, tiesiogiai ar netiesiogiai neatitenka pardavėjui, išskyrus atvejus, kai pagal 32 straipsnį galima padaryti atitinkamus patikslinimus, ir d) pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje nesusiję arba, jeigu pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje susiję, sandorio vertė priimtina muitinei remiantis 2 dalimi. 2. a) Nustatant, ar sandorio vertė priimtina pagal 1 dalį, faktas, kad pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję, pats savaime nelaikomas pakankamu pagrindu pripažinti sandorio vertę nepriimtina. Prireikus turi būti įvertinamos su pardavimu susijusios aplinkybės ir nustačius, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai, sandorio vertė turi būti pripažįstama priimtina. Jeigu muitinė, remdamasi deklaranto pateikta arba kitu būdu gauta informacija, turi pagrindo manyti, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys turėjo įtakos kainai, ji tokios savo išvados motyvus turi išdėstyti deklarantui, suteikdama jam realią galimybę atsakyti. Deklaranto prašymu šie motyvai turi būti išdėstyti raštu. b) Jeigu pardavimo sandoris sudaromas tarp susijusių asmenų, sandorio vertė pripažįstama priimtina ir prekių įvertinimas atliekamas vadovaujantis 1 dalimi, jeigu deklarantas parodo, kad ši vertė beveik nesiskiria nuo vienos iš šių, tuo pačiu arba beveik tuo pačiu metu nustatytų verčių: i) tapačių arba panašių prekių pardavimo eksportui į Bendriją sandorio vertės, kai pirkėjai ir pardavėjai jokiu konkrečiu atveju nėra tarpusavyje susiję; ii) tapačių arba panašių prekių muitinės vertės, nustatytos vadovaujantis 30 straipsnio 2 dalies c punktu; iii) tapačių arba panašių prekių muitinės vertės, nustatytos vadovaujantis 30 straipsnio 2 dalies d punktu. Atliekant pirmiau minėtus palyginimus, turi būti deramai atsižvelgiama į nurodytus apyvartos lygių ir prekių kiekio skirtumus, 32 straipsnyje išvardytus elementus ir pardavėjo išlaidas, kai prekės parduodamos su juo nesusijusiam pirkėjui, jeigu tokių išlaidų pardavėjas neturi parduodamas prekes su juo susijusiam pirkėjui. c) Šios straipsnio dalies b punkte nurodyti įvertinimai turi būti atliekami deklaranto iniciatyva ir tik palyginimo tikslais. Pakaitinės vertės vadovaujantis šiuo punktu negali būti nustatomos. 3. a) Faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina – tai visi pirkėjo įvykdyti ar priklausantys įvykdyti mokėjimai pardavėjui arba pardavėjo naudai už importuotas prekes, įskaitant visus įvykdytus arba priklausančius įvykdyti pirkėjo mokėjimus pardavėjui arba, vykdant pardavėjo įsipareigojimus, trečiajam asmeniui, esančius importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga. Mokėjimo forma nebūtinai turi būti pinigų pervedimas. Gali būti mokama tiesiogiai arba netiesiogiai, pateikiant akredityvus arba vertybinius popierius. b) Pirkėjo veikla, kuri vykdoma savo sąskaita, įskaitant rinkodaros veiklą, tačiau neįskaitant veiklos, kurią įvertinant atliekami 32 straipsnyje nurodyti patikslinimai, nėra laikoma netiesioginiu apmokėjimu pardavėjui net ir tuo atveju, kai ją galima laikyti naudinga pardavėjui arba kai ji buvo vykdoma susitarus su pardavėju, ir nustatant importuojamų prekių muitinę vertę tokios veiklos išlaidos neturi būti pridedamos prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos. 30 straipsnis 1. Jeigu muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 straipsniu, ji turi būti nustatoma paeiliui taikant 2 dalies a, b, c ir d punktus iki pirmojo punkto, pagal kurį šią vertę įmanoma nustatyti, su sąlyga, kad deklaranto prašymu c ir d punktai turi būti taikomi atvirkštine tvarka; punkto, kuris yra paskesnis pagal šioje straipsnio dalyje nustatytą eilės tvarką, nuostatos gali būti taikomos tik tada, kai vadovaujantis tam tikru punktu muitinės vertės nustatyti neįmanoma. 2. Muitine verte, nustatyta vadovaujantis šiuo straipsniu, laikoma: a) tapačių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė nustatinėjama, sandorio vertė; b) panašių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė yra nustatinėjama, sandorio vertė; c) vertė, nustatyta pagal prekių vieneto kainą, už kurią Bendrijoje su pardavėjais nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias bendras importuotų prekių ar tapačių arba panašių importuotų prekių kiekis; d) apskaičiuotoji vertė, gauta susumavus: - medžiagų ir gamybos arba kitokio perdirbimo, atlikto gaminant importuotas prekes, išlaidas arba vertę, - pelną ir bendrąsias išlaidas, kurių dydis lygus pelnui ir bendrosioms išlaidoms, kurios paprastai atsispindi šalies eksportuotojos gamintojų vykdomoje prekyboje prekėmis, parduodamomis eksportui į Bendriją, kurios yra tos pačios klasės ar rūšies kaip ir prekės, kurių vertė nustatinėjama, - 32 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų elementų išlaidas arba vertę. 3. 2 dalies taikymo sąlygos ir taisyklės išsamiau nustatomos taikant Komiteto procedūrą. 31 straipsnis 1. Jeigu importuojamų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 arba 30 straipsniais, ji nustatoma remiantis duomenimis, kuriuos galima gauti Bendrijoje, ir naudojant priimtinas priemones, atitinkančias principus ir bendrąsias nuostatas, kurie išdėstyti: - Susitarime dėl Bendrojo susitarimo dėl tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo, - Bendrojo susitarimo dėl tarifų ir prekybos VII straipsnyje, - šio skyriaus nuostatose. 2. Nustatant prekių muitinę vertę pagal 1 dalį, negalima remtis: a) Bendrijoje pagamintų prekių pardavimo Bendrijoje kaina; b) sistema, pagal kurią muitinė pasirenka didesniąją iš dviejų alternatyvių verčių; c) prekių kaina šalies eksportuotojos vidaus rinkoje; d) gamybos išlaidomis, išskyrus tapačių arba panašių prekių apskaičiuotąsias vertes, nustatytas vadovaujantis 30 straipsnio 2 dalies d punktu; e) prekių, eksportuojamų į Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančią šalį, kainomis; f) minimaliomis muitinėmis vertėmis arba g) sutartinėmis arba fiktyviomis vertėmis. 32 straipsnis 1. Nustatant muitinę vertę pagal 29 straipsnį, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos importuojamų prekių kainos pridedama: a) toliau išvardytos išlaidos, neviršijant atitinkamų pirkėjo išlaidų, neįskaitytų į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną prekių kainą, dydžio: i) komisiniai ir apmokėjimas tarpininkams, išskyrus pirkimo komisinius; ii) išlaidos talpykloms su atitinkamomis prekėmis, jeigu tokias talpyklas muitinė laiko importuotų prekių neatskiriama dalimi; iii) pakavimo išlaidos, susijusios ir su darbu, ir su medžiagomis; b) atitinkamai paskirstyta toliau išvardytų pirkėjo tiesiogiai arba netiesiogiai, nemokamai arba sumažintomis kainomis tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų, susijusių su importuojamų prekių gamyba ir pardavimu eksportui, vertė, tiek, kiek ši vertė nebuvo įskaityta į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą: i) medžiagų, komponentų, dalių ir panašių daiktų, įeinančių į importuojamų prekių sudėtį; ii) įrankių, štampų, formų ir panašių daiktų, naudotų importuojamoms prekėms gaminti; iii) medžiagų, sunaudotų gaminant importuojamas prekes; iv) inžinerinių, projektavimo, meninio apipavidalinimo, dizaino darbų, įskaitant eskizų ir brėžinių parengimą, atliktų ne Bendrijoje ir būtinų importuojamų prekių gamybai; c) su prekėmis, kurių muitinė vertė nustatinėjama, susiję autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas, kuriuos pirkėjas privalo tiesiogiai arba netiesiogiai sumokėti vykdydamas šių prekių pardavimo sąlygas, tiek, kiek tokie autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas neįskaityti į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą; d) tiesiogiai arba netiesiogiai pardavėjui tenkančios dalies pajamų, gautų toliau perparduodant, perleidžiant arba naudojant importuojamas prekes vertė; e) i) importuojamų prekių vežimo ir draudimo išlaidos, ir ii) su importuojamų prekių vežimu susiję krovimo ir tvarkymo privalomieji mokėjimai iki jų įvežimo į Bendrijos muitų teritoriją vietos. 2. Vadovaujantis šiuo straipsniu papildomos pinigų sumos prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos pridedamos tik remiantis objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis. 3. Nustatant muitinę vertę, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos nepridedamos jokios pinigų sumos, išskyrus kai numatyta šiame straipsnyje. 4. Šiame skyriuje sąvoka "pirkimo komisiniai" reiškia importuotojo atlygį savo agentui, mokamą už atstovavimo paslaugas, suteiktas perkant prekes, kurių vertė nustatinėjama. 5. Nepaisant 1 dalies c punkto: a) nustatant muitinę vertę apmokėjimas už teisę atgaminti importuojamas prekes Bendrijoje neturi būti pridedamas prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos importuojamų prekių kainos ir b) pirkėjo apmokėjimas už teisę platinti arba perparduoti importuojamas prekes, neturi būti pridedamas prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos importuojamų prekių kainos, jeigu toks apmokėjimas nėra prekių pardavimo eksportui į Bendriją sąlyga. 33 straipsnis 1. Jeigu nurodyti atskirai nuo faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos, į muitinę vertę neįskaitomi: a) prekių vežimo išlaidos, atsirandančios po to, kai prekės jau buvo pristatytos į jų įvežimo į Bendrijos muitų teritoriją vietą; b) statybos, montažo, surinkimo, priežiūros arba techninės pagalbos išlaidos, atsirandančios po to, kai importuojamos prekės, pavyzdžiui, pramoninė įranga, mašinos ar įrenginiai jau būna importuotos; c) palūkanos, sumokėtos pirkėjo pagal finansavimo susitarimą, sudarytą pirkėjo ir susijusį su importuojamų prekių pirkimu, nepriklausomai nuo to, ar finansavimą skiria pardavėjas, ar kitas asmuo, tačiau su sąlyga, kad finansavimo susitarimas buvo sudarytas raštu ir pirkėjas pareikalautas gali įrodyti, kad: - atitinkamos prekės iš tikrųjų parduodamos už kainą, kuri deklaruota kaip faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina, ir - nurodyta palūkanų norma neviršija įprastinio tokiems sandoriams dydžio šalyje, kurioje skirtas finansavimas, tuo metu, kai jis buvo skirtas; d) apmokėjimas už teisę atgaminti importuojamas prekes Bendrijoje; e) pirkimo komisiniai; f) importo muitai arba kiti privalomieji mokėjimai, mokėtini Bendrijoje importuojant arba parduodant prekes. 34 straipsnis Taikant Komiteto procedūrą gali būti nustatytos specialios taisyklės, reglamentuojančios duomenų apdorojimo įrangai skirtų laikmenų ir jose esančių duomenų bei programinės įrangos muitinės vertės nustatymo tvarką. 35 straipsnis Jeigu veiksniai, naudojami prekių muitinei vertei nustatyti, išreikšti ne valstybės narės, kurioje atliekamas įvertinimas, valiuta, taikomas nustatyta tvarka šios valstybės narės kompetentingos institucijos paskelbtas atitinkamos valiutos kursas. Toks kursas kiek įmanoma efektyviau atspindi tokios valiutos einamąją vertę prekybos sandoriuose, išreikštą tos valstybės narės valiuta, ir taikomas tokį laikotarpį, koks gali būti nustatytas taikant Komiteto procedūrą. Jeigu toks kursas nenustatytas, taikytinas valiutos kursas turi būti nustatomas taikant Komiteto procedūrą. 36 straipsnis 1. Šio skyriaus nuostatos nepažeidžia specialiųjų nuostatų, reglamentuojančių prekių, išleistų į laisvą apyvartą po to, kai joms buvo įforminti kiti muitinės sankcionuoti veiksmai, muitinio įvertinimo tvarką. 2. Nukrypstant nuo 29, 30 ir 31 straipsnių, greitai gendančių prekių, kurios paprastai tiekiamos pagal konsignacijos sutartis, muitinė vertė deklaranto prašymu gali būti nustatoma pagal supaprastintas taisykles, patvirtintas taikant Komiteto procedūrą ir galiojančias visoje Bendrijoje. III ANTRAŠTINĖ DALIS NUOSTATOS, TAIKOMOS Į BENDRIJOS MUITŲ TERITORIJĄ ĮVEŽTOMS PREKĖMS, KOL JOMS ĮFORMINAMI MUITINĖS SANKCIONUOTI VEIKSMAI 1 SKYRIUS PREKIŲ ĮVEŽIMAS Į BENDRIJOS MUITŲ TERITORIJĄ 37 straipsnis 1. Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekėms nuo jų įvežimo momento yra muitinės prižiūrimos. Jos gali būti muitinės tikrinamos vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis. 2. Jos lieka taip prižiūrimos tiek laiko, kiek, atitinkamais atvejais, reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas, jos įvežamos į laisvąją zoną, padedamos į laisvąjį sandėlį, reeksportuojamos ar sunaikinamos vadovaujantis 182 straipsniu. 38 straipsnis 1. Asmuo, gabenantis į Bendriją prekes, įvežtas į Bendrijos muitų teritoriją, turi nedelsdamas, laikydamasis muitinės nustatyto maršruto ir vykdydamas jos nurodymus, jeigu jie duoti, šias prekes pristatyti: a) į muitinės nustatytą muitinės įstaigą arba į bet kurią kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą arba b) į laisvąją zoną, jeigu prekės tiesiogiai gabenamos į tokią zoną: - jūra arba oru, ar - sausuma, nevykstant per kitą Bendrijos muitų teritorijos dalį, jeigu laisvoji zona ribojasi su valstybės narės ir trečiosios šalies sausumos siena. 2. Bet kuris asmuo, kuris prisiima atsakomybę už prekių gabenimą po to, kai jos buvo įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją, inter alia, dėl prekių perkrovimo, tampa atsakingu už 1 dalyje nustatytos prievolės vykdymą. 3. Prekės, kurios dar joms esant už Bendrijos muitų teritorijos ribų gali būti tikrinamos valstybės narės muitinės vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis, inter alia, kai sudarytas atitinkamas susitarimas tarp tos valstybės narės ir trečiosios šalies, traktuojamos taip pat kaip ir į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės. 4. 1 dalies a punktas neužkerta kelio įgyvendinti bet kurias galiojančias nuostatas, taikomas turistinėms kelionėms, pasienio susisiekimui, pašto siuntų gabenimui arba ekonominiu požiūriu mažareikšmiams vežimams, su sąlyga, kad tai nedaro neigiamos įtakos muitinės priežiūros ir muitinio tikrinimo galimybėms. 5. 1–4 dalys ir 39–53 straipsniai netaikomi prekėms, kurios buvo laikinai išgabentos iš Bendrijos muitų teritorijos jas gabenant tarp dviejų šioje teritorijoje esančių vietų jūra arba oru, su sąlyga, kad jas be sustojimo už Bendrijos muitų teritorijos ribų tiesioginiu maršrutu gabeno reguliarius reisus vykdanti oro transporto tarnyba arba laivybos linija. Ši nuostata netaikoma prekėms, pakrautoms trečiųjų šalių jūrų ar oro uostuose arba laisvuosiuose uostuose. 6. 1 dalis netaikoma prekėms, esančioms laivuose arba orlaiviuose, vykstančiuose per valstybių narių teritorinę jūrą arba oro erdvę, jeigu prekių paskirties uostas arba oro uostas yra ne šių valstybių narių teritorijoje. 39 straipsnis 1. Jeigu dėl nenumatytų aplinkybių arba force majeure 38 straipsnio 1 dalyje nustatytos prievolės neįmanoma įvykdyti, asmuo, privalantis įvykdyti tą prievolę, arba, vietoj jo, bet kuris kitas asmuo turi nedelsdamas informuoti muitinę apie susidariusią padėtį. Jeigu dėl nenumatytų aplinkybių arba force majeure prekės nėra visiškai prarastos, muitinei taip pat turi būti pateikta informacija apie tikslią jų buvimo vietą. 2. Jeigu dėl nenumatytų aplinkybių arba force majeure laivas arba orlaivis, kuriam taikomos 38 straipsnio 6 dalies nuostatos, yra priverstas laikinai įplaukti į Bendrijos muitų teritorijoje esantį uostą arba nusileisti šioje teritorijoje, o 38 straipsnio 1 dalyje nustatytos prievolės neįmanoma įvykdyti, asmuo, įplukdęs laivą į Bendrijos muitų teritoriją arba nutupdęs orlaivį šioje teritorijoje, arba, vietoj jo, bet kuris kitas asmuo turi nedelsdamas informuoti muitinę apie susidariusią padėtį. 3. Muitinė nustato priemones, kurių reikia imtis, kad būtų įmanoma vykdyti 1 dalyje nurodytų prekių ir prekių, esančių laivuose ar orlaiviuose, susidarius 2 dalyje nurodytoms aplinkybėms, muitinės priežiūrą, ir prireikus turi užtikrinti, kad šios prekės būtų nugabentos į muitinės įstaigą arba į kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą. 2 SKYRIUS PREKIŲ PATEIKIMAS MUITINEI 40 straipsnis Prekės, kurios vadovaujantis 38 straipsnio 1 dalies a punktu pristatomos į muitinės įstaigą arba į kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą, turi būti pateiktos muitinei asmens, kuris jas įvežė į Bendrijos muitų teritoriją arba, atitinkamais atvejais, asmens, prisiėmusio atsakomybę už jau įvežtų prekių gabenimą. 41 straipsnis 40 straipsnis neužkerta kelio taikyti galiojančias taisykles, susijusias su prekėmis: a) kurias gabena keleiviai; b) kurioms muitinės procedūra įforminama jų nepateikus muitinei. 42 straipsnis Muitinei sutikus, jai pateiktos prekės gali būti apžiūrimos arba kitaip patikrinamos, imami jų pavyzdžiai, kad būtų įmanoma joms įforminti muitinės sankcionuotus veiksmus. Toks leidimas duodamas asmeniui, turinčiam teisę pateikti prekes tokiems veiksmams, įforminti, jam pateikus atitinkamą prašymą. 3 SKYRIUS BENDROJI DEKLARACIJA IR MUITINEI PATEIKTŲ PREKIŲ IŠKROVIMAS 43 straipsnis Išskyrus 45 straipsnyje numatytus atvejus, prekės, pateiktos muitinei vadovaujantis 40 straipsniu, turi būti nurodytos bendrojoje deklaracijoje. Bendroji deklaracija turi būti pateikiama tuojau pat po to, kai muitinei buvo pateiktos prekės. Tačiau muitinė gali nustatyti šios deklaracijos pateikimo laikotarpį, kuris neturi būti ilgesnis kaip pirma darbo diena, skaičiuojant nuo tos dienos, kada prekės pateikiamos muitinei. 44 straipsnis 1. Bendroji deklaracija turi būti surašyta muitinės nustatyto pavyzdžio blanke. Tačiau muitinė gali leisti kaip bendrąją deklaraciją naudoti bet kurį prekybos arba oficialų dokumentą, kuriame pateikiami duomenys, reikalingi prekėms identifikuoti. 2. Bendrąją deklaraciją turi pateikti: a) asmuo, įvežęs prekes į Bendrijos muitų teritoriją, arba bet kuris asmuo, prisiėmęs atsakomybę už jau įvežtų prekių gabenimą, arba b) asmuo, kurio vardu veikė šios dalies a punkte nurodyti asmenys. 45 straipsnis Nepažeisdama nuostatų, reglamentuojančių keleivių importuojamų prekių ir pašto korespondencijos bei pašto siuntinių įvežimo tvarką, muitinė gali nereikalauti, kad būtų pateikta bendroji deklaracija, jeigu tai netrukdo prekių muitinės priežiūrai ir jeigu iki 43 straipsnyje nurodyto laikotarpio pabaigos atliekami formalumai, kuriuos būtina atlikti prekėms įforminant muitinės sankcionuotus veiksmus. 46 straipsnis 1. Prekės turi būti iškraunamos iš jas gabenančių transporto priemonių arba perkraunamos į kitas transporto priemones tik muitinei leidus ir tik muitinės nustatytose arba patvirtintose vietose. Tačiau tokį leidimą gauti neprivaloma neišvengiamo pavojaus atveju, kai būtina nedelsiant iškrauti visas prekes arba jų dalį. Tokiu atveju apie tai turi būti nedelsiant informuojama muitinė. 2. Muitinė, norėdama patikrinti prekes ir jas gabenančias transporto priemones, turi teisę bet kuriuo metu pareikalauti iškrauti ir išpakuoti prekes. 47 straipsnis Prekės negali būti išgabentos iš jų pirminės buvimo vietos be muitinės leidimo. 4 SKYRIUS PRIEVOLĖ MUITINEI PATEIKTOMS PREKĖMS ĮFORMINTI MUITINĖS SANKCIONUOTUS VEIKSMUS 48 straipsnis Muitinei pateiktoms ne Bendrijos prekėms turi būti įforminti muitinės sankcionuoti veiksmai, kuriuos leidžiama taikyti tokioms ne Bendrijos prekėms. 49 straipsnis 1. Jeigu prekės yra nurodytos bendrojoje deklaracijoje, formalumai, kuriuos būtina atlikti joms įforminant muitinės sankcionuotus veiksmus, turi būti atlikti: a) per 45 dienas nuo bendrosios deklaracijos pateikimo dienos, kai prekės atgabentos jūra; b) per 20 dienų nuo bendrosios deklaracijos pateikimo dienos, kai prekės atgabentos ne jūra. 2. Atsižvelgdama į susidariusias aplinkybes, muitinė gali nustatyti trumpesnį laikotarpį arba leisti pratęsti 1 dalyje nurodytus terminus. Tačiau toks pratęsimas neturi būti ilgesnis, negu būtina atsižvelgiant į susidariusiomis aplinkybėmis pagrįstus poreikius. 5 SKYRIUS LAIKINASIS PREKIŲ SAUGOJIMAS 50 straipsnis Muitinei pateiktos prekės nuo jų pateikimo iki tol, kol joms įforminami muitinės sankcionuoti veiksmai, turi laikinai saugomų prekių statusą. Tokios prekės toliau vadinamos "laikinai saugomomis prekėmis". 51 straipsnis 1. Laikinai saugomos prekės turi būti laikomos tik muitinės nustatytose vietose, laikantis šios institucijos nustatytų sąlygų. 2. Muitinė turi teisę reikalauti, kad prekes laikantis asmuo pateiktų garantiją, užtikrinančią, kad bus sumokėta bet kuri skola muitinei, galinti atsirasti pagal 203 arba 204 straipsnius. 52 straipsnis Nepažeidžiant 42 straipsnio nuostatų, su laikinai saugomomis prekėmis galima atlikti tik tokias tvarkymo operacijas, kurių reikia nepakitusiai prekių būklei išsaugoti, nepakeičiančias prekių išvaizdos ir techninių charakteristikų. 53 straipsnis 1. Muitinė nedelsdama imasi visų priemonių, įskaitant prekių pardavimą, būtinų su atitinkamomis prekėmis susijusiai padėčiai sureguliuoti, jeigu per 49 straipsnyje nurodytus laikotarpius nebuvo pradėti vykdyti formalumai, kuriuos būtina atlikti šioms prekėms įforminant muitinės sankcionuotus veiksmus. 2. Muitinė turi teisę prekes laikančio asmens rizika ir sąskaita nugabenti atitinkamas prekes į specialią muitinės prižiūrimą vietą ir laikyti ten tol, kol bus sureguliuota su tomis prekėmis susijusi padėtis. 6 SKYRIUS NUOSTATOS, TAIKOMOS NE BENDRIJOS PREKĖMS, KURIOS BUVO GABENAMOS TAIKANT TRANZITO PROCEDŪRĄ 54 straipsnis 38 straipsnis, išskyrus jo 1 dalies a punktą, ir 39–53 straipsniai netaikomi, jeigu į Bendrijos muitų teritoriją įvežamoms prekėms jau įforminta tranzito procedūra. 55 straipsnis Pristačius ne Bendrijos prekes, kurios buvo gabenamos taikant tranzito procedūrą, į jų paskirties vietą Bendrijos muitų teritorijoje ir pateikus muitinei laikantis tranzito tvarką reglamentuojančių taisyklių, taikomi 43–53 straipsniai. 7 SKYRIUS KITOS NUOSTATOS 56 straipsnis Susiklosčius atitinkamoms aplinkybėms, muitinė turi teisę sunaikinti jai pateiktas prekes. Apie tai muitinė turi informuoti prekes laikantį asmenį. Prekes laikantis asmuo turi apmokėti prekių sunaikinimo išlaidas. 57 straipsnis Jeigu muitinė nustato, kad prekės buvo neteisėtai įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją arba buvo nuslėptos vengiant muitinės priežiūros, ji imasi visų priemonių, įskaitant prekių pardavimą, būtinų su tomis prekėmis susijusiai padėčiai sureguliuoti. IV ANTRAŠTINĖ DALIS MUITINĖS SANKCIONUOTI VEIKSMAI 1 SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS 58 straipsnis 1. Išskyrus tuos atvejus, kai nustatyta kitaip, prekėms, neatsižvelgiant į jų rūšį arba kiekį, jų kilmės, išsiuntimo arba paskirties šalį, bet kuriuo metu, laikantis nustatytų sąlygų, gali būti įformintas bet kuris muitinės sankcionuoti veiksmas. 2. 1 dalis netrukdo nustatyti draudimus arba apribojimus, kurie pagrįsti visuomenės dorovės, viešosios tvarkos arba visuomenės saugumo, žmonių, gyvūnų ar augalų sveikatos bei gyvybės, apsaugos, nacionalinių meno, istorijos ar archeologijos vertybių apsaugos bei pramoninės ir komercinės nuosavybės apsaugos reikalavimais. 2 SKYRIUS MUITINĖS PROCEDŪROS 1 skirsnis Muitinės procedūros įforminimas 59 straipsnis 1. Visos prekės, kurioms pageidaujama įforminti muitinės procedūrą, turi būti deklaruojamos atitinkamai muitinės procedūrai. 2. Bendrijos prekės, deklaruotos eksporto, laikinojo išvežimo perdirbti, tranzito arba muitinio sandėliavimo procedūrai, yra muitinės prižiūrimos nuo muitinės deklaracijos priėmimo momento iki tų prekių išgabenimo iš Bendrijos muitų teritorijos arba sunaikinimo momento, ar iki joms įformintos muitinės deklaracijos pripažinimo negaliojančia momento. 60 straipsnis Kol Bendrijos muitų teisės aktuose nenustatytos atitinkamos taisyklės, valstybės narės nustato įvairių jų teritorijoje veikiančių muitinės įstaigų kompetenciją, atitinkamais atvejais atsižvelgdamos į prekių rūšis ir joms taikytinas muitinės procedūras. 61 straipsnis Muitinės deklaracija turi būti pateikiama: a) raštu arba b) naudojantis duomenų apdorojimo techninėmis priemonėmis, jeigu tai numatyta taikant Komiteto procedūrą priimtose nuostatose arba jeigu tą leidžia muitinė, arba c) kaip žodinė deklaracija arba bet kuris kitas veiksmas, kuriuo prekes laikantis asmuo pareiškia savo pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta muitinės procedūra, jeigu tokia galimybė yra numatyta taisyklėse, priimtose taikant Komiteto procedūrą. A. Rašytinės deklaracijos I. Įprastinė procedūra 62 straipsnis 1. Rašytinės deklaracijos turi surašomos blankuose, atitinkančiuose tam skirtą oficialiai patvirtintą pavyzdinę formą. Jos turi būti pasirašytos ir jose turi būti pateikti visi duomenys, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti. 2. Kartu su deklaracija turi būti pateikti visi dokumentai, reikalingi nuostatoms, reglamentuojančioms muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, taikyti. 63 straipsnis Muitinė priima deklaracijas iš karto, jeigu jos atitinka 62 straipsnyje nustatytas sąlygas ir jeigu jose nurodytos prekės pateiktos muitinei. 64 straipsnis 1. Laikantis 5 straipsnio muitinės deklaraciją turi teisę pateikti bet kuris asmuo, kuris gali pateikti prekes kompetentingai muitinės įstaigai arba pasirūpinti, kad jos būtų pateiktos, kartu su visais dokumentais, kuriuos reikia pateikti pagal taisykles, reglamentuojančias muitinės procedūros, kuriai deklaruotos prekės, atlikimo tvarką. 2. Tačiau a) jeigu muitinės deklaracijos priėmimas suteikia konkrečiam asmeniui tam tikrų įpareigojimų, jis deklaraciją privalo pateikti pats arba ji turi būti pateikta jo vardu; b) deklarantas turi būti įsteigtas Bendrijoje. Tačiau įsteigimo Bendrijoje sąlyga netaikoma asmenims, kurie: - pateikia tranzito arba laikinojo įvežimo deklaraciją, - ne nuolat deklaruoja prekes, jeigu muitinė pripažįsta tokių aplinkybių pagrįstumą. 3. 2 dalies b punktas neužkerta kelio valstybėms narėms taikyti dvišalių susitarimų, sudarytų su trečiosiomis šalimis, arba panašiai veikiančių paprotinės teisės normų, pagal kurias laikantis abipusiškumo principo tokių šalių asmenys turi teisę pateikti muitinės deklaracijas atitinkamų valstybių narių teritorijoje. 65 straipsnis Deklaranto prašymu jam gali būti leista padaryti vieną arba daugiau muitinės priimtos deklaracijos duomenų pakeitimų. Šie pakeitimai negali pakeisti deklaracijos tiek, kad ji galėtų būti taikoma ne toms prekėms, kurios pradžioje buvo joje nurodytos. Tačiau jokių pakeitimų daryti neleidžiama, jeigu atitinkamo leidimo buvo paprašyta po to, kai muitinė: a) pranešė deklarantui, kad ketina patikrinti prekes, arba b) nustatė, kad tam tikri duomenys neteisingi, arba c) išleido prekes. 66 straipsnis 1. Deklaranto prašymu muitinė pripažįsta jos priimtą deklaraciją negaliojančia, jeigu deklarantas pateikia įrodymų, kad prekės toje deklaracijoje nurodytai muitinės procedūrai buvo deklaruotos per klaidą arba kad dėl ypatingų aplinkybių įforminti prekėms muitinės procedūrą, kuriai jos buvo deklaruotos, nebetikslinga. Tačiau, jeigu muitinė jau yra pranešusi deklarantui apie savo ketinimą patikrinti prekes, prašymas pripažinti deklaraciją negaliojančia nepriimamas tol, kol neatliktas patikrinimas. 2. Deklaracija negali būti pripažinta negaliojančia išleidus prekes, išskyrus atvejus, nustatytus taikant Komiteto procedūrą. 3. Deklaracijos pripažinimas negaliojančia nekliudo taikyti galiojančių baudžiamosios teisės aktų nuostatų. 67 straipsnis Išskyrus tuos atvejus, kai specialiai nustatyta kitaip, taikant visas nuostatas, reglamentuojančias muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, remiamasi deklaracijos priėmimo muitinėje data. 68 straipsnis Muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę: a) patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus. Muitinė turi teisę reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus, reikalingus deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumui patikrinti; b) patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui. 69 straipsnis 1. Deklarantas arba, jo atsakomybe, kitas asmuo turi nugabenti prekes į jų tikrinimo ir pavyzdžių ėmimo vietas, taip pat reikiamu būdu paruošti jas tokiam tikrinimui arba pavyzdžių ėmimui. Dėl to atsiradusias išlaidas padengia deklarantas. 2. Deklarantas turi teisę dalyvauti tikrinant prekes ir imant pavyzdžius. Muitinė, manydama, kad tai būtina, turi teisę reikalauti, kad deklarantas arba jo atstovas dalyvautų tikrinant prekes arba imant pavyzdžius ir suteiktų muitinei pagalbą, kurios reikia tokiam tikrinimui arba pavyzdžių ėmimui palengvinti. 3. Jeigu pavyzdžiai imami laikantis galiojančių nuostatų, muitinė neprivalo už juos sumokėti arba kitaip kompensuoti jų paėmimą, tačiau apmoka pavyzdžių analizės arba tikrinimo išlaidas. 70 straipsnis 1. Jeigu tikrinama tik dalis deklaracijoje nurodytų prekių, dalinio tikrinimo rezultatai taikomi visoms toje deklaracijoje išvardytoms prekėms. Tačiau deklarantas turi teisę reikalauti toliau tikrinti prekes, jeigu jis mano, kad dalinio tikrinimo rezultatai netaikytini likusiai deklaruotų prekių daliai. 2. Taikant 1 dalį, kai deklaracijos blanke nurodytos dviejų arba daugiau rūšių prekės, su kiekviena rūšimi susiję duomenys laikomi sudarančiais atskirą deklaraciją. 71 straipsnis 1. Deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką. 2. Jeigu deklaracija nebuvo patikrinta, 1 dalyje nurodytos nuostatos taikomos remiantis deklaracijoje pateiktais duomenimis. 72 straipsnis 1. Muitinė imasi priemonių, reikalingų prekėms identifikuoti, jeigu identifikavimo reikia muitinės procedūros, kuriai minėtos prekės buvo deklaruotos, atlikimo sąlygoms užtikrinti. 2. Ant prekių arba transporto priemonių uždėtus identifikavimo ženklus turi teisę nuimti ar sunaikinti tik muitinė arba tai gali būti padaryta tik jai leidus, išskyrus atvejus, kai juos nuimti arba sunaikinti būtina dėl nenumatytų aplinkybių arba force majeure, norint išsaugoti prekes arba transporto priemones. 73 straipsnis 1. Nepažeidžiant 74 straipsnio, jeigu laikomasi atitinkamos muitinės procedūros įforminimo prekėms sąlygų ir jeigu prekėms netaikomos jokios draudimo arba apribojimo priemonės, muitinė išleidžia prekes iš karto, kai patikrinami arba be patikrinimo priimami deklaracijoje pateikti duomenys. Ši nuostata taip pat taikoma tais atvejais, kai tokio patikrinimo neįmanoma atlikti per pagrįstai tam reikalingą laiką ir kai tolesniam tikrinimui pateiktos prekės nebereikalingos. 2. Visos toje pačioje deklaracijoje nurodytos prekės išleidžiamos tuo pat metu. Taikant šią straipsnio dalį, kai deklaracijos blanke nurodytos dviejų arba daugiau rūšių prekės, su kiekviena rūšimi susiję duomenys laikomi sudarančiais atskirą deklaraciją. 74 straipsnis 1. Jeigu priėmus muitinės deklaraciją atsiranda skola muitinei, deklaracijoje nurodytos prekės neišleidžiamos iki tol, kol skola nesumokama arba nepateikiama reikalinga garantija. Tačiau, nepažeidžiant 2 dalies, ši nuostata netaikoma laikinojo įvežimo procedūros taikymo atvejais, kai prekės iš dalies neapmokestinamos importo muitais. 2. Jeigu vadovaudamasi nuostatomis, reglamentuojančiomis muitinės procedūros, kuriai deklaruojamos prekės, atlikimo tvarką, muitinė reikalauja pateikti garantiją, prekės neišleidžiamos atitinkamai muitinės procedūrai atlikti, kol tokia garantija nepateikiama. 75 straipsnis Turi būti taikomos visos būtinos priemonės, įskaitant prekių konfiskavimą ir pardavimą, jeigu prekės: a) negali būti išleistos dėl to, kad: - per muitinės nustatytą laiką neįmanoma pradėti arba tęsti prekių tikrinimo dėl nuo deklaranto priklausančių priežasčių arba - nebuvo pateikti dokumentai, kuriuos privaloma pateikti prieš įforminant prekėms pageidaujamą muitinės procedūrą, arba - per nustatytą laikotarpį nebuvo sumokėti, atitinkamai, importo arba eksporto muitai arba nepateikta garantija, nors tai turėjo būti padaryta, arba - joms taikomi draudimai arba apribojimai; b) neišgabenamos per pagrįstai tam reikalingą laikotarpį nuo jų išleidimo. II. Supaprastintos procedūros 76 straipsnis 1. Tam, kad galėtų kiek įmanoma supaprastinti formalumų ir procedūrų atlikimo tvarką, tuo pat metu užtikrindama, kad operacijos būtų atliekamos tinkamu būdu, muitinė, laikydamasi sąlygų, nustatytų taikant Komiteto procedūrą, duoda leidimą: a) 62 straipsnyje nurodytoje deklaracijoje nepateikti tam tikrų to paties straipsnio 1 dalyje minėtų duomenų arba kartu su deklaracija nepateikti kai kurių to straipsnio 2 dalyje minėtų dokumentų; b) vietoj 62 straipsnyje nurodytos deklaracijos pateikti prekybos arba administracinį dokumentą, kuris turi būti pateikiamas kartu su prašymu įforminti prekėms atitinkamą muitinės procedūrą; c) laikyti, kad prekėms atitinkama procedūra įforminta įtraukus jas į apskaitą; šiuo atveju muitinė gali nereikalauti, kad deklarantas pateiktų prekes muitinei. Supaprastintoje deklaracijoje, prekybos arba administraciniame dokumente, taip pat apskaitoje būtina nurodyti bent duomenis, būtinus prekėms identifikuoti. Jeigu prekės įtraukiamos į apskaitą, būtina nurodyti jų įtraukimo datą. 2. Išskyrus atvejus, nustatytinus taikant Komiteto procedūrą, deklarantas turi pateikti papildomą deklaraciją, kuri gali būti apibendrintos, periodinės arba suvestinės deklaracijos pobūdžio. 3. Papildomos deklaracijos ir 1 dalies a, b ir c punktuose minėtos supaprastintos deklaracijos laikomos vientisu, nedalomu dokumentu, įsigaliojančiu nuo supaprastintų deklaracijų priėmimo dienos; 1 dalies c punkte nurodytais atvejais įtraukimas į apskaitą turi tokią pat juridinę galią kaip ir 62 straipsnyje nurodytas deklaracijos priėmimas. 4. Specialių supaprastintų procedūrų, naudojamų atliekant Bendrijos tranzito procedūrą, taikymo tvarka nustatoma taikant Komiteto procedūrą. B. Kitos deklaracijos 77 straipsnis Jeigu muitinės deklaracija pateikiama naudojantis duomenų apdorojimo techninėmis priemonėmis, kaip tai apibrėžta pagal 61 straipsnio b punkte, arba kaip žodinė deklaracija, arba atliekant bet kurį kitą veiksmą, apibrėžtą 61 straipsnio c punkte, 62–76 straipsniai taikomi mutatis mutandis, nepažeidžiant juose išdėstytų principų. C. Deklaracijų tikrinimas išleidus prekes 78 straipsnis 1. Muitinė turi teisę savo iniciatyva arba deklaranto prašymu padaryti pakeitimus deklaracijoje po to, kai prekės jau išleistos. 2. Muitinė, norėdama po prekių išleidimo įsitikinti deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumu, turi teisę tikrinti prekybos dokumentus ir duomenis, susijusius su atitinkamų prekių importo arba eksporto operacijomis arba su paskesnėmis prekybos šiomis prekėmis operacijomis. Tokie patikrinimai gali būti atliekami deklaranto arba bet kurio kito asmens, tiesiogiai arba netiesiogiai per verslą susijusio su minėtomis operacijomis, arba dėl verslo turinčio minėtus dokumentus, patalpose. Ši institucija taip pat turi teisę tikrinti ir prekes, jeigu jas vis dar įmanoma pateikti tikrinimui. 3. Jeigu pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą po prekių išleidimo, paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti. 2 skirsnis Išleidimas į laisvą apyvartą 79 straipsnis Išleidimas į laisvą apyvartą suteikia ne Bendrijos prekėms Bendrijos prekių muitinį statusą. Tai reiškia, kad prekėms pritaikytos prekybos politikos priemonės, atlikti kiti nustatytieji prekių importo formalumai ir kad prekės apmokestintos visais teisiškai privalomais sumokėti muitais. 80 straipsnis 1. Nukrypstant nuo 67 straipsnio, jeigu prekėms taikytinas importo muitas yra vienas iš 4 straipsnio 10 punkto pirmojoje įtraukoje nurodytų muitų ir jeigu to muito norma sumažinama po deklaracijos prekių išleidimui įlaisvą apyvartą įforminti priėmimo dienos, bet iki prekių išleidimo, deklarantas turi teisę prašyti, kad būtų taikoma palankesnė norma. 2. 1 dalis netaikoma, jeigu prekių nebuvo įmanoma išleisti tik dėl nuo deklaranto priklausančių priežasčių. 81 straipsnis Jeigu prekių siuntą sudarančių prekių tarifinis klasifikavimas skiriasi ir jeigu surašant deklaraciją atskirai pateikti duomenis apie kiekvieną iš šių prekių, atsižvelgiant į jų tarifinį klasifikavimą, reikėtų neproporcingai daug darbo ir išlaidų, palyginti su mokėtinais importo muitais, muitinė turi teisę deklaranto prašymu duoti sutikimą, kad visa prekių siunta būtų apmokestinama importo muitais, apskaičiuotais remiantis prekių, kurioms taikoma didžiausia importo muito norma, tarifiniu klasifikavimu. 82 straipsnis 1. Jeigu išleidžiamoms į laisvą apyvartą prekėms dėl jų galutinio vartojimo taikoma sumažinta arba nulinė muito norma, jos ir toliau lieka muitinės prižiūrimos. Jų muitinės priežiūra nutraukiama, kai nebesilaikoma nustatytų tokios sumažintos arba nulinės muito normos taikymo sąlygų, jeigu prekės eksportuojamos, sunaikinamos arba jeigu sumokėjus nustatytus muitus jas leidžiama naudoti pagal kitą paskirtį, nenumatytą norint taikyti sumažintą arba nulinę muito normą. 2. 88 ir 90 straipsniai mutatis mutandis taikomi ir 1 dalyje nurodytoms prekėms. 83 straipsnis Išleistos į laisvą apyvartą prekės netenka Bendrijos prekių muitinio statuso, jeigu: a) jų išleidimui į laisvą apyvartą įforminta deklaracija vadovaujantis 66 straipsniu pripažįstama negaliojančia išleidus prekes, arba b) už šias prekes sumokėti arba mokėtini importo muitai sugrąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, kai: - taikoma laikinojo įvežimo perdirbti procedūra pagal drobeko sistemą arba - vadovaujantis 238 straipsniu nustatoma, kad prekės turi defektų arba neatitinka sutarties sąlygų, arba - susidaro padėtys, nurodytos 239 straipsnyje, kai muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti prekes eksportavus, reeksportavus arba joms įforminus lygiaverčius muitinės sankcionuotus veiksmus. 3 skirsnis Sąlyginio neapmokestinimo procedūros ir ekonominio poveikio turinčios muitinės procedūros A. Nuostatos, bendros kelioms procedūroms 84 straipsnis 1. Kai 85–90 straipsniuose: a) vartojama sąvoka "procedūra", turi būti suprantama, kad ne Bendrijos prekių atveju ji apima šias muitinės procedūras: - išorinio tranzito, - muitinio sandėliavimo, - laikinojo įvežimo perdirbti, taikant sąlyginio neapmokestinimo sistemą, - muitinės prižiūrimo perdirbimo, - laikinojo įvežimo; b) vartojama sąvoka "ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra", turi būti suprantama, kad ji apima šias procedūras: - muitinio sandėliavimo, - laikinojo įvežimo perdirbti, - muitinės prižiūrimo perdirbimo, - laikinojo įvežimo, - laikinojo išvežimo perdirbti. 2. "Importuotos prekės" – tai prekės, kurios įforminta sąlyginio neapmokestinimo procedūra, taip pat prekės, kurioms taikant drobeko sistemą įforminta laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, atlikus jų išleidimo į laisvą apyvartą formalumus bei 125 straipsnyje nurodytus formalumai. 3. "Nepakeisto pavidalo prekės" – tai importuotos prekės, kurioms įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą arba muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą neatlikta jokia jų perdirbimo operacija. 85 straipsnis Bet kuri ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra gali būti atliekama tik gavus muitinės leidimą. 86 straipsnis Nepažeidžiant papildomų specialių atitinkamos procedūros atlikimo tvarkos reikalavimų, 85 straipsnyje ir 100 straipsnio 1 dalyje nurodyti leidimai duodami tik: - asmenims, kurie pateikia visas garantijas, būtinas tinkamam operacijų atlikimui užtikrinti, - tuo atveju, jeigu muitinė gali prižiūrėti ir kontroliuoti atitinkamos procedūros vykdymą nenaudodama administracinių priemonių, kurių apimtys neproporcingos, palyginti su siekiama ekonomine nauda. 87 straipsnis 1. Atitinkamos procedūros taikymo sąlygos nustatomos leidime. 2. Leidimo turėtojas turi pranešti muitinei apie visus po leidimo gavimo atsiradusius veiksnius, kurie gali turėti įtakos tolesniam naudojimuisi leidimu arba jo turiniui. 88 straipsnis Muitinė turi teisę reikalauti, kad sąlyginio neapmokestinimo procedūros įforminimas prekėms priklausytų nuo garantijos, užtikrinančios, kad bus sumokėta bet kokia skola muitinei, galinti atsirasti dėl šių prekių, pateikimo. Specialiosios nuostatos, susijusios su garantijos pateikimu, gali būti išdėstytos aprašant atitinkamą sąlyginio neapmokestinimo procedūrą. 89 straipsnis 1. Ekonominio poveikio turinti sąlyginio neapmokestinimo procedūra baigiama, kai prekėms arba kompensaciniams ar perdirbtiesiems produktams, kuriems ši procedūra buvo įforminta, įforminami nauji muitinės sankcionuoti veiksmai. 2. Muitinė imasi visų priemonių, būtinų sureguliuoti padėčiai, susijusiai su prekėmis, kurioms įforminta procedūra nebuvo užbaigta laikantis nustatytų sąlygų. 90 straipsnis Ekonominio poveikio turinčios muitinės procedūros vykdytojo teisės ir pareigos muitinės nustatytomis sąlygomis gali būti perduotos kitiems asmenims, kurie nustatyta tvarka įvykdo visus reikalavimus, privalomus norint naudotis atitinkama procedūra. B. Išorinis tranzitas I. Bendrosios nuostatos 91 straipsnis 1. Taikant išorinio tranzito procedūrą iš vienos Bendrijos muitų teritorijos vietos į kitą gali būti gabenamos: a) ne Bendrijos prekės, kurios neapmokestinamos importo muitais bei kitais privalomaisiais mokėjimais ir kurioms netaikomos prekybos politikos priemonės; b) Bendrijos prekės, kurioms taikomos Bendrijos priemonės, susijusios prekių eksportu į trečiąsias šalis, ir kurioms taikytini atitinkami eksporto muitinės formalumai jau atlikti. 2. 1 dalyje nurodytas gabenimas atliekamas: a) taikant išorinio Bendrijos tranzito procedūrą arba b) su TIR knygele (TIR konvencija), jeigu toks gabenimas: 1) pradedamas arba numatomas baigti ne Bendrijoje arba 2) susijęs su prekių siuntomis, kurias būtina iškrauti Bendrijos muitų teritorijoje ir kurios gabenamos kartu su prekėmis, numatomomis iškrauti trečiojoje šalyje, arba 3) vykdomas tarp dviejų Bendrijos vietų per trečiosios šalies teritoriją; c) su ATA knygele (ATA konvencija), kuri naudojama kaip tranzito dokumentas, arba d) su Reino manifestu (peržiūrėtos Reino laivybos konvencijos 9 straipsnis) arba e) su 302-ąja forma, nustatyta Šiaurės Atlanto sutarties šalių konvencijoje dėl šių šalių ginkluotųjų pajėgų statuso, pasirašytoje 1951 m. birželio 19 d. Londone, arba f) paštu (įskaitant pašto siuntinių gabenimą). 3. Išorinio tranzito procedūra taikoma nepažeidžiant specialiųjų nuostatų, taikytinų prekių, kurioms įforminta ekonominio poveikio turinti muitinės procedūra, gabenimui. 92 straipsnis Išorinio tranzito procedūra baigiama, kai prekės ir atitinkami dokumentai pateikiami paskirties muitinės įstaigai, vadovaujantis atlikimo tvarką reglamentuojančiomis nuostatomis. II. Specialiosios nuostatos, susijusios su išoriniu Bendrijos tranzitu 93 straipsnis Išorinio Bendrijos tranzito procedūra taikoma per trečiosios šalies teritoriją gabenamoms prekėms tik tuomet, jeigu: a) tai numatyta tarptautiniame susitarime, arba b) prekės per tos šalies teritoriją vežamos su bendru transporto dokumentu, surašytu Bendrijos muitų teritorijoje; tokiu atveju tos procedūros taikymas trečiosios šalies teritorijoje sustabdomas. 94 straipsnis 1. Laikantis 95 straipsnio, tranzito procedūros vykdytojas turi pateikti garantiją, užtikrinančią, kad bus sumokėta bet kokia skola ar privalomieji mokėjimai muitinei, galintys atsirasti dėl atitinkamų prekių. 2. Išskyrus atvejus, kurie prireikus nustatomi taikant Komiteto procedūrą, garantijos pateikti nereikia: a) vykdant jūrų ir oro transporto reisus; b) vežant prekes Reinu ir Reino vandens keliais; c) naudojantis vamzdynų transportu; d) atliekant operacijas, kurias vykdo valstybių narių geležinkelių bendrovės. 3. Atvejai, kai vežant prekes 2 dalies b punkte nenurodytais vandens keliais gali būti nereikalaujama pateikti garantiją, nustatomi taikant Komiteto procedūrą. 95 straipsnis 1. Bet kurį asmenį, atitinkantį 2 dalyje nustatytus reikalavimus, valstybės narės, kurioje jis įsteigtas, muitinė, laikydamasi 3 dalyje nustatytų apribojimų, gali atleisti nuo prievolės pateikti garantiją jam atliekant išorinio Bendrijos tranzito operacijas, pradedamas bet kurioje išvykimo valstybėje narėje ir vykdomas gabenant prekes per bet kurios valstybės narės teritoriją. 2. 1 dalyje nurodytas atleidimas nuo prievolės pateikti garantiją suteikiamas tik asmenims: a) įsteigtiems toje valstybėje narėje, kur suteiktas šis atleidimas; b) reguliariai besinaudojantiems Bendrijos tranzito procedūra; c) kurių finansinė būklė yra tokia, kad jie gali įvykdyti savo įsipareigojimus; d) kurie nėra padarę reikšmingų muitinės arba mokesčių įstatymų pažeidimų; ir e) kurie surašydami nustatytinos pavyzdinės formos dokumentą įsipareigoja, kad gavę pirmą rašytinį muitinės teikimą sumokės jame nurodytas pinigų sumas, kurias reikalaujama sumokėti dėl priežasčių, susijusių su Bendrijos tranzito operacijomis. 3. Atleidimas nuo prievolės pateikti garantiją, suteiktas vadovaujantis 1 ir 2 dalimis, netaikomas išorinio Bendrijos tranzito operacijoms, atliekamoms su prekėmis: a) kurių bendra vertė viršija dydį, nustatytiną taikant Komiteto procedūrą, arba b) kurios kelia didesnę riziką dėl vienoje arba daugiau valstybių narių joms nustatytų importo muitų ir kitų privalomųjų mokėjimų lygmens. 4. Atleidimą nuo prievolės pateikti garantiją suteikusi institucija kiekvienam jį gavusiam asmeniui išduoda vieną arba daugiau atleidimo nuo prievolės pateikti garantiją sertifikato egzempliorių. 96 straipsnis 1. Už prievolių, susijusių su išorinio Bendrijos tranzito procedūra, įvykdymą atsako jos vykdytojas. Jis atsako: a) už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą, deramai prižiūrint, kad nebūtų pažeistos muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės; b) už nuostatų, susijusių su Bendrijos tranzito procedūra, laikymąsi. 2. Nepaisant 1 dalyje nustatytų tranzito procedūros vykdytojo prievolių, prekių vežėjas arba gavėjas, priėmęs prekes ir žinantis, kad jos gabenamos taikant Bendrijos tranzito procedūrą, taip pat atsako už nesugadintų prekių pristatymą per nustatytą terminą į paskirties muitinės įstaigą ir už deramą priežiūrą, kad nebūtų pažeistos muitinės panaudotos prekių identifikavimo priemonės. 97 straipsnis 1. Išsamios šios procedūros taikymo taisyklės ir išimtys nustatomos taikant Komiteto procedūrą. 2. Jeigu užtikrinamas prekėms taikomų Bendrijos priemonių įgyvendinimas: a) valstybės narės turi teisę, sudariusios dvišalį arba daugiašalį susitarimą, įsivesti tarpusavyje taikomas supaprastintas procedūras, atitinkančias kriterijus, nustatomus atsižvelgiant į aplinkybes, ir taikomas tam tikriems prekių gabenimo būdams arba konkrečioms įmonėms; b) kiekviena valstybė narė turi teisę, susidarius tam tikroms aplinkybėms, įsivesti supaprastintas procedūras, taikomas prekėms, kurių nereikia gabenti per kitos valstybės narės teritoriją. C. Muitinės sandėliai 98 straipsnis 1. Taikant muitinio sandėliavimo procedūrą muitinės sandėlyje leidžiama laikyti: a) ne Bendrijos prekes, neapmokestinant šių prekių importo muitais ir netaikant joms prekybos politikos priemonių; b) Bendrijos prekes, jeigu konkrečių sričių dalykus reglamentuojančiuose Bendrijos teisės aktuose nustatyta, kad jas padėjus į muitinės sandėlį turi būti taikomos priemonės, kurios paprastai taikomos tokių prekių eksporto atvejais. 2. Muitinės sandėlis – tai bet kuri muitinės patvirtinta ir prižiūrima vieta, kurioje nustatytomis sąlygomis gali būti laikomos prekės. 3. Atvejai, kai 1 dalyje nurodytoms prekėms muitinio sandėliavimo procedūra gali būti taikoma nelaikant jų muitinės sandėlyje, nustatomi taikant Komiteto procedūrą. 99 straipsnis Muitinės sandėlis gali veikti arba kaip viešasis sandėlis, arba kaip privatusis sandėlis. "Viešasis sandėlis" – tai muitinės sandėlis, kurį gali naudoti prekių sandėliavimui bet kuris asmuo. "Privatusis sandėlis" – tai muitinės sandėlis, kuriame sandėliuoti prekes gali tik sandėlio savininkas. Sandėlio savininkas – tai asmuo, kuriam leista turėti muitinės sandėlį. Saugotojas – tai asmuo, prisiėmęs įsipareigojimus pagal deklaraciją, kuria prekėms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, arba asmuo, kuriam buvo perduotos šio asmens teisės ir pareigos. 100 straipsnis 1. Turėti muitinės sandėlį galima tik gavus muitinės leidimą, išskyrus atvejus, kai minėta institucija pati turi muitinės sandėlį. 2. Bet kuris asmuo, pageidaujantis turėti muitinės sandėlį, privalo pateikti rašytinį prašymą, kuriame turi būti nurodyta informacija, reikalinga leidimui išduoti ir visų pirma pagrindžianti prekių sandėliavimo ekonominį tikslingumą. Leidime nurodomos muitinės sandėlio veiklos sąlygos. 3. Leidimai išduodami tik Bendrijoje įsteigtiems asmenims. 101 straipsnis Sandėlio savininkas atsako už: a) tai, kad būtų užtikrinta, jog muitinės sandėlyje saugomos prekės nebūtų paimtos iš muitinės priežiūros; b) įsipareigojimų, susijusių su prekių, kurioms taikoma muitinio sandėliavimo procedūra saugojimu, vykdymą, ir c) leidime nurodytų ypatingų sąlygų laikymąsi. 102 straipsnis 1. Nukrypstant nuo 101 straipsnio, leidime turėti viešąjį sandėlį gali būti nurodyta, kad už 101 straipsnio a ir (arba) b punktuose nurodytų prievolių vykdymą atsako tik saugotojas. 2. Saugotojas visuomet atsako už prievolių, susijusių su muitinio sandėliavimo procedūros įforminimu prekėms, vykdymą. 103 straipsnis Sandėlio savininko teisės ir pareigos, gavus muitinės sutikimą, gali būti perduotos kitam asmeniui. 104 straipsnis Nepažeidžiant 88 straipsnio, muitinė turi teisę reikalauti, kad sandėlio savininkas pateiktų garantiją, užtikrinančią 101 straipsnyje išvardytų prievolių įvykdymą. 105 straipsnis Muitinės paskirtas asmuo turi tvarkyti visų prekių, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, prekių apskaitą, laikydamasis šios institucijos nustatytos tvarkos. Prekių apskaitos tvarkyti nereikia viešajame sandėlyje, kurį turi muitinė. Laikantis 86 straipsnio, muitinė gali leisti netvarkyti prekių apskaitos, jeigu už 101 straipsnio a ir (arba) punktuose nurodytų prievolių vykdymą atsako tik saugotojas ir jeigu minėta procedūra prekėms įforminama pateikus rašytinę deklaraciją, kuri yra įprastinės deklaravimo procedūros dalis, arba vadovaujantis 76 straipsnio 1 dalies b punktu pateikus administracinį dokumentą. 106 straipsnis 1. Jeigu yra ekonominis poreikis ir jeigu tai netrukdo muitinės priežiūrai, muitinė gali leisti: a) laikyti muitinės sandėlio patalpose Bendrijos prekes, išskyrus nurodytas 98 straipsnio 1 dalies b punkte; b) perdirbti muitinės sandėlio patalpose ne Bendrijos prekes taikant laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą ir laikantis šiai procedūrainustatytų reikalavimų. Formalumai, kurie gali būti neatliekami muitinės sandėlyje, nustatomi taikant Komiteto procedūrą tvarka; c) perdirbti muitinės sandėlio patalpose ne Bendrijos prekes taikant muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą ir laikantis šiai procedūrai nustatytų reikalavimų. Formalumai, kurie gali būti neatliekami muitinės sandėlyje, nustatomi taikant Komiteto procedūrą. 2. 1 dalyje nurodytais atvejais muitinio sandėliavimo procedūra prekėms netaikoma. 3. Muitinė turi teisę reikalauti, kad 1 dalyje nurodytos prekės būtų įtraukiamos į prekių apskaitą, numatytą 105 straipsnyje. 107 straipsnis Prekės, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, turi būti įtraukiamos į prekių apskaitą, numatytą 105 straipsnyje, tuojau pat, kai jos padedamos į muitinės sandėlį. 108 straipsnis 1. Muitinio sandėliavimo procedūros taikymo prekėms laikas neribojamas. Tačiau išimtiniais atvejais muitinė turi teisę nustatyti terminą, per kurį saugotojas privalo pateikti prekes kitam muitinės sankcionuotam veiksmui įforminti. 2. Tam tikroms prekėms, nurodytoms 98 straipsnio 1 dalies b punkte, kurioms taikoma bendroji žemės ūkio politika, taikytini specialūs terminai gali būti nustatyti taikant Komiteto procedūrą. 109 straipsnis 1. Su importuotomis prekėmis gali būti atliekamos įprastinės tvarkymo operacijos, kurių tikslas – išlaikyti nepakitusią prekių būklę, pagerinti jų išvaizdą arba prekinę kokybę, paruošti jas platinimui arba perpardavimui. Jeigu to reikia sklandžiam bendrosios rinkos organizavimo veikimui, gali būti sudarytas sąrašas atvejų, kai tokias tvarkymo operacijas draudžiama atlikti su prekėmis, kurioms taikoma bendroji žemės ūkio politika. 2. Su Bendrijos prekėmis, nurodytomis 98 straipsnio 1 dalies b punkte, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra ir kurios taikomos bendrosios žemės ūkio politikos priemonės, gali būti atliekamos tik specialiai nustatytos tvarkymo operacijos, leidžiamos atlikti su tokiomis prekėmis. 3. 1 dalies pirmojoje pastraipoje ir 2 dalyje nurodytos prekių tvarkymo operacijos gali būti atliekamos tik gavus išankstinį muitinės sutikimą, kurį duodama muitinė nustato tokių operacijų atlikimo sąlygas. 4. 1 ir 2 dalyse nurodyti prekių tvarkymo operacijų sąrašai sudaromi taikant Komiteto procedūrą. 110 straipsnis Susidarius atitinkamoms aplinkybėms, prekės, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, gali būti laikinai išgabentos iš muitinės sandėlio. Taip išgabenti prekes galima tik gavus išankstinį muitinės sutikimą, kurį duodama muitinė nustato tokio išgabenimo sąlygas. Su išgabentomis iš muitinės sandėlio prekėmis gali būti atliekamos 109 straipsnyje nurodytos tvarkymo operacijos, laikantis tame straipsnyje nustatytų reikalavimų. 111 straipsnis Muitinė gali leisti prekes, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, perkelti iš vieno muitinės sandėlio į kitą. 112 straipsnis 1. Jeigu atsiranda skola muitinei, susijusi su importuotomis prekėmis, ir jeigu tokių prekių muitinė vertė nustatoma remiantis faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina, į kurią įskaitytos prekių sandėliavimo ir priežiūros muitinės sandėlyje išlaidos, šios išlaidos neturi būti įskaitomos į muitinę vertę, jeigu jos nurodytos atskirai nuo faktiškai už prekes sumokėtos arba mokėtinos kainos. 2. Jeigu su minėtomis prekėmis buvo atliktos įprastinės tvarkymo operacijos, apibrėžtos 109 straipsnyje, deklaranto prašymu turi būti laikoma, kad prekių rūšis, muitinė vertė ir kiekis, pagal kuriuos apskaičiuojama importo muitų suma, 214 straipsnyje nurodytu metu atitiko nurodytąsias prekes, su kurioms tokios tvarkymo operacijos nebuvo atliktos. Tačiau taikant Komiteto procedūrą gali būti patvirtintos nuo šios nuostatos nukrypstančios nuostatos. 3. Jeigu vadovaujantis 76 straipsniu importuotos prekės išleidžiamos į laisvą apyvartą nepateikus jų muitinei ir prieš pateikiant atitinkamą deklaraciją, be to, jeigu su tokiomis prekėmis susiję apmokestinimo veiksniai buvo nustatyti arba priimti tada, kai prekėms buvo įformintos muitinio sandėliavimo procedūros, minėtos taisyklės turi būti laikomos tomis taisyklėmis, kuriomis vadovaujamasi taikant 214 straipsnį, nepažeidžiant teisės atlikti tikrinimą išleidus prekes, apibrėžtą 78 straipsnyje. 113 straipsnis Bendrijos prekės, nurodytos 98 straipsnio 1 dalies b punkte, kurios taikomos bendrosios žemės ūkio politikos priemonės ir kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, turi būti eksportuotos arba joms turi būti įforminti muitinės sankcionuoti veiksmai, nustatyti tame straipsnyje nurodytuose konkrečių sričių dalykus reglamentuojančiuose Bendrijos teisės aktuose. D. Laikinasis įvežimas perdirbti I. Bendrosios nuostatos 114 straipsnis 1. Nepažeidžiant 115 straipsnio, įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą Bendrijos muitų teritorijoje atliekant vieną arba daugiau perdirbimo operacijų galima naudoti šias prekes: a) ne Bendrijos prekes, skirtas reeksportuoti iš Bendrijos muitų teritorijos, suteikus joms kompensacinių produktų pavidalą, neapmokestinant šių prekių importo muitais ir netaikant joms prekybos politikos priemonių; b) išleistas į laisvą apyvartą prekes, grąžinant už tokias prekes sumokėtus arba atsisakant išieškoti mokėtinus importo muitus, jeigu šios prekės eksportuojamos iš Bendrijos muitų teritorijos kompensacinių produktų pavidalu. 2. Toliau pateiktos formuluotės apibrėžiamos taip: a) sąlyginio neapmokestinimo sistema: neapmokestinamo laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, nustatytos 1 dalies a punkte; b) drobeko sistema: laikinojo įvežimo perdirbti procedūros, atliekamos taikant neapmokestinimo muitais sąlygas, nustatytas 1 dalies b punkte; c) perdirbimo operacijos: - prekių apdorojimas, įskaitant jų surinkimą, montažą arba priderinimą prie kitų prekių, - prekių perdirbimas, - prekių remontas, įskaitant jų atnaujinimą ir taisymą, ir - tam tikrų prekių, nustatytų taikant Komiteto procedūrą, kurių neįmanoma aptikti kompensaciniuose produktuose ir kurios naudojamos šių produktų gamybai palengvinti, naudojimas, net ir tais atvejais, kai šios prekės visai arba iš dalies sunaudojamos gamybos procese; d) kompensaciniai produktai: visi produktai, gauti atlikus perdirbimo operacijas; e) ekvivalentiškos prekės: Bendrijos prekės, kurios naudojamos kompensaciniams produktams gaminti vietoj importuotų prekių; f) išeiga: kompensacinių produktų, gautų perdirbus tam tikrą kiekį importuotų prekių, absoliutus arba santykinis kiekis. 115 straipsnis 1. Pripažinusi, kad laikomasi 2 dalyje nustatytų sąlygų, ir atsižvelgusi į 4 dalį, muitinė leidžia: a) gauti kompensacinius produktus iš ekvivalentiškų prekių; b) eksportuoti iš Bendrijos kompensacinius produktus, gautus iš ekvivalentiškų prekių, anksčiau už importuotų prekių importą. 2. Ekvivalentiškų prekių kokybė ir charakteristikos privalo būti tokios pačios kaip importuotų prekių. Tačiau tam tikrais atvejais, nustatytais taikant Komiteto procedūrą, gali būti leidžiama, kad ekvivalentiškų prekių gamybos stadija būtų aukštesnė negu importuotų prekių. 3. Taikant 1 dalį importuotos prekės muitinės požiūriu laikomos ekvivalentiškomis prekėmis, o pastarosios – importuotomis prekėmis. 4. Taikant Komiteto procedūrą gali būti nustatytos priemonės, draudžiančios naudotis 1 dalies nuostatomis arba ribojančios šias galimybes. 5. Kai taikomas 1 dalies b punktas ir kompensaciniai produktai turėtų būti apmokestinami eksporto muitais, jeigu jie nebūtų eksportuojami arba reeksportuojami atliekant laikinojo įvežimo perdirbti operaciją, leidimo turėtojas pateikia garantiją, užtikrinančią, kad muitai bus sumokėti, jeigu importuotos prekės nebus importuotos per nustatytą laikotarpį. II. Leidimo išdavimas 116 straipsnis Leidimas išduodamas asmens, kuris atlieka arba organizuoja perdirbimo operacijas, prašymu. 117 straipsnis Leidimai išduodami tik: a) Bendrijoje įsteigtiems asmenims. Tačiau leidimai gali būti išduoti ir ne Bendrijoje įsteigtiems asmenims, importuojantiems prekes nekomerciniais tikslais; b) tada, jeigu, nepažeidžiant prekių, nurodytų 114 straipsnio 2 dalies c punkto paskutiniojoje įtraukoje, naudojimo, importuotas prekes įmanoma identifikuoti kompensaciniuose produktuose arba jeigu 115 straipsnyje nurodytais atvejais įmanoma patikrinti, kaip laikomasi ekvivalentiškų prekių naudojimo sąlygų; c) tada, jeigu laikinojo įvežimo perdirbti procedūros taikymas padėtų sudaryti palankiausias sąlygas kompensaciniams produktams eksportuoti arba reeksportuoti su sąlyga, kad tai nepadarys neigiamo poveikio esminiams Bendrijos gamintojų interesams (ekonominės sąlygos). III. Procedūros taikymas 118 straipsnis 1. Muitinė nustato laikotarpį, per kurį kompensaciniai produktai privalo būti eksportuoti arba reeksportuoti arba per kurį jiems turi būti įforminti kiti muitinės sankcionuoti veiksmai. Tas laikotarpis nustatomas atsižvelgiant į laiką, reikalingą perdirbimo operacijoms atlikti ir kompensacinių produktų perleidimo klausimams išspręsti. 2. Nurodytas laikotarpis skaičiuojamas nuo laikinojo įvežimo perdirbti procedūros įforminimo ne Bendrijos prekėms dienos. Muitinė, gavusi tinkamai pagrįstą leidimo turėtojo prašymą, gali šį laikotarpį pratęsti. Kad būtų paprasčiau, gali būti nuspręsta, kad atitinkamą kalendorinį mėnesį arba ketvirtį prasidėjęs laikotarpis baigiasi paskutinę kito kalendorinio mėnesio arba ketvirčio dieną. 3. Jeigu yra taikomas 115 straipsnio 1 dalies b punktas, muitinė nustato laikotarpį, per kurį ne Bendrijos prekės privalo būti deklaruotos laikinojo įvežimo perdirbti procedūrai įforminti. Šis laikotarpis skaičiuojamas nuo kompensacinių produktų, pagamintų iš atitinkamų ekvivalentiškų prekių, eksporto deklaracijos priėmimo dienos. 4. Taikant Komiteto procedūrą gali būti nustatyti specialūs laikotarpiai, taikytini tam tikroms perdirbimo operacijoms arba tam tikroms importuotoms prekėms. 119 straipsnis 1. Muitinė nustato operacijos išeigą arba, atitinkamais atvejais, jos nustatymo būdą. Išeiga nustatoma atsižvelgiant į faktines aplinkybes, kuriomis atliekama arba turi būti atliekama perdirbimo operacija. 2. Susidarius atitinkamoms aplinkybėms ir ypač tada, kai perdirbimo operacija kaip įprasta atliekama laikantis tiksliai nustatytų techninių sąlygų, ją atliekant naudojamos iš esmės tas pačias charakteristikas turinčios prekės ir pagaminami tokios pačios kokybės kompensaciniai produktai, taikant Komiteto procedūrą ir remiantis faktiniais prieš tai patikrintais duomenimis, gali būti nustatytos standartinės išeigos. 120 straipsnis Taikant Komiteto procedūrą gali būti nustatyti atvejai ir sąlygos, kai nepakeisto pavidalo prekės arba kompensaciniai produktai laikomi išleistais į laisvą apyvartą. 121 straipsnis 1. Jeigu atsiranda skola muitinei, laikantis 122 straipsnio nuostatų, šios skolos dydis nustatomas remiantis importuotas prekes atitinkančiais apmokestinimo veiksniais, veikusiais tą dieną, kai buvo priimta deklaracija, kuria importuotos prekės buvo deklaruotos laikinojo įvežimo perdirbti procedūrai įforminti. 2. Jeigu 1 dalyje nurodytu laiku importuotos prekės atitiko reikalavimus, kurie turi būti įvykdyti, kad prekėms, kol neviršytos tarifinių kvotų arba viršutinių ribų apimtys, būtų taikomas lengvatinis tarifų režimas, joms gali būti taikomas lengvatinis tarifų režimas, taikytinas jų išleidimui į laisvą apyvartą įforminti priėmimo dieną tapačioms prekėms. 122 straipsnis Nukrypstant nuo 121 straipsnio, kompensaciniai produktai: a) apmokestinami už juos nustatytais importo muitais, jeigu: - jie išleidžiami į laisvą apyvartą ir yra įtraukti į sąrašą, patvirtintą taikant Komiteto procedūrą ir jeigu jų santykinis kiekis proporcingas eksportuotai kompensacinių produktų, neįtrauktų į tą sąrašą, daliai. Tačiau leidimo turėtojas turi teisę prašyti, kad už kompensacinius produktus mokėtini muitai būtų apskaičiuoti 121 straipsnyje nurodytu būdu, - jie apmokestinami privalomaisiais mokėjimais, nustatytais įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką, ir jeigu taip nustatyta nuostatose, priimtose taikant Komiteto procedūrą; b) apmokestinami importo muitais, apskaičiuotais pagal taisykles, kurios taikytinos įforminant atitinkamą muitinės procedūrą, laisvosiose zonose arba laisvuosiuose sandėliuose, kur jiems buvo įforminta sąlyginio neapmokestinimo procedūra, arba juos įvežant į laisvąją zoną ar padedant į laisvąjį sandėlį. Tačiau - suinteresuotas asmuo turi teisę reikalauti, kad muitai būtų apskaičiuoti vadovaujantis 121 straipsniu, - tais atvejais, kai kompensaciniams produktams įforminti pirmiau minėti muitinės sankcionuoti veiksmai, išskyrus muitinės prižiūrimą perdirbimą, mokėtina importo muitų suma turi būti bent jau lygi sumai, apskaičiuotai vadovaujantis 121 straipsniu; c) gali būti taikomos taisyklės, reglamentuojančias muitų apskaičiavimo tvarką, kai taikoma muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra, jeigu importuotoms prekėms ši procedūra galėjo būti įforminta; d) apmokestinami dėl specialios jų paskirties, pagal kurią šiuos produktus numatoma naudoti, taikant palankų muitų tarifų režimą, jeigu numatyta, kad toks režimas taikytinas tapačioms importuojamoms prekėms; e) neapmokestinami importo muitais, jeigu numatyta, kad muitais neapmokestinamos tapačios prekės, importuojamoms vadovaujantis 184 straipsniu. IV. Perdirbimo operacijos, atliekamos ne Bendrijos muitų teritorijoje 123 straipsnis 1. Muitinei leidus, kai kuriuos arba visus kompensacinius produktus arba nepakeisto pavidalo prekes galima laikinai išvežti iš Bendrijos muitų teritorijos toliau perdirbti, laikantis nustatytų laikinojo išvežimo perdirbti procedūros taikymo sąlygų. 2. Jeigu atsiranda skola muitinei, susijusi su reimportuojamais produktais, taikomi: a) už 1 dalyje nurodytus kompensacinius produktus arba nepakeisto pavidalo prekes nustatyti importo muitai, apskaičiuoti vadovaujantis 121 ir 122 straipsniais, ir b) už reimportuojamus ne Bendrijos muitų teritorijoje perdirbtus produktus nustatyti importo muitai, kurių suma apskaičiuojama vadovaujantis nuostatomis, taikytinomis atliekant laikinojo išvežimo perdirbti procedūrą, tokia pačia tvarka, kokia būtų taikoma produktams, eksportuotiems įforminus pastarąją procedūrą, kurie prieš jų eksportą buvo išleisti į laisvą apyvartą. V. Specialiosios nuostatos, susijusios su drobeko sistema 124 straipsnis 1. Drobeko sistema gali būti taikoma visoms prekėms, išskyrus prekes, kurioms tuo metu, kai priimta deklaracija jų išleidimui į laisvą apyvartą įforminti: - taikomi kiekybiniai importo apribojimai, - kol neviršytos kvotos, galėtų būti taikoma lengvatinių tarifų priemonė arba autonominė suspendavimo priemonė, kaip jos apibrėžtos 20 straipsnio 3 dalies d–f punktuose, - taikomas žemės ūkio mokestis arba bet kuris kitas importo privalomasis mokėjimas, nustatytas įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką arba tvarką, kuri taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus. 2. Be to, drobeko sistema gali būti taikoma tik tuo atveju, jeigu tuo metu, kai priimta deklaracija importuotų prekių išleidimui į laisvą apyvartą įforminti, kompensaciniams produktams nepaskirta eksporto grąžinamoji išmoka. 3. Leidimas taikyti drobeko sistemą duodamas tik tuo atveju, jeigu kompensacinių produktų eksporto deklaracijos priėmimo metu: - importuotoms prekėms netaikomas kuris nors iš privalomųjų mokėjimų, nurodytų 1 dalies trečiojoje įtraukoje, - kompensaciniams produktams nepaskirta eksporto grąžinamoji išmoka. 125 straipsnis 1. Išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijoje turi būti nurodyta, kad taikoma drobeko sistema ir pateikti leidimo duomenys. 2. Muitinei pareikalavus, minėtas leidimas turi būti pridėtas prie išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijos. 126 straipsnis Taikant drobeko sistemą netaikomi 115 straipsnio 1 dalies b punktas bei 3 ir 5 dalys, 118 straipsnio 3 dalis, 120 ir 121 straipsniai, 122 straipsnio a punkto antroji įtrauka ir c punktas bei 129 straipsnis. 127 straipsnis Laikinas kompensacinių produktų išvežimas, atliekamas vadovaujantis 123 straipsnio 1 dalimi, nelaikomas jų eksportu, kaip jis apibrėžtas 128 straipsnyje, išskyrus atvejus, kai tokie produktai per nustatytą laikotarpį nėra reimportuojami į Bendriją. 128 straipsnis 1. Leidimo turėtojas turi teisę pateikti prašymą grąžinti sumokėtus arba atsisakyti išieškoti mokėtinus importo muitus, jeigu jis gali muitinei priimtinu būdu įrodyti, kad kompensaciniai produktai, gauti iš importuotų prekių, išleistų į laisvą apyvartą taikant drobeko sistemą, buvo: - eksportuoti arba - įforminti atlikus Bendrijos tranzito procedūros, muitinio sandėliavimo procedūros, laikinojo įvežimo procedūros arba laikinojo įvežimo perdirbti procedūros (sąlyginio neapmokestinimo procedūros) formalumus arba įvežti į laisvąją zoną ar padėti į laisvąjį sandėlį, ketinant vėliau šiuos produktus reeksportuoti, ir jeigu buvo įvykdyti visi šios procedūros taikymo reikalavimai. 2. Įforminant muitinės sankcionuotus veiksmus, nurodytus 1 dalies antrojoje įtraukoje, kompensaciniai produktai laikomi ne Bendrijos prekėmis. 3. Laikotarpis, per kurį turi būti pateiktas prašymas grąžinti muitus, nustatomas taikant Komiteto procedūrą. 4. Kompensaciniai produktai, kuriems vadovaujantis 1 dalies nuostatomis buvo įforminta muitinės procedūra