PRIEDAS

BENDRASIS DOKUMENTAS

„VLEES VAN HET ROOD RAS VAN WEST-VLAANDEREN“

ES Nr. PDO-BE-02261 – 11.1.2017

SKVN (X) SGN ()

1. Pavadinimas (-ai)

„Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“

2. Valstybė narė arba trečioji šalis

Belgija

3. Žemės ūkio produkto arba maisto produkto aprašymas

3.1. Produkto rūšis

1.1. Šviežia mėsa (ir subproduktai)

3.2. Produkto, kurio pavadinimas nurodytas 1 punkte, aprašymas

Pavadinimas „Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ gali būti naudojamas tik Vakarų Flandrijos provincijoje veisiamų ir auginamų žalųjų veislės karvių, sulaukusių 3,5–8 metų amžiaus, ir jaučių, sulaukusių 2–3,5 metų amžiaus, šviežiai mėsai. Skerdenos privalo atitikti šiuos reikalavimus:

— mažiausias svoris – 380 kg,

— raumeningumas: S, E, U, R, O pagal SEUROP galvijų klasifikavimo skalę,

— riebalinio sluoksnio klasė: 2, 3, 4 arba 5.

Mėsa yra tamsiai raudonos spalvos, švelnios tekstūros, su tolygiai nedideliais telkiniais pasiskirsčiusiais tarpraumeniniais riebalais.

Mėsos skonis stiprus ir intensyvus. Plonas riebalų sluoksnis suteikia jai sultingumo.

3.3. Pašarai (taikoma tik gyvūniniams produktams) ir žaliavos (taikoma tik perdirbtiems produktams)

Žalųjų veislės karvės ir jaučiai šeriami stambiaisiais pašarais (žole ir pašariniais produktais), iš kurių 75–100 % pagaminama geografinėje vietovėje, visų pirma konkrečiame ūkyje.

Tam tikrais gyvenimo etapais galvijai papildomai gauna nedidelį kiekį koncentruotų pašarų.

Vasarą galvijai ganomi pievose tiek, kiek leidžia klimato sąlygos, t. y. vidutiniškai 7 mėnesius per metus, nuo balandžio iki lapkričio mėnesio.

Žiemą galvijų pašarus daugiausia sudaro vietiniai pašariniai produktai – šienainis ir šienas.

Pašariniai produktai ruošiami konkrečiame ūkyje, bet prireikus gali būti perkami geografinėje vietovėje esančiuose ūkiuose paruošti pašarai. Tik išskirtinėmis aplinkybėmis (sausros ar liūčių atveju) gali būti perkami nedideli kiekiai gretimuose regionuose paruoštų pašarų. Per metus ne nustatytoje geografinėje vietovėje paruošti pašarai gali sudaryti 30–50 % sausosios medžiagos kiekio, tačiau tai nedaro poveikio specifinėms mėsos savybėms.

Be pašarinių produktų, galvijai papildomai gauna:

— vasarą (tik jei būtina): vietinės kilmės stambiųjų pašarų (pvz., kukurūzų, išspaudų, žlaugtų, bulvių, šiaudų ir pan.),

— žiemą: stambiųjų pašarų ir ne daugiau kaip 0,5 kg koncentruotų pašarų per dieną 100 kg gyvojo svorio.

Pirmiau minėti stambieji pašarai paprastai ruošiami konkrečiame ūkyje, bet, jei reikia, gali būti perkami. 75–100 % šių pašarų turi būti iš geografinės vietovės.

Ilgiausia penėjimo trukmė – penki mėnesiai. Be pašarų, duodama koncentrato, kurio kiekis per dieną negali viršyti vieno kilogramo 100 kg gyvojo svorio. Į koncentrato sudėtį, be javų, dar įeina linų išspaudos, pašariniai runkeliai, bulvės ir pan. Galvijai gali būti penimi tvartuose, pririšti arba laisvi, arba ganyklose.

3.4. Specialūs gamybos veiksmai, atliktini nustatytoje geografinėje vietovėje

Jaunikliai vedami, auginami, penimi, o užaugę galvijai skerdžiami ir išmėsinėjami nustatytoje geografinėje vietovėje.

3.5. Specialios produkto registruotu pavadinimu pjaustymo, trynimo, pakavimo ir kt. taisyklės

–

3.6. Specialios produkto registruotu pavadinimu ženklinimo taisyklės

Etiketėje turi būti nurodytas registruotas pavadinimas „Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ ir ES logotipas.

4. Glaustas geografinės vietovės apibūdinimas

Geografinė vietovė apima Belgijos Vakarų Flandrijos provinciją.

5. Ryšys su geografine vietove

5.1. Geografinės vietovės ypatumai

Vakarinei Flandrijai būdinga tradicinė žemdirbystė ir mišrūs ūkiai. Ši provincija apibūdinama taip: „Vakarinės Flandrijos teritorija yra lyguma […]. Dėl itin palankaus jūrinio klimato šiai vietovei būdinga labai turtinga, žemės ūkiui palanki dirva: už kopų juostos plyti molinga polderių žemė, pietinės provincijos dalies dirvą sudaro derlingas priemolis, o trikampyje tarp Briugės, Torhauto ir Tielto plyti smėlingos dirvos plotas. Išskyrus smėlingąjį regioną, Vakarų Flandrijos ūkininkai turi daug įvairių kultūrų auginimo ir sėjomainos galimybių.“

Gyvulininkystė Vakarų Flandrijoje įsitvirtino dėl greta esančios Šiaurės jūros ir būdingo jūrinio klimato. Jūriniam klimatui didelę įtaką daro šilta Atlanto vandenyno Golfo srovė. Dėl jos Vakarų Flandrijoje retai pasitaiko didelių šalčių ar didelių karščių. Išvardyti veiksniai ir šiame regione registruojamas didelis saulėtų valandų skaičius, didesnis negu likusioje Belgijos dalyje, yra labai palankūs žolei ir pašariniams augalams, sudarantiems pagrindinį žalųjų veislės galvijų pašarų šaltinį, augti. Dėl žolės, kurioje gausu maistinių medžiagų, galvijų mėsa tampa skani ir sultinga.

Žalųjų veislės galvijų augintojai iš kartos į kartą perduoda savo patirtį: galvijus ganyklose gano taip ilgai, kiek leidžia klimato sąlygos, ir šeria daugiausia stambiaisiais pašarais. Be to, šie galvijai skerdžiami šiek tiek vėliau negu kitų mėsinių veislių galvijai. Vakarų Flandrijos galvijų augintojai ūkininkauja mišriuose ūkiuose, kuriuose laikomasi vietinių tradicijų. Toks ūkininkavimo būdas gerai pritaikytas prie geografinių ir klimato sąlygų. Be galvijų, ūkininkai taip pat augina lauko augalus, kaip antai paprastieji kviečiai, paprastieji miežiai, cukriniai runkeliai, bulvės, kukurūzai, kurie tradiciškai taip pat naudojami šios veislės galvijų stambiesiems pašarams ruošti.

5.2. Veislės ypatumai

Žalųjų veislės galvijai Belgijos Vakarų Flandrijos provincijos ir Prancūzijos Flandrijos šiaurinės dalies ganyklose ganomi jau ne vieną šimtmetį. Apie 1770 m. ši teritorija buvo bendras žalųjų veislės galvijų auginimo centras. Čia buvo auginama 95 % visų regiono galvijų.

1830 m., Belgijai tapus nepriklausomai, Prancūzijos ir Belgijos valdžios institucijų nuomonės dėl galvijininkystės išsiskyrė, todėl regionai pasirinko skirtingas kryptis. Prancūzija pirmenybę suteikė pieninei veislei ir išvedė „Rouge des Flandres“, arba „Casselloise“, veislę. Vakarų Flandrija išsaugojo ir pieninių, ir mėsinių veislių auginimo kryptį.

1906 m. įsteigta provincijos profesinė sąjunga, kurios užduotis – tvarkyti viso Vakarų Flandrijos regiono galvijų kilmės knygą. Iš pradžių ši veislė nyderlandų kalba buvo vadinama „het rood Vlaams ras“ („Flandrijos žalųjų veislė“), vėliau ji pervadinta į „het rood ras van West-Vlaanderen“ („Vakarų Flandrijos žalųjų veislė“). Šiuo pavadinimu pabrėžiama nustatyta galvijų auginimo teritorija, būtent Belgijos Vakarų Flandrijos provincija. XX amžiaus pradžioje Vakarų Flandrijos provincija pasirinko puoselėti būtent šią savo teritorijai būdingą veislę.

Iki XX amžiaus aštuntojo dešimtmečio beveik 80 % visų Vakarų Flandrijoje laikomų galvijų priklausė žalųjų veislei. Ši veislė išliko iki mūsų dienų, nes Vakarų Flandrijos ūkininkai sąmoningai didžiausią dėmesį skyrė ypatingoms šių galvijų mėsos savybėms. 1994 m. duomenimis, 99,6 % šios veislės galvijų buvo auginama Vakarų Flandrijos teritorijoje. Vėlesni duomenys rodo, kad dabar šios veislės galvijai vis dar gali sudaryti daugiau negu 95 % visų galvijų.

Remiantis Ministro dekretu dėl galvijų veislių gerinimo, 1991 m. oficialus veislės pavadinimas buvo „het Rood ras van België“ („Belgijos žalųjų veislė“). 2007 m. dekretą panaikinus, veislės pavadinimas buvo pakeistas į „Rod“ („žalųjų“).

5.3. Mėsos ypatumai

Veislei būdingų savybių ir Vakarų Flandrijos geografinių savybių derinys suteikia mėsai būdingą specifiškumą.

Bėgant šimtmečiams žalųjų veislė prisitaikė prie švelnaus jūrinio klimato ir turtingo regiono dirvožemio. Juokaujama, kad nė viena Belgijos galvijų veislė, išskyrus žalųjų veislės galvijus, nesugeba žolės perdirbti į mėsą. Galvijai kaip įmanoma ilgiau ganomi Vakarų Flandrijos pievose, o žiemą gauna įvairių vietoje paruoštų stambiųjų pašarų.

„Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ galvijų mėsa iš kitos belgiškos galvijienos išsiskiria sodriu ir stipriu skoniu. Šį skonį dar labiau sustiprina mėsos sultingumas, kurį suteikia plonais sluoksniais išsidėstę tarpraumeniniai riebalai. Be to, mėsa labai minkšta, bet dėl to nepraranda ypatingo skonio. Mėsa minkšta dėl švelnios struktūros su itin smulkiomis skaidulomis. Ji yra gražios tamsiai raudonos spalvos.

Galvijų veislė, penėjimas vietiniais pašarais ir skerdimas sulaukus vyresnio amžiaus užtikrina ypatingas „Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ savybes.

5.4. Geografinės vietovės ir produkto savybių ryšys

Žalųjų veislę ir Vakarų Flandrijos provinciją ryšys sieja jau ne vieną amžių. Ši geografinė vietovė išsiskiria tiek didele vietos galvijų augintojų patirtimi ir tinkamu kilmės knygos tvarkymu, tiek šiai vietovei būdingais klimato ir dirvožemio ypatumais.

Didelis kiekis vietinių pašarinių produktų žalųjų veislės galvijų racione teigiamai veikia mėsos skonį. Ypač švelnus jūrinis klimatas labai palankus nenutrūkstamam žolės augimui. Todėl galvijai užauga raumeningi, o jų mėsa tampa sultinga ir minkšta. Ypatingą kokybę šiai mėsai suteikia tai, kad galvijai nuo ankstyvo amžiaus gali visiškai laisvai judėti ganyklose ir dėl to didėja jų raumenų masė. Be to, karvės gali kelis kartus veršiuotis. Dėl veršiavimosi ir žindymo mėsoje natūraliai padaugėja riebalų, o tai „Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ mėsai suteikia sultingumo.

Galvijai skerdžiami sulaukę vyresnio amžiaus, taigi jie turi pakankamai laiko užaugti ir ėsdami aukščiausios kokybės vietinius pašarus užsiauginti raumenų masę. Dėl to šių galvijų mėsa yra ryškios raudonos spalvos, minkšta ir sultinga.

Vakarų Flandrijoje veisiami ir auginami žalųjų veislės jaučiai taip pat turi didelę raumenų masę. Dėl įprastai mėsinių galvijų ūkiuose taikomo ūkininkavimo būdo galvijų patinai retai sulaukia vyresnio amžiaus. Tokiuose ūkiuose dauguma jaučių skerdžiami sulaukę 20 mėnesių. Žalųjų veislės jaučiai Vakarų Flandrijoje skerdžiami tik sulaukę 2–3,5 metų amžiaus. Dėl to jiems būdinga didelė raumenų masė, o galutiniame produkte matomas plonas sluoksnis tarpraumeninių riebalų. Kitas esminis skirtumas, palyginti su įprasta praktika, yra tas, kad šios veislės galvijai ganomi ganyklose taip ilgai, kiek leidžia klimato sąlygos, be to, šeriami daugiausia Vakarų Flandrijoje paruoštais stambiaisiais pašarais ir pašariniais produktais, o ne koncentruotais pašarais ar kukurūzais.

Vakarų Flandrijoje veisiamų ir auginamų žalųjų veislės galvijų mėsos kokybę patvirtina daugybė įrašų tiek senuose, tiek naujuose restoranų valgiaraščiuose ir gastronominėje spaudoje.

2012 m. „Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen“ buvo pripažintas tradiciniu Flandrijos regiono produktu.

Mūsų dienomis Vakarų Flandrijoje veisiamų ir auginamų žalųjų veislės galvijų mėsą labai vertina garsiausi Vakarų Flandrijos ir Belgijos gastronomai, be to, šis kokybiškas produktas turi paklausą tarptautinėje rinkoje.

Nuoroda į paskelbtą specifikaciją

(Šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

https://lv.vlaanderen.be/sites/default/files/attachments/productdossier_vlees_van_het_rood_ras_van_west-vlaanderen_0.pdf