Oficialusis leidinys L 006 , 11/01/2000 p. 0013 - 0014



Komisijos reglamentas (EB) Nr. 49/2000 2000 m. sausio 10 d. iš dalies keičiantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1139/98 dėl privalomo informacijos, nenurodytos Direktyvoje 79/112/EEB, pateikimo ženklinant tam tikrus maisto produktus, pagamintus iš genetiškai modifikuotų organizmų EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1978 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvą 79/112/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su galutiniam vartotojui skirtų maisto produktų ženklinimu etiketėmis, pateikimu bei reklama, suderinimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/4/EB [2], ypač į jos 4 straipsnio 2 dalį, kadangi: (1) Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1139/98 [3] nustatė, jog iš genetiškai modifikuotos sojos (Glycine max L.), kuriai taikomas Komisijos sprendimas 96/281/EB [4], ir genetiškai modifikuotų cukrinių kukurūzų (Zea mays L.), kuriems taikomas Komisijos sprendimas 97/98/EB [5], pagamintų maisto produktų ir maisto ingredientų etiketėse privaloma pateikti informaciją, nenurodytą Direktyvoje 79/112/EEB. (2) Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1139/98 pripažįstama, kad negalima atmesti atsitiktinio maisto produktų užteršimo genetiškai modifikuojant susidariusiomis DNR ar baltymais galimybės. (3) Todėl Taryba, priimdama Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1139/98, paragino Komisiją apsvarstyti, ar galima nustatyti de minimis genetiškai modifikuojant susidariusių DNR ar baltymų ribinę vertę, siekiant, kad būtų atsižvelgta į užteršimo problemą. (4) Nepaisant to, kad kai kurie ūkio subjektai vengia genetiškai modifikuotas sojos pupeles (Glycine max L.) arba cukrinius kukurūzus (Zea mays L.), arba jų produktus vartoti kaip maisto ingredientus, genetiškai modifikuojant organizmus, atsiradusios medžiagos gali į juos patekti dėl atsitiktinio užteršimo, pvz., auginant, nuimant derlių, vežant, saugant ir perdirbant. (5) Tuomet, kai minėtos medžiagos yra atsitiktinės ir sudaro tik mažą tokio maisto produkto ingrediento dalį, šiam ingredientui neturėtų būti taikomi Reglamente (EB) Nr. 1139/98 nustatyti ženklinimo reikalavimai. (6) Šiuo tikslu būtina nustatyti de minimis genetiškai modifikuojant soją ir kukurūzus susidariusių medžiagų, patekusių į atsitiktinai užterštus maisto produktų ingredientus, ribines vertes. (7) Aiškumo dėlei būtina nustatyti ribinę vertę, išreikštą vieno procento verte. (8) 1 % vertė yra tinkamiausia nustatant paklaidos lygį, kuris tuo pat metu išlieka žemas, ir taip atsižvelgiama į būtiną pagrindimą visoje gamybos grandinėje. Nustatymo metodai jau numato arba netrukus numatys priemones šiai vertei įgyvendinti. Vis dėlto 1 % vertė turi būti maksimali vertė, ir todėl ūkio subjektai turėtų siekti, kad iš tikrųjų šių atsitiktinai į maisto produktus patenkančių medžiagų kiekis būtų kuo mažesnis. (9) Būtina paaiškinti, kad 1 % vertės paklaida turėtų būti taikoma ne tik tuomet, kai į maisto produktus atsitiktinai patenka medžiagos, išskirtos iš pirmiau minėtų genetiškai modifikuotų organizmų, bet ir tada, kai į juos atsitiktinai patenka šios ir kitos medžiagos, išskirtos iš kitų genetiškai modifikuotų organizmų, pateikiamos į rinką remiantis Reglamentu (EB) Nr. 258/97 [6]. (10) Medžiagos, išskirtos iš genetiškai modifikuotų organizmų, sąvoka turėtų būti suprantama kaip visų ingredientų, išskirtų iš genetiškai modifikuotų organizmų, dalis. (11) Siekiant nustatyti, ar ši medžiaga į maisto produktą pateko atsitiktinai, ūkio subjektai kompetentingoms institucijoms privalo pateikti jas tenkinančius įrodymus, kad jie ėmėsi reikiamų priemonių, skirtų išvengti, kad kaip šaltinis būtų naudojamos genetiškai modifikuotos sojos pupelės (Glycine max L.) arba cukriniai kukurūzai (Zea mays L.), ar kiti papildomi genetiškai modifikuoti organizmai, iš kurių išskirta medžiaga buvo pateikta į rinką remiantis Reglamentu (EB) Nr. 258/97, ar jų produktus. (12) Siekiant tai suderinti su Direktyva 79/112/EEB, minėtą ribinę vertę reikėtų taikyti atsižvelgiant į atskirų maisto ingredientų kiekį. (13) Reikėtų paaiškinti, kad to paties požiūrio būtina laikytis ir nustatant sąrašą tų maisto ingredientų, kuriems Reglamente (EB) Nr. 1139/98 numatyti ženklinimo reikalavimai netaikomi dėl to, kad jų sudėtyje nėra genetinės modifikacijos būdu susidarančio baltymo ir DNR, kaip nurodyta 1 straipsnio 1 dalyje. (14) Bet kuriuo atveju Reglamente (EB) Nr. 1139/98 numatyti ženklinimo reikalavimai maisto ingredientams netaikomi, kai jų sudėtyje, kaip nurodyta 1 straipsnio 1 dalyje, nėra genetinės modifikacijos būdu susidarančio baltymo ir DNR. Atsižvelgiant į tai, reikėtų paaiškinti, kad minėtas sąrašas nėra išsamus. (15) Kartais maisto produktai turi tik vieną ingredientą. Todėl būtina paaiškinti, kaip, sudarant pirmiau minėtą sąrašą ir taikant ribinę vertę, reikėtų juos vertinti. (16) Direktyva 79/112/EEB yra taikoma produktams, kurie kaip tokie yra pristatomi ne tik galutiniam vartotojui, bet ir viešojo maitinimo įstaigoms. (17) Kadangi šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Maisto produktų nuolatinio komiteto nuomonę, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Reglamentas (EB) Nr. 1139/98 iš dalies keičiamas taip: 1. 1 straipsnio 1 dalyje žodžiai "galutiniam vartotojui" pakeičiami žodžiais "galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms". 2. 2 straipsnis iš dalies keičiamas taip: a) 2 dalis pakeičiama taip: "2. Nurodytiems maisto produktams netaikomi papildomi konkretūs ženklinimo reikalavimai, jei: a) 1 straipsnio 1 dalyje nurodytos genetinės modifikacijos būdu susidarančio baltymo ir DNR neaptinkama nei atskiruose jų ingredientuose, nei maisto produkte, kurį sudaro vienas ingredientas; arba b) medžiagos, išskirtos iš 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų genetiškai modifikuotų organizmų, ir kitų medžiagų, išskirtų iš kitų genetiškai modifikuotų organizmų ir pateiktų į rinką remiantis Reglamentu (EB) Nr. 258/97, maisto ingredientuose arba maisto produktuose, kurių sudėtyje yra tik vienas ingredientas, yra ne daugiau nei 1 % kiekviename atskirame maisto ingrediente ar maisto produkte, kurį sudaro tik vienas ingredientas, jei minėtos medžiagos į maisto produktus patenka atsitiktinai. Siekiant nustatyti, ar medžiaga pateko atsitiktinai, ūkio subjektai kompetentingoms institucijoms privalo pateikti jas tenkinančius įrodymus, jog jie ėmėsi reikiamų priemonių, skirtų išvengti, kad kaip šaltinis būtų naudojamos pirmesnėje pastraipoje minėti genetiškai modifikuoti organizmai (arba jų produktai)." b) Įterpiama 2a dalis: "2a. Kad būtų lengviau taikyti 2a dalies nuostatas, atsižvelgiant į technikos plėtrą, Maisto produktų mokslinio komiteto nuomonę ir visas kitas susijusias mokslines rekomendacijas, Direktyvos 79/112/EEB 17 straipsnyje nustatyta tvarkai sudaromas orientacinis sąrašas maisto ingredientų arba maisto produktų, kurių sudėtyje yra tik vienas ingredientas, kuriuose neaptinkama 1 straipsnio 1 dalyje nurodytos genetinės modifikacijos būdu susidariusio baltymo ir DNR." 2 straipsnis Reglamente (EB) Nr. 1139/98 numatyti ženklinimo reikalavimai netaikomi nurodytiems maisto produktams, kurie kaip tokie pristatomi į viešojo maitinimo įstaigas, yra teisėtai pagaminti ir paženklinti Bendrijoje arba buvo teisėtai importuoti į Bendriją ir išleisti į laisvą apyvartą prieš įsigaliojant šiam reglamentui. 3 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja devyniasdešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 2000 m. sausio 10 d. Komisijos vardu Erkki Liikanen Komisijos narys [1] OL L 33, 1979 2 8, p. 1. [2] OL L 43, 1997 2 14, p. 21. [3] OL L 159, 1998 6 3, p. 4. [4] OL L 107, 1996 4 30, p. 10. [5] OL L 31, 1997 2 1, p. 69. [6] OL L 43, 1997 2 14, p. 1. --------------------------------------------------