2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 725/2004 dėl laivų ir uostų įrenginių apsaugos stiprinimotekstas svarbus EEE.



Oficialusis leidinys L 129 , 29/04/2004 p. 0006 - 0091

CS.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

ET.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

HU.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

LT.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

LV.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 155

MT.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

PL.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

SK.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159

SL.ES skyrius 07 tomas 08 p. 74 - 159



Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 725/2004 2004 m. kovo 31 d. dėl laivų ir uostų įrenginių apsaugos stiprinimo (tekstas svarbus EEE) EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 80 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą, atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [1], pasitarę su Regionų komitetu, laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [2], kadangi: (1) Tyčiniai neteisėti veiksmai, o ypač terorizmas, yra viena iš didžiausių grėsmių demokratijos ir laisvės idealams bei taikai — svarbiausioms Europos Sąjungos vertybėms. (2) Esant tyčinių neteisėtų veiksmų, tokių kaip terorizmas, piratavimo atvejai ir panašių veiksmų grėsmei, būtina užtikrinti nuolatinį Europos bendrijos laivybos ir jos paslaugas naudojančių piliečių bei aplinkos apsaugą. (3) Vežant prekes, kurių sudėtyje yra ypač pavojingų medžiagų, tokių kaip cheminės ar radioaktyviosios medžiagos, tyčiniai neteisėti veiksmai gali turėti labai sunkių pasekmių Sąjungos piliečiams ir aplinkai. (4) 2002 m. gruodžio 12 d. Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) diplomatinė konferencija priėmė 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS) pakeitimus bei Laivų ir uostų įrenginių apsaugos tarptautinį kodeksą (ISPS). Šiais dokumentais siekiama pagerinti tarptautinei prekybai naudojamų laivų ir su jais susijusių uostų įrenginių apsaugą; pakeitimai nustato privalomąsias nuostatas bei pateikia rekomendacijas; reikia paaiškinti dalies šių privalomųjų nuostatų taikymo Bendrijoje sritį, o dalį rekomendacijų reikia padaryti privalomomis Bendrijoje. (5) Nepažeidžiant valstybių narių taisyklių dėl nacionalinio saugumo ir priemonių, kurių galima imtis vadovaujantis Europos Sąjungos Steigimo sutarties VI skyriumi, 2 punkte nurodytų su apsauga susijusių tikslų turi būti siekiama, patvirtinant atitinkamas priemones jūrų transporto srityje ir nustatant bendrus 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos priimtų nuostatų aiškinimo, įgyvendinimo ir kontrolės standartus visoje Bendrijoje. Jų įgyvendinimu turi pasirūpinti Komisija, kuri turi patvirtinti išsamias įgyvendinimo nuostatas. (6) Šis reglamentas gerbia pagrindines teises bei laikosi principų, kurie yra numatyti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje. (7) Būtina stiprinti ne tik laivų, naudojamų tarptautinėje prekyboje ir su tuo susijusiuose uosto įrenginiuose (terminaluose), apsaugą, bet ir Bendrijos šalies viduje bei vietiniuose uosto įrenginiuose (terminaluose) paslaugas teikiančių laivų apsaugą, turint omenyje žmonių, kurių gyvybei kyla rizika, skaičių. (8) ISPS Kodekso B dalyje yra pateikiamos rekomendacijos, kurios turi būti privalomos Bendrijoje, norint suvienyti pastangas siekti su apsauga susijusių tikslų, nurodytų 2 punkte. (9) Norint prisidėti prie pripažintos ir būtinos užduoties — pakrantės laivybos tarp Bendrijos šalių skatinimo — įgyvendinimo, būtina pareikalauti, kad valstybės narės, atsižvelgdamos į SOLAS Konvencijos 11 taisyklę dėl specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti, sudarytų sutartis dėl jūrinio transporto, plaukiojančio Bendrijoje reguliariais maršrutais ir besinaudojančio uosto įrenginiais (terminalais), apsaugos, nepažeidžiant bendrųjų apsaugos standartų. (10) Nuolatinis šiame reglamente nurodytų apsaugos taisyklių taikymas uosto įrenginiams (terminalams), tik retkarčiais aptarnaujantiems tarptautiniais maršrutais plaukiojančius laivus, gali būti neproporcingas. Apsaugos vertinimo, kurį būtina atlikti, pagrindu valstybės narės turi nustatyti, kuriems uostams tai turi būti taikoma ir kokias galima taikyti alternatyvias priemones, siekiant užtikrinti reikiamą apsaugos lygį. (11) Valstybės narės privalo griežtai tikrinti, ar visi į Bendrijos uostą ketinantys įplaukti laivai atitinka apsaugos taisykles. Valstybės narės turi paskirti "kompetentingą laivybos apsaugos instituciją", kuri būtų atsakinga už šiame reglamente išdėstytų apsaugos priemonių, taikomų laivams ir uosto įrenginiams (terminalams), koordinavimą, įgyvendinimą ir kontrolę. Ši institucija privalo reikalauti, kad kiekvienas į uostą ketinantis įplaukti laivas pateiktų išankstinę informaciją apie savo tarptautinį laivo apsaugos liudijimą bei naudojamus ir naudotus laivo apsaugos lygius bei kitą su apsauga susijusią informaciją. (12) Valstybėms narėms turi būti leista taikyti išimtis dėl reikalavimo teikti 11 punkte nurodytą informaciją tais atvejais, kai paslaugos yra teikiamos Bendrijos viduje ar vidaus laivybos reguliariais maršrutais, su sąlyga, kad tokias paslaugas teikiančios kompanijos bet kuriuo metu, pareikalavus valstybės narės kompetentingai institucijai, tokią informaciją pateiktų. (13) Uostuose apsaugą gali tikrinti valstybės narės kompetentinga laivybos apsaugos institucija, o tarptautinį laivo apsaugos liudijimą — inspektoriai, atliekantys uosto valstybės kontrolę, kaip nurodyta 1995 m. liepos 19 d. Tarybos direktyvoje 95/21/EB dėl laivo saugumo, taršos prevencijos ir darbo bei gyvenimo sąlygų laivuose tarptautinių standartų taikymo laivams, atplaukiantiems į Bendrijos uostus ir plaukiojantiems valstybių narių jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse (uosto valstybės kontrolė) [3]. Jeigu šį darbą atlieka skirtingos institucijos, jos turi viena kitą papildyti. (14) Atsižvelgiant į tai, kad apsaugos priemonių įgyvendinime dalyvauja ne viena organizacija, valstybė narė privalo skirti vieną kompetentingą instituciją, kuri nacionaliniu lygiu būtų atsakinga už laivybos apsaugos priemonių koordinavimą ir kontrolę. Valstybės narės privalo skirti reikiamus išteklius ir sudaryti nacionalinį planą dėl šio reglamento įgyvendinimo, siekiant įgyvendinti 2 punkte nurodytą tikslą, ir nustatyti tam tikrų priemonių įgyvendinimo grafiką, vadovaujantis 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos 6 Rezoliucijos nuostatomis. Kiekvienos nacionalinės sistemos įgyvendinimo veiksmingumą turės patvirtinti Komisijos įgaliojimu atlikta patikra. (15) Efektyvus ir standartinis priemonių pritaikymas iškelia opų jo finansavimo klausimą. Tam tikrų papildomų apsaugos priemonių finansavimas neturėtų sukelti konkurencijos iškraipymo. Todėl Komisija turėtų nedelsiant atlikti tyrimus (apie tai, kaip finansavimu dalijasi valstybinės institucijos ir operatoriai, nepažeidžiant valstybių narių ir Europos Bendrijos kompetencijos pasidalijimo) ir pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai tyrimų rezultatus bei pasiūlymus (16) Šiam reglamentui įgyvendinti reikalingas priemones reikia patvirtinti pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [4]. Reikia nustatyti šio reglamento pritaikymo tvarką, atsižvelgiant į sukauptą patirtį, siekiant padaryti privalomomis tas ISPS kodekso B dalies nuostatas, kurios šiuo reglamentu nebuvo padarytos privalomomis nuo pat pradžių. (17) Kadangi dėl europinio šio reglamento masto valstybėms narėms būtų sunku įgyvendinti jo tikslus, t. y. jūrų transporto sektoriuje įdiegti ir įgyvendinti atitinkamas priemones, tai gali būti lengviau pasiekiama Bendrijos lygmenyje, todėl Komisija, vadovaudamasi Steigimo sutarties 5 straipsnio subsidiarumo principu, gali patvirtinti su tuo susijusias priemones. pagal tame pačiame straipsnyje išdėstytą proporcingumo principą, šis reglamentas neapriboja priemonių, būtinų šio tikslo įgyvendinimui. PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Tikslai 1. Šio reglamento pagrindinis tikslas — pateikti ir įgyvendinti Bendrijos priemones, kuriomis siekiama pagerinti tarptautiniais bei vidaus laivybos maršrutais plaukiojančių laivų bei su jais susijusių uostų įrenginių apsaugą, tyčinių neteisėtų veiksmų akivaizdoje. 2. Reglamento tikslas taip pat yra pateikti pagrindą suderintam 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinės konferencijos priimtų specialiųjų priemonių, padedančių stiprinti laivybos apsaugą, aiškinimui ir įgyvendinimui bei Bendrijos kontrolei. 2002 m. gruodžio 12 d. TJO diplomatinė konferencija papildė 1974 m. Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS Konvenciją) ir paskelbė Tarptautinį laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos kodeksą (ISPS Kodeksą). 2 straipsnis Sąvokų apibrėžimai Šiame reglamente: 1. "SOLAS Konvencijos specialiosios priemonės laivybos apsaugai stiprinti" — tai pakeitimai, pateikti kaip I priedas prie šio reglamento, į TJO SOLAS Konvencijos priedą įrašant naują XI-2 skyriaus versiją, 2. "ISPS kodeksas" — tai naujausia TJO Tarptautinio laivų ir uostų įrenginių apsaugos kodekso versija, 3. "ISPS kodekso A dalis" — tai šio reglamento II priedo preambulė bei ISPS kodekso A dalį sudarantys privalomieji reikalavimai, susiję su naujausios SOLAS konvencijos versijos priedo XI-2 skyriaus nuostatomis, 4. "ISPS kodekso B dalis" — tai šio reglamento III priede pateiktos rekomendacijos, esančios ISPS kodekso B dalimi, susijusios su SOLAS konvencijos priedo XI-2 skyriaus (su pakeitimais) bei naujausios redakcijos ISPS kodekso A dalies nuostatomis, 5. "laivybos apsauga" — tai prevencinių priemonių, kuriomis norima apsaugoti laivus ir uostų įrenginius nuo tyčinių neteisėtų veiksmų grėsmės, visuma, 6. "laivybos apsaugos ryšių centras" reiškia kiekvienos valstybės narės paskirtą organizaciją ryšiui su Komisija ir kitomis valstybėmis narėmis, kuri rūpinasi, kontroliuoja ir informuoja apie šiame reglamente nurodytų laivybos apsaugos priemonių taikymą, 7. "laivybos apsaugos kompetentinga institucija" — tai valstybės narės paskirta institucija, koordinuojanti, įgyvendinanti ir prižiūrinti šiuo reglamentu nustatytų apsaugos priemonių taikymą laivams ir vienam ar keliems uostų įrenginiams. Priklausomai nuo jai patikėtų užduočių, šios valdžios institucijos įgaliojimai gali skirtis, 8. "tarptautinė laivyba" — tai jūrų transporto laivų eismas iš valstybės narės uosto į uostą, esantį už tos valstybės narės ribų, arba atvirkščiai, 9. "vidaus laivyba" — tai jūrinio transporto paslaugos, kai laivas iš vieno uosto įrenginio (terminalo) plaukia į kitą uosto įrenginį (terminalą) tos pačios valstybės narės ribose "" 10. "reguliari paslauga" reiškia laivų, teikiančių paslaugas ir plaukiojančių tarp dviejų ar daugiau uosto įrenginių (terminalų), maršrutus: a) pagal paskelbtą tvarkaraštį; b) arba reguliariai ar tokiu dažnumu, kuris gali būti pripažintas kaip pastovi paslauga, 11. "uosto įrenginys" — tai vieta, kurioje vyksta laivo ir uosto sąveika; šioms vietoms atitinkamai priskiriamos inkaraviečių, laukimo prieplaukų bei prieigų iš jūros zonos, 12. "laivo ir uosto sąveika" — tai tarpusavio sąveika, kai laivas tiesiogiai ir betarpiškai dalyvauja atliekant veiksmus, susijusius su asmenų ar prekių judėjimu, ar laivo arba laivui teikiamomis paslaugomis, 13. "tyčinis neteisėtas veiksmas" — tai sąmoningas veiksmas, kuris savo pobūdžiu ar kontekstu gali padaryti žalos tarptautiniais ar šalies maršrutais plaukiojantiems laivams, jų keleiviams ar kroviniui, arba su jais susijusiems uosto įrenginiams. 3 straipsnis Bendrosios priemonės ir taikymo sritis 1. Nuo 2004 m. liepos 1 d. valstybės narės tarptautinės laivybos sektoriuje privalo taikyti SOLAS Konvencijos specialiąsias priemones laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso A Dalį laivų, kompanijų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugai stiprinti. 2. Nuo 2005 m. liepos 1 d. valstybės narės vidaus laivybos sektoriuje privalo taikyti SOLAS Konvencijoje ir ISPS Kodekso A dalyje numatytas specialiąsias priemones A klasės vidaus laivybos keleiviniams laivams, kaip apibrėžiama 1998 m. kovo 17 d. Tarybos direktyvos 98/18/EB dėl keleivinių laivų saugos taisyklių ir standartų [5] 4 straipsnyje ir jų kompanijoms, kaip nurodyta SOLAS Konvencijos IX-1 skyriuje, ir tuos laivus aptarnaujantiems uosto įrenginiams (terminalams). 3. Valstybės narės, atlikusios privalomąjį saugos rizikos vertinimą, turi nuspręsti kokiu mastu jos iki 2007 m. liepos 1 d. taikys šio reglamento nuostatas skirtingoms laivų, teikiančių paslaugas šalies viduje, kategorijoms, išskyrus 2 dalyje nurodytus laivus, jų kompanijoms ir juos aptarnaujantiems uosto įrenginiams (terminalams). Toks sprendimas negali pažeisti bendrojo apsaugos lygio. Valstybės narės privalo informuoti Komisiją apie priimtą sprendimą ir apie jo periodinius persvarstymus, kurie turi vykti ne rečiau kaip kas penkeri metai. 4. Įgyvendindamos straipsnio 1, 2 ir 3 dalių nuostatas, valstybės narės atsižvelgia į visas ISPS kodekso B dalyje pateiktas rekomendacijas. 5. Šių ISPS kodekso B dalies punktų valstybės narės laikosi taip, tarsi jie būtų privalomi: - 1.12 (laivo apsaugos planų persvarstymas), - 1.16 (uosto įrenginių saugumo įvertinimas), - 4.1 (apsaugos planų ir vertinimų konfidencialumo saugojimas), - 4.4 (pripažintosios apsaugos organizacijos), - 4.5 (pripažintųjų apsaugos organizacijų kompetencijos minimali kompetencija), - 4.8 (apsaugos lygio nustatymas), - 4.14, 4.15, 4.16 (ryšių centrai ir informacija apie uosto įrenginių apsaugos planus), - 4.18 (tapatybės dokumentai), - 4.24 (valstybės, kurios teritoriniuose vandenyse plaukioja laivai, rekomenduojamų apsaugos priemonių laikymasis), - 4.28 (įgulos komplektavimas), - 4.41 (informacijos perdavimas, kai laivui neleidžiama įplaukti į uostą arba kai jis išvaromas iš uosto), - 4.45 (prie Konvencijos neprisijungusių šalių laivai), - 6.1 (kompanijos įsipareigojimas pateikti kapitonui informaciją apie laivo operatorius), - 8.3-8.10 (laivo apsaugos vertinimo minimalūs standartai), - 9.2 (laivo apsaugai taikomi minimalūs standartai), - 9.4 (pripažintųjų apsaugos organizacijų nepriklausomybė), - 13.6 ir 13.7 (su apsauga susijusių treniruočių ir pratybų laivų įguloms ir kompanijos bei laivo apsaugos pareigūnams dažnumas), - 15.3-15.4 (uosto įrenginių apsaugos įvertinimo minimalūs standartai), - 16.3 ir 16.8 (minimalūs standartai, taikomi uosto įrenginio apsaugos planui), - 18.5 ir 18.6 (su apsauga susijusių treniruočių ir pratybų uosto įrenginiuose (terminaluose) ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos pareigūnams dažnumas). 6. Nepaisant ISPS kodekso A dalies 15.4 punkto nuostatų, ISPS kodekso B dalies 1.16 punkte numatyti uosto įrenginių apsaugos vertinimo periodiniai persvarstymai atliekami ne vėliau kaip po penkerių metų nuo to laiko, kai tie vertinimai buvo atlikti arba paskutinį kartą persvarstyti. 7. Šis reglamentas netaikomas kariniams laivams ir transporteriams, krovininiams laivams, kurių bruto tonažas yra mažesnis nei 500 tonų, laivams, nevaromiems mechaninėmis priemonėmis, mediniams paprastiems laivams, žvejybos laivams ir nekomercinės paskirties laivams. 8. Nežiūrint į 2 ir 3 dalių nuostatas, valstybės narės privalo užtikrinti, kad patvirtintuose laivo apsaugos ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos planuose būtų numatytos nuostatos, užtikrinančios, kad bet kuris laivas, laivo/uosto sąveika arba "iš laivo/į laivą" veikla, kuriems šis reglamentas nėra taikomas, nesukeltų pavojaus laivams, kuriems šis reglamentas yra taikomas. 4 straipsnis Informacijos perdavimas 1. Kiekviena valstybė narė perduoda Tarptautinei jūrų organizacijai (TJO), Komisijai ir kitoms valstybėms narėms informaciją, kurios reikalauja SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 13 taisyklė (Informacijos perdavimas). 2. Kiekviena valstybė narė perduoda Komisijai ir kitoms valstybėms narėms kontaktinius duomenis pareigūnų, apie kuriuos kalbama ISPS Kodekso B dalies 4.16 punkte, ir informaciją, apie kurią kalbama ISPS Kodekso B Dalies 4.41 punkte, kai laivui neleidžiama įplaukti į uostą arba jis išsiunčiamas iš uosto. 3. Remdamosi atliktais uosto įrenginių (terminalų) apsaugos vertinimais, kiekviena valstybė narė sudaro uosto įrenginių (terminalų) sąrašą ir numato SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 2 taisyklės 2 punkte (priemonių taikymas uosto įrenginiuose, kurie retkarčiais aptarnauja tarptautinius maršrutus) nurodytų priemonių taikymo apimtį. Ne vėliau kaip iki 2004 m. liepos 1 d. kiekviena valstybė narė perduoda šį sąrašą kitoms valstybėms narėms ir Komisijai. Be to, Komisijai ir suinteresuotai valstybei narei turi būti pateikta pakankamai informacijos apie tokių priemonių taikymą. 5 straipsnis Alternatyvūs susitarimai dėl apsaugos arba lygiavertės apsaugos priemonės 1. Šio reglamento tikslu SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 11 taisyklė gali būti taikoma ir Bendrijos viduje nustatytais maršrutais plaukiojantiems laivams bei jų naudojamiems uosto įrenginiams (terminalams). 2. Tuo tikslu valstybės narės gali savo vardu pasirašyti abipuses arba daugiašales sutartis, numatytas paminėtoje SOLAS taisyklėje. Valstybės narės gali apsvarstyti tokių sutarčių pasirašymą, siekdamos skatinti pakrantės laivybą Bendrijos viduje. Sutartis pasirašiusios valstybės narės privalo informuoti apie tai Komisiją ir pateikti pakankamai informacijos apie priemones, kad Komisija galėtų įvertinti, ar pasirašytos sutartys nepažeidžia kitų laivų ar uosto įrenginių (terminalų), nenumatytų sutartyje, apsaugos lygio. Pranešime Komisijai galima neminėti informacijos apie priemones, tiesiogiai susijusias su nacionaliniu saugumu. Komisija patikrins, ar pasirašyti susitarimai užtikrina reikiamą apsaugos lygį, ypatingą dėmesį atkreipiant į SOLAS 11 taisyklės 2 punkto reikalavimus, ar jos atitinka Bendrijos įstatymus ir ar neprieštarauja vidaus rinkos funkcionavimui. Jeigu susitarimai neatitinka šių kriterijų, Komisija, vadovaudamasi 11 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka, per keturis mėnesius priims sprendimą; tokiu atveju susitarimus pasirašiusios valstybės narės privalo susitarimus nutraukti arba juos atitinkami pakoreguoti. 3. Tokių sutarčių peržiūra, kaip numatyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 11 taisyklės 4 punkte, privalo būti atliekama ne rečiau kaip kas penkeri metai. 4. Vidaus laivybai ir uosto įrenginiams (terminalams), apie kuriuos kalbama šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje ir 3 straipsnio 3 dalyje, valstybės narės gali pasirašyti tolygius apsaugos susitarimus, kuriuos numato SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 12 taisyklė (tolygūs apsaugos susitarimai), su sąlyga, kad tokie apsaugos susitarimai būtų ne mažiau veiksmingi nei nurodyti SOLAS Konvencijos XI-2 skyriuje bei atitinkamose privalomose ISPS Kodekso nuostatose. Tokį susitarimą pasirašiusi valstybė narė perduoda Komisijai pakankamai informacijos apie šiuos pasirašytus susitarimus ir rezultatus apie periodinę jų peržiūrą, kuri turi būti atliekama ne vėliau kaip po penkerių metų nuo susitarimo pasirašymo ar jo paskutinės peržiūros datos. Komisija patikrina tokių susitarimų pritaikymo sąlygas, kaip nurodyta šio reglamento 9 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse ten pat nustatyta tvarka. 6 straipsnis Informacijos apie apsaugą pateikimas prieš įplaukiant į valstybės narės uostą 1. Kai laivas, kuriam taikomi SOLAS Konvencijos ir ISPS Kodekso specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti reikalavimai arba šio reglamento 3 straipsnis, praneša apie savo ketinimą atvykti į valstybės narės uostą, kompetentinga tos valstybės narės laivybos apsaugos institucija pareikalauja, kad būtų pateikta informacija, nurodyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte (Laivai, ketinantys įplaukti į kitos Susitariančiosios Vyriausybės uostą). Ši institucija išanalizuoja pateiktą informaciją ir, jeigu reikia, pasinaudoja tvarka, nurodyta tos SOLAS taisyklės 2 punkte. 2. Straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją reikia pateikti: a) ne mažiau kaip prieš 24 valandas; arba b) vėliausiai tuo metu, kai laivas išplaukia iš ankstesniojo uosto, jei plaukimo laikas trumpesnis negu 24 valandos; arba c) kai įplaukimo uostas yra nežinomas arba kai plaukimo metu jis pakeičiamas — iškart, kai tik įplaukimo uostas tampa žinomas. 3. Turi būti rašoma ataskaita apie tai, kokios tvarkos laikėsi kiekvienas laivas pavojų saugumui keliančio incidento atveju, kuris apibrėžiamas SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 1 taisyklės 1.13 punkte (apibrėžimai). 7 straipsnis Išimtys dėl informacijos apie apsaugą pateikimo, prieš laivui įplaukiant į uostą 1. Valstybė narė gali atleisti nuo 6 straipsnyje nurodyto reikalavimo teikti informaciją laivus, teikiančius reguliarias paslaugas tarp jos teritorijoje esančių uosto įrenginių (terminalų), jeigu: a) kompanija, teikianti pirmiau minėtas reguliarias paslaugas, parengia ir atnaujina tokių laivų sąrašą ir išsiunčia jį kompetentingai atitinkamo uosto laivybos apsaugos institucijai; b) informacija apie kiekvieną reisą, nurodyta SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte, turi būti pateikta kompetentingai laivybos apsaugos institucijai jos prašymu. Kompanija privalo nustatyti vidaus sistemą, užtikrinančią, kad gavus prašymą ši informacija būtų išsiųsta kompetentingai laivybos apsaugos institucijai bet kuriuo metu ir nedelsiant. 2. Kai tarp dviejų ar kelių valstybių narių yra nustatytas tarptautinis reguliarus maršrutas, bet kuri su tuo susijusi valstybė narė gali paprašyti kitos valstybės narės šiam maršrutui taikyti išimtį, laikantis 1 dalyje nurodytų sąlygų. 3. Valstybė narė periodiškai tikrina, ar laikomasi 1 ir 2 dalyse nurodytų sąlygų. Paaiškėjus, kad neatitinka nors viena sąlyga, valstybė narė gali nedelsiant panaikinti kompanijai suteiktą privilegiją. 4. Valstybės narės parengia kompanijų ir laivų, kuriems taikoma išimtis pagal šį straipsnį, sąrašą ir nuolatos jį atnaujina. Jos perduoda šį sąrašą su visais naujausiais papildymais Komisijai ir bet kuriai to paprašiusiai valstybei narei. 5. Nežiūrint į 1 ir 2 dalyse pateiktas nuostatas, saugumo tikslais arba atskirais atvejais valstybė narė gali pareikalauti, kad prieš įplaukdamas į uostą laivas pateiktų informaciją, nurodytą SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 2.1 punkte. 8 straipsnis Saugos tikrinimas valstybės narės uostuose 1. Liudijimų tikrinimą, nurodytą SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 1.1 punkte (Laivų kontrolė uoste), uoste atlieka arba kompetentinga laivybos apsaugos institucija, apibrėžta šio reglamento 2 straipsnio 7 dalyje, arba inspektoriai, apibrėžti Direktyvos 95/21/EB 2 straipsnio 5 dalyje. 2. Jeigu pareigūnas, atliekantis 1 dalyje paminėtą liudijimų patikrą, turi pagrįstų priežasčių manyti, kad laivas neatitinka SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso reikalavimų, bet toks pareigūnas nepriklauso tos valstybės narės institucijai, vykdančiai SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti 9 taisyklės 1.2 ir 1.3 punktuose nustatytas priemones, jis privalo nedelsiant apie tai informuoti atitinkamą instituciją. 9 straipsnis Įgyvendinimo ir atitikties tikrinimas 1. Valstybės narės atlieka administracinius ir kontrolinius veiksmus, kurių reikalauja SOLAS Konvencijos specialiųjų priemonių laivybos apsaugai stiprinti ir ISPS Kodekso nuostatos. Jos privalo užtikrinti, kad šio reglamento nuostatų įgyvendinimui būtų numatytos ir veiksmingai paskirstytos visos reikiamos priemonės. 2. Iki 2004 m. liepos 1 d. valstybės narės privalo paskirti laivybos apsaugos ryšių centrą. 3. Šio reglamento įgyvendinimui kiekviena valstybė narė privalo sudaryti nacionalinę programą. 4. Praėjus šešiems mėnesiams nuo 3 straipsnyje nurodytų priemonių taikymo pradžios, Komisija kartu su 2 dalyje nurodytu laivybos apsaugos ryšių centru pradeda tikrinimus, įskaitant tam tikrą uosto įrenginių (terminalų) ir su jais susijusių kompanijų skaičiaus patikrą, siekiant stebėti, kaip valstybės narės laikosi šio reglamento. Tokios patikros atliekamos pagal duomenis, kuriuos pateikia 2 dalyje minimas laivybos apsaugos ryšių centras, įskaitant kontrolines ataskaitas. Tokių patikrų atlikimo procedūros turi atitikti 11 straipsnio 2 dalyje numatytą tvarką. 5. Pareigūnai, kuriuos Komisija įgalioja atlikti 4 dalyje minėtą patikrą, turi pateikti Komisijos išduotą raštišką įgaliojimą, kuriame turi būti nurodyta tema, patikros tikslas ir patikros pradžios data. Prieš patikrą Komisija tinkamu laiku turi informuoti valstybę narę, kurioje bus atliekama patikra. Valstybė narė, kurioje bus atliekama patikra, privalo tam paklusti ir užtikrinti, kad patikrai paklustų su tuo susijusios organizacijos ir asmenys. 6. Komisija patikrintai valstybei narei perduoda patikros ataskaitą, per tris mėnesius nuo ataskaitos gavimo dienos valstybė narė privalo nurodyti, kokių priemonių ėmėsi trūkumams pašalinti. Ataskaita ir priemonių sąrašas turi būti perduoti 11 straipsnio 1 dalyje nurodytam Komitetui. 10 straipsnis Pakeitimų įtraukimas į tarptautinius dokumentus 1. 2 straipsnyje minimi tarptautiniai dokumentai, kurie yra taikomi pagal 3 straipsnio 1 dalies sąlygas, yra įsigalioję dokumentai, įskaitant naujausius jų pakeitimus, išskyrus į šį reglamentą neįtrauktus pakeitimus, susijusius su šio straipsnio 5 dalyje numatyta atitikties patikros procedūra. 2. 2 straipsnyje minėtų tarptautinių dokumentų pakeitimų dėl vidaus laivybos laivų ir juos aptarnaujančių uosto įrenginių (terminalų), kuriems šis reglamentas yra taikomas, jeigu šie pakeitimai yra techninis SOLAS Konvencijos ir ISPS Kodekso nuostatų atnaujinimas, įtraukiami 11 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Tokiais atvejais netaikoma atitikties tikrinimo procedūra, nurodyta šio straipsnio 5 dalyje. 3. Vadovaujantis 11 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka, galima priimti nuostatas dėl tvarkos, nustatančios ISPS Kodekso privalomųjų nuostatų taikymą, suvienodinimo, neplečiant šio reglamento apimties. 4. Šio reglamento tikslais ir norint sumažinti prieštaravimų tarp Bendrijos jūrinės teisės ir tarptautinių dokumentų riziką, valstybės narės ir Komisija bendradarbiauja ir dalyvauja koordinaciniuose bei kituose panašiuose susirinkimuose, norėdamos nustatyti bendrą poziciją ar požiūrį į tarptautines teisės normas. 5. Šiame straipsnyje numatoma atitikties tikrinimo tvarka, norint pašalinti tarptautinių dokumentų pakeitimų poveikį šio reglamento taikymo sričiai, jeigu, Komisijos vertinimu, yra akivaizdi rizika, kad tokie pakeitimai pablogins laivybos apsaugos lygį arba neatitiks Bendrijos įstatymų. Atitikties tikrinimo tvarka gali būti naudojama tik šio reglamento pakeitimams 11 straipsnio 2 dalyje nurodytose srityse ir tik Komisijai suteiktų įgaliojimų ribose. 6. 5 dalyje nurodytomis aplinkybėmis atitikties patikros procedūrą inicijuoja Komisija, kuri gali veikti kurios nors valstybės narės prašymu. Patvirtinus tarptautinio dokumento pakeitimą, Komisija nedelsiant kreipiasi į 11 straipsnio 1 dalyje nurodytą Komitetą su pasiūlymu dėl tokio pakeitimo neįtraukimo į šį reglamentą. Atitikties patikros procedūra, įskaitant Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje numatytas procedūras, turi būti užbaigta ne vėliau kaip likus mėnesiui iki tarptautiniu lygiu nustatyto termino dėl nebylaus sutikimo su pakeitimu pabaigos arba iki numatytos tokio pakeitimo įsigaliojimo datos. 7. Rizikos atveju, apie kurį kalbama 5 dalies pirmojoje pastraipoje, kai atliekama atitikties patikra, valstybės narės nesiima jokių priemonių dėl tokio pakeitimo įtraukimo į savo nacionalinius teisės aktus arba jos pritaikymo atitinkamuose tarptautiniuose dokumentuose. 8. Visi tarptautinių dokumentų pakeitimai, įtraukti į Bendrijos jūrinę teisę pagal 5 ir 6 dalis, informaciniais tikslais bus skelbiami Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. 11 straipsnis Komiteto procedūra 1. Komitetas padeda dirbti Komisijai. 2. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, reikia taikyti Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsnius, atsižvelgiant į 8 straipsnio nuostatas. Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje minimas laikotarpis yra vienas mėnuo. 3. Jeigu yra nuoroda į šią dalį, reikia taikyti Sprendimo 1999/468/EB 6 ir 7 straipsnius, atsižvelgiant į 8 straipsnio nuostatas. Sprendimo 1999/468/EB 6 straipsnio b ir c punktuose minimas laikotarpis yra vienas mėnuo. 4. Komitetas nustato savo darbo tvarkos taisykles. 12 straipsnis Konfidencialumas Taikydama šį reglamentą, Komisija, vadovaudamasi 2001 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimu 2001/844/EB, EAPB, Euratomas, iš dalies keičiančiu jos darbo tvarkos taisykles [6], imasi visų priemonių konfidencialios informacijos, su kuria ji gali susipažinti arba kurią pateikia valstybės narės, apsaugojimui. Valstybės narės imasi lygiaverčių priemonių pagal atitinkamus nacionalinius teisės aktus. Visi darbuotojai, atliekantys saugos patikras arba dirbantys su konfidencialia informacija, susijusia su šiuo reglamentu, turi turėti atitinkamą apsaugos lygį, kurį suteikia tų darbuotojų valstybė narė. 13 straipsnis Informacijos skleidimas 1. Nepažeidžiant visuomenės teisės susipažinti su dokumentais, kurią numato 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais [7], patikros ataskaitos ir atsakymai valstybėms narėms, nurodyti 4 straipsnio 3 dalyje, 5 straipsnio 2 dalyje, 5 straipsnio 4 dalyje ir 9 straipsnio 6 dalyje, bus įslaptinti ir neviešinami. Su jais galės susipažinti tik atitinkamos institucijos, kurios galės apie juos informuoti suinteresuotas šalis susipažinimo tikslais, vadovaujantis galiojančiais nacionaliniais teisės aktais dėl konfidencialios informacijos skleidimo. 2. Jei galima ir vadovaudamosi galiojančiais nacionaliniais teisės aktais, valstybės narės laiko paslaptyje informaciją apie patikros ataskaitas ir valstybių narių atsakymus, susijusius su kitomis valstybėmis narėmis. 3. Tais atvejais, kai neaišku, ar patikros ataskaitos ir atsakymai turi būti platinami ar ne, valstybės narės ir Komisija konsultuojasi su valstybe nare, kuriai ši informacija priklauso. 14 straipsnis Sankcijos Valstybės narės užtikrina, kad būtų nustatytos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios sankcijos už šio reglamento nuostatų pažeidimus. 15 straipsnis Įsigaliojimas Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Jis taikomas nuo 2004 m. liepos 1 d., išskyrus 3 straipsnio 2 ir 3 dalių bei 9 straipsnio 4 dalies nuostatas, kurios įsigalioja ir taikomos nuo tose dalyse nustatytų datų. Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Strasbūre, 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento vardu Pirmininkas P. Cox Tarybos vardu Pirmininkas D. Roche [1] OL C 32, 2004 2 5, p. 21. [2] 2003 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2004 m. kovo 22 d. Tarybos sprendimas. [3] OL L 157, 1995 7 7, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/84/EB OL L 324, 2002 11 29, p. 53. [4] OL L 184, 1999 7 17, p. 23. [5] OL L 144, 1998 5 15, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2003/75/EB (OL L 190, 2003 7 30, p. 6). [6] OL L 317, 2001 12 3, p. 1. [7] OL L 145, 2001 5 31, p. 43. -------------------------------------------------- I PRIEDAS 1974 M. TARPTAUTINĖS KONVENCIJOS DĖL ŽMOGAUS GYVYBĖS APSAUGOS JŪROJE SU PAKEITIMAIS PRIEDO PAKEITIMAI "XI-2 SKYRIUS LAIVYBOS SAUGUMĄ GERINANČIOS YPATINGOSIOS PRIEMONĖS 1 taisyklė Sąvokų apibrėžimai 1. Jei aiškiai nenurodyta kitaip, šiame skyriuje: 1. Biriųjų krovinių laivas — biriųjų krovinių laivas, kaip apibrėžta IX/1.6 taisyklėje; 2. Chemikalų tanklaivis — chemikalų tanklaivis, kaip apibrėžta VII/8.2 taisyklėje; 3. "Dujovežis — dujovežis, kaip apibrėžta VII/11.2 taisyklėje;" ladjo za prevoz plina, kot je opredeljena v pravilu VII/11.2. 4. Greitaeigis laivas — greitaeigis laivas, kaip apibrėžta X/1.2 taisyklėje; 5. Mobilusis atviros jūros gręžimo įrenginys — mechaniniu būdu varomas mobilusis atviros jūros gręžimo įrenginys, nesantis nuolatinėje vietoje; kaip apibrėžta IX/1 taisyklėje; 6. Naftos tanklaivis — naftos tanklaivis, kaip apibrėžta II-1/2.12 taisyklėje; 7. Kompanija — Kompanija, kaip apibrėžta IX/1 taisyklėje; 8. Laivo/uosto sąveika — sąveika, kuri atsiranda, kai laivui tiesiogiai ir netiesiogiai daro poveikį veiksmai, susiję su asmenų, prekių judėjimu ar uosto paslaugų teikimu laivui ar iš laivo; 9. Uosto įrenginys (terminalas) — Susitariančiosios Vyriausybės ar Paskirtosios institucijos nustatyta vieta, kur vyksta laivo/uosto sąveika. Tai apima atitinkamai tokias zonas, kaip inkaravietės, laukimo prieplaukos ir prieigos iš jūros pusės; 10. Veikla "iš laivo į laivą" — bet kokia veikla, nesusijusi su uosto įrenginiu (terminalu), bet susijusi su prekių ar asmenų perdavimu iš vieno laivo į kitą; 11. Paskirtoji institucija — Susitariančiosios Vyriausybės nustatyta (-os) organizacija (-os) ar administracija (-os), atsakinga (-os) už šio skyriaus nuostatų, susijusių su uosto įrenginio (terminalo) apsauga ir laivo/uosto sąveika — iš uosto įrenginio (terminalo) pozicijos — įgyvendinimo užtikrinimą; 12. Tarptautinis laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos kodeksas (TLUA kodeksas) (toliau — Kodeksas) — Tarptautinis laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos kodeksas, kurį sudaro A dalis (nuostatos, kurios turi būti vertinamos kaip privalomieji reikalavimai) ir B dalis (nuostatos, kurios turi būti vertinamos kaip rekomendacinės), Susitariančiųjų Vyriausybių konferencijos priimtas 2002 m. gruodžio 12 d. 2 rezoliucija prie 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje su pakeitimais, kuriuos gali daryti Organizacija, su sąlyga, kad: 1. Kodekso A dalies pakeitimai būtų priimami, įsigaliotų ir pradėtų veikti pagal šios Konvencijos VIII straipsnį, kuriame numatyta pakeitimų tvarka, taikoma Priedui, išskyrus I skyrių, ir 2. Kodekso B dalies pakeitimai būtų priimami Jūrų saugumo komiteto pagal jo procedūros taisykles; 13. Pavojų saugumui keliantis incidentas — bet koks įtartinas veiksmas ar aplinkybė, keliantys grėsmę laivo, įskaitant mobilųjį atviros jūros gręžimo įrenginį ir greitaeigį laivą, ar uosto įrenginio (terminalo), ar bet kurios laivo/uosto sąveikos, ar bet kurios "iš laivo į laivą" veiklos saugumui; 14. Apsaugos lygis — rizikos, kad gali būti mėginimų įvykdyti ar įvyks pavojų saugumui keliantis incidentas, laipsnio nustatymas; 15. Apsaugos deklaracija — tarp laivo ir (arba) uosto įrenginio (terminalo) ar kito laivo, su kuriuo jis sąveikauja, sudarytas susitarimas, nustatantis apsaugą užtikrinančias priemones, kurias kiekvienas iš jų įgyvendins; 16. Pripažinta apsaugos organizacija — organizacija, turinti patirties apsaugos klausimų srityje ir žinių apie laivą bei uosto veiklą, įgaliota vykdyti įvertinimo ar patikrinimo, ar patvirtinimo, ar sertifikavimo veiklą, kaip reikalaujama pagal šį skyrių arba Kodekso A dalį. 2. Sąvoka "laivas", vartojama 3-13 taisyklėse, apima ir mobiliuosius atviros jūros gręžimo įrenginius ir greitaeigius laivus. 3. Sąvoka "visi laivai", vartojama šiame skyriuje, reiškia bet kokį laivą, kuriam taikomos šio skyriaus nuostatos. 4. Sąvoka "Susitariančioji Vyriausybė", kai vartojama 3, 4, 7, 10, 11, 12, 13 taisyklėse, reiškia ir "paskirtąją instituciją". 2 taisyklė Taikymas 1. Šis skyrius taikomas: 1. šiems tarptautinius reisus vykdančių laivų tipams: 1.1. keleiviniams laivams, įskaitant greitaeigius keleivinius laivus; 1.2. krovininiams laivams, įskaitant greitaeigius laivus, kurių bendrasis tonažas 500 ir didesnis; ir 1.3. mobiliesiems atviros jūros gręžimo įrenginiams; ir 2. uosto įrenginiams (terminalams), aptarnaujantiems tokius laivus, vykdančius tarptautinius reisus. 2. Nepaisydamos 1.2 papunkčio nuostatų, Susitariančiosios Vyriausybės nusprendžia, kiek šis skyrius ir atitinkami Kodekso A dalies skirsniai taikytini tiems jų teritorijoje esantiems uosto įrenginiams (terminalams), kurie kartais turi aptarnauti iš tarptautinio reiso atplaukiančius arba į tarptautinį reisą išplaukiančius laivus, nors pirmiausia jais naudojasi tarptautiniais reisais neplaukiojantys laivai. 2.1. Sprendimus, priimamus vadovaujantis 2 punktu, Susitariančiosios Vyriausybės grindžia uosto įrenginio (terminalo) apsaugos įvertinimu, atliktu pagal Kodekso A dalies nuostatas. 2.2. Joks sprendimas, kurį vadovaudamasi 2 punktu priima Susitariančioji Vyriausybė, neturi mažinti apsaugos lygio, kurio siekiama šiuo Kodekso A dalies skyriumi. 3. Šis skyrius netaikomas karo laivams, karinio laivyno pagalbiniams laivams arba kitiems laivams, priklausantiems Susitariančiajai Vyriausybei arba jos valdomiems ir naudojamiems tik Vyriausybės nekomercinei tarnybai. 4. Niekas šiame skyriuje nepažeidžia tarptautinės teisės numatytų valstybių teisių ir prievolių. 3 taisyklė Susitariančiųjų Vyriausybių pareigos, susijusios su apsauga 1. Administracijos nustato apsaugos lygius ir užtikrina su apsaugos lygiais susijusios informacijos pateikimą laivams, turintiems teisę plaukioti su jų vėliava. Pasikeitus apsaugos lygiui, informacija apie apsaugos lygį atnaujinama pagal aplinkybes. 2. Susitariančiosios Vyriausybės nustato apsaugos lygius ir užtikrina su apsaugos lygiais susijusios informacijos pateikimą uosto įrenginiams (terminalams), esantiems jų teritorijoje, ir laivams — prieš įplaukiant į uostą ar būnat uoste, esančiame jų teritorijoje. Pasikeitus apsaugos lygiui, informacija apie apsaugos lygį atnaujinama pagal aplinkybes. 4 taisyklė Reikalavimai kompanijoms ir laivams 1. Kompanijos vykdo atitinkamus šio skyriaus ir Kodekso A dalies reikalavimus, atsižvelgdamos į Kodekso B dalyje pateiktas gaires. 2. Laivai vykdo atitinkamus šio skyriaus ir Kodekso A dalies reikalavimus, atsižvelgdamos į Kodekso B dalyje pateiktas gaires, ir toks vykdymas tikrinamas bei sertifikuojamas, kaip numatyta Kodekso A dalyje. 3. Prieš įplaukdamas į uostą ar būdamas uoste, esančiame Susitariančiosios Vyriausybės teritorijoje, laivas vykdo tos Susitariančiosios Vyriausybės nustatytus apsaugos lygio reikalavimus, jeigu toks apsaugos lygis yra aukštesnis už laivui Administracijos nustatytą apsaugos lygį. 4. Laivai nedelsdami turi reaguoti į bet kurį apsaugos lygio pakeitimą į aukštesnį. 5. Kai laivas neatitinka šio skyriaus ar Kodekso A dalies reikalavimų arba negali atitikti Administracijos ar kitos Susitariančiosios Vyriausybės nustatyto ir tokiam laivui taikytino apsaugos lygio, laivas praneša atitinkamoms kompetentingoms institucijoms, prieš vykdydamas bet kokią laivo/uosto sąveiką ar prieš įplaukdamas į uostą, atsižvelgiant į tai, kas įvyks anksčiau. 5 taisyklė Konkreti kompanijų atsakomybė Kompanija užtikrina, kad kapitonas visą laiką laive turėtų prieinamą informaciją, pagal kurią Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai gali nustatyti: 1. kas yra atsakingas už įgulos narių ar kitų laive tuo metu įdarbintų ar pasamdytų asmenų paskyrimą bet kurioms pareigoms laive; 2. kas yra atsakingas už sprendimus dėl laivo naudojimo; ir 3. tada, kai laivas naudojamas pagal frachtuotojo sąlygas, kas yra tokios frachtavimo sutarties šalis (-ys). 6 taisyklė Laivo pavojaus signalo sistema 1. Visi laivai turi būti aprūpinti laivo pavojaus signalo sistema, tokia tvarka: 1. laivai, pastatyti 2004 m. liepos 1 d. ar vėliau; 2. keleiviniai laivai, įskaitant greitaeigius keleivinius laivus, pastatytus iki 2004 m. liepos 1 d., ne vėliau negu pirmoji radijo įrenginių patikra po 2004 m. liepos 1 d.; 3. 500 ir didesnio bendrojo tonažo naftos tanklaiviai, cheminiai tanklaiviai, dujovežiai, biriųjų krovinių laivai ir greitaeigiai krovininiai laivai, pastatyti iki 2004 m. liepos 1 d., ne vėliau negu pirmoji radijo įrenginių patikra po 2004 m. liepos 1 d.; ir 4. 500 ir didesnio bendrojo tonažo kiti krovininiai laivai bei mobilieji atviros jūros gręžimo įrenginiai, pastatyti iki 2004 m. liepos 1 d., ne vėliau negu pirmoji radijo įrenginių patikra po 2006 m. liepos 1 d. 2. Kai laivo pavojaus signalo sistema yra aktyvuota, ji turi: 1. skelbti ir perduoti iš laivo į krantą pavojaus signalą kompetentingai Administracijos paskirtai institucijai, kuri tokiomis aplinkybėmis gali įtraukti kompaniją, identifikuodama laivą, jo buvimo vietą ir nurodydama, kad laivo saugumui iškilo pavojus ar kad jis buvo pažeistas; 2. nesiųsti laivo pavojaus signalo jokiems kitiems laivams; 3. neskelbti jokio pavojaus signalo laive; ir 4. tęsti laivo pavojaus signalą, kol jis bus išjungtas ir (ar) įjungtas iš naujo. 3. Laivo pavojaus signalo sistema: 1. turi būti tokia, kad ją būtų galima įjungti iš navigacinio tiltelio ir bent iš dar vienos vietos; ir 2. turi atitikti ne žemesnius, negu Organizacijos priimti, veikimo standartus. 4. Laivo pavojaus signalo sistemos įjungimo vietos turi būti suprojektuotos taip, kad būtų užkirstas kelias netyčia paskelbti laivo pavojaus signalą. 5. Reikalavimus, taikomus laivo pavojaus signalo sistemai, galima įgyvendinti naudojant radijo įrangą, kuri atitinka IV skyriaus reikalavimus, su sąlyga, kad bus įvykdytos šios taisyklės nuostatos. 6. Kai Administracija gauna pranešimą apie laivo siųstą pavojaus signalą, ji nedelsdama apie tai praneša valstybei (-ėms), netoli kurios (-ių) tas laivas tuo metu vykdo savo veiklą. 7. Kai Susitariančioji Vyriausybė gauna pranešimą apie laivo, kuris neturi teisės plaukioti su jos vėliava, siųstą pavojaus signalą, ji nedelsdama apie tai praneša atitinkamai Administracijai ir, jei reikia, valstybei (-ėms), netoli kurios (-ių) tas laivas tuo metu vykdo savo veiklą. 7 taisyklė Grėsmės laivams 1. Susitariančiosios Vyriausybės nustato apsaugos lygius ir užtikrina informacijos apie apsaugos lygį pateikimą laivams, veikiantiems jų teritoriniuose vandenyse ar pranešusiems apie ketinimą įplaukti į jų teritorinius vandenis. 2. Susitariančiosios Vyriausybės pateikia kontaktinius punktus, per kuriuos tokie laivai gali prašyti patarimo ar pagalbos ir kuriems tokie laivai gali pranešti apie bet kukius rūpimus apsaugos klausimus dėl kitų laivų, judėjimų ar ryšių. 3. Nustačius, jog galima užpuolimo rizika, su tuo susijusios Susitariančiosios Vyriausybės praneša atitinkamiems laivams ir jų Administracijoms apie: 1. turimą apsaugos lygį; 2. visas apsaugą užtikrinančias priemones, kurias atitinkami laivai privalo turėti, kad apsigintų nuo užpuolimo pagal Kodekso A dalies nuostatas; ir 3. apsaugą užtikrinančias priemones, kurias prireikus pakrantės valstybė yra nusprendusi įdiegti. 8 taisyklė Kapitono įgaliojimai veikti savo nuožiūra laivo saugai ir apsaugai palaikyti 1. Kapitono veiksmai priimant ar vykdant bet kurį kapitono profesine nuomone būtiną laivo saugai ir apsaugai palaikyti sprendimą neturi būti varžomi kompanijos, frachtuotojo ar bet kurio kito asmens. Tai apima draudimą patekti į laivą asmenims (išskyrus tuos, kurie yra tinkamai Susitariančiosios Vyriausybės įgalioti) ar jų asmeniniams daiktams ir atsisakymą pakrauti krovinį, įskaitant konteinerius ar kitas uždaras krovinių transportavimo priemones. 2. Jeigu kapitono profesine nuomone laivo veiklos metu iškyla konfliktas tarp bet kurių saugos ir apsaugos reikalavimų, taikytinų laive, kapitonas vykdo tuos reikalavimus, kurie būtini palaikyti laivo saugą. Tokiu atveju kapitonas gali įgyvendinti laikinąsias apsaugą užtikrinančias priemones ir informuoti apie tai Administraciją bei prireikus Susitariančiąją Vyriausybę, kurios uoste laivas stovi ar į kurį ketina įplaukti. Bet kurios tokios laikinosios apsaugą užtikrinančios priemonės pagal šią taisyklę turi kiek galima geriau atitikti vyraujantį apsaugos lygį. Nustačius tokius atvejus, Administracija turi užtikrinti, kad tokie konfliktai būtų išspręsti ir sumažėtų jų pasikartojimo tikimybė. 9 taisyklė Kontrolės ir atitikties priemonės 1. Laivų kontrolė uostuose 1.1. Šiame skyriuje kiekvienas laivas, kuriam taikomas šis skyrius, kai jis stovi kitos Susitariančiosios Vyriausybės uoste, yra tokios Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgaliotų pareigūnų, kurie gali būti tie patys kaip ir vykdantieji I/19 taisyklės funkcijas, kontrolės objektas. Tokia kontrolė apsiriboja patikrinimu, ar laive yra galiojantys Tarptautinis laivo apsaugos liudijimas ar Laikinasis tarptautinis laivo apsaugos liudijimas, išduoti pagal Kodekso A dalies ("Sertifikavimas") nuostatas, kurie pripažįstami, jeigu nėra kito aiškaus pagrindo manyti, jog laivas neatitinka šio skyriaus ar Kodekso A dalies reikalavimų. 1.2. Jeigu yra aiškus pagrindas ar jeigu reikalaujamas galiojantis liudijimas nepateikiamas, Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai nustato vieną ar daugiau kontrolės priemonių tokiam laivui, kaip numatyta 1.3 punkte. Bet kokios tokios nustatytos priemonės turi būti proporcingos ir atitikti Kodekso B dalyje pateiktas gaires. 1.3. Kontrolės priemonės yra tokios: laivo inspektavimas, laivo užlaikymas, laivo sulaikymas, operacijų ribojimas, įskaitant judėjimą uosto ribose, arba laivo pašalinimas iš uosto. Tokios kontrolės priemonės gali papildomai ar alternatyviai apimti kitas švelnesnes administracines ar korekcines priemones. 2. Laivai, ketinantys įplaukti į kitos Susitariančiosios Vyriausybės uostą 2.1. Šiame skyriuje Susitariančioji Vyriausybė gali reikalauti, kad laivai, ketinantys įplaukti į jos uostą, tokios Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgaliotiems pareigūnams pateiktų tokią informaciją, kad būtų užtikrintas šio skyriaus nuostatų laikymasis prieš įplaukiant į uostą, siekiant išvengti būtinybės taikyti kontrolės priemones ar veiksmus: 1. kad laivas turi galiojantį liudijimą ir jį išdavusios institucijos pavadinimą; 2. apsaugos lygį, pagal kurį šiuo metu eksploatuojamas laivas; 3. apsaugos lygį, pagal kurį laivas buvo eksploatuojamas bet kuriame ankstesniame uoste, kur jis vykdė laivo/uosto sąveiką 2.3 punkte nurodytu laiku; 4. bet kurias specialias ar papildomas apsaugos priemonės, kurių laivas ėmėsi bet kuriame ankstesniame uoste, kur jis vykdė laivo/uosto sąveiką 2.3 punkte nustatytu laiku; 5. kad atitinkamos laivo apsaugos procedūros buvo palaikomos bet kurios veiklos "iš laivo į laivą" metu 2.3 punkte nustatytu laiku; ar 6. kitą praktinę su apsauga susijusią informaciją (tačiau ne laivo apsaugos plano detales), atsižvelgiant į Kodekso B dalyje pateiktas gaires. Susitariančiosios Vyriausybės reikalavimu laivas ar kompanija pateikia tokiai Susitariančiajai Vyriausybei priimtiną aukščiau minėtos informacijos patvirtinimą. 2.2. Kiekvienas laivas, kuriam taikomas šis skyrius, ketinantis įplaukti į kitos Susitariančiosios Vyriausybės uostą, pateikia 2.1 punkte nurodytą informaciją, jei jos tos Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai pareikalauja. Kapitonas gali atsisakyti pateikti tokią informaciją, suprasdamas, kad toks reikalavimo nevykdymas gali būti draudimo įplaukti į uostą priežastis. 2.3. Laivas turi saugoti 10 paskutinių įplaukimų į uosto įrenginius (terminalus) įrašus su 2.1 punkte nurodyta informacija. 2.4. Jeigu, gavę 2.1 punkte nurodytą informaciją uosto, į kurį laivas ketina įplaukti, Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai vis tiek turi rimtą pagrindą manyti, jog laivas neatitinka šio skyriaus ar Kodekso A dalies reikalavimų, tokie pareigūnai turi bandyti užmegzti ryšį su Administracija ir laivo bei Administracijos tarpusavio ryšį tam, kad būtų ištaisytas neatitikimas. Jeigu užmezgus tokį ryšį neatitikimas neištaisomas arba jeigu tokie pareigūnai vis dar turi rimtą pagrindą tikėti, kad laivas neatitinka šio skyriaus ar Kodekso A dalies reikalavimų, jie gali imtis su tuo laivu susijusių veiksmų, kaip numatyta 2.5 punkte. Visi veiksmai turi būti proporcingi, atsižvelgiant į Kodekso B dalyje pateiktas gaires. 2.5. Tokie veiksmai yra: 1. reikalavimas ištaisyti neatitikimą; 2. reikalavimas, kad laivas vyktų į tos Susitariančiosios Vyriausybės teritoriniuose vandenyse ar vidaus vandenyse nustatytą vietą; 3. laivo inspektavimas, jeigu laivas yra Susitariančiosios Vyriausybės, į kurios uostą jis nori įplaukti, teritoriniuose vandenyse ar 4. draudimas įplaukti į uostą. Prieš imdamasi bet kurių tokių veiksmų, Susitarianti Vyriausybė praneša laivui savo ketinimus. Gavęs tokią informaciją, kapitonas gali atšaukti ketinimą įplaukti į tą uostą. Tokiu atveju ši taisyklė netaikoma. 3. Papildomos nuostatos 3.1. Tuo atveju, kai: 1. taikoma kitokia negu 1.3 punkte nurodyta švelnesnė administracinė ar koreguojanti kontrolės priemonė; ar 2. imamasi bet kokių veiksmų, nurodytų 2.5 punkte, Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgaliotas pareigūnas nedelsdamas raštu informuoja Administraciją, kokios kontrolės priemonės buvo taikytos ar kokių veiksmų imtasi, ir nurodo jų priežastis. Susitariančioji Vyriausybė, taikanti kontrolės priemonės ar veiksmus, taip pat praneša pripažintai apsaugos organizacijai, kuri išdavė su tokiu laivu susijusį liudijimą, ir Organizacijai, kada buvo taikytos kokios nors tokios kontrolės priemonės arba buvo imtasi veiksmų. 3.2. Kai laivui uždrausta įplaukti į uostą ar laivas yra pašalinamas iš uosto, uosto valstybės institucijos turi pranešti atitinkamus faktus kitų įplaukimo uostų, kai jie žinomi, valstybės institucijoms ir bet kurioms kitoms atitinkamoms pakrantės valstybėms, atsižvelgdamos į Organizacijos formuluojamas rekomendacijas. Užtikrinamas tokio pranešimo konfidencialumas ir apsauga. 3.3. Draudimas įplaukti į uostą pagal 2.4 ir 2.5 punktus ar pašalinimas iš uosto pagal 1.1-1.3 punktus taikomas tik tada, kai Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai turi rimtą pagrindą įtarti, jog laivas kelia tiesioginį pavojų asmenų, laivų arba kito turto apsaugai ar saugumui ir kad nėra jokių kitų tinkamų priemonių pašalinti tokį pavojų. 3.4. Kontrolės priemonės, nurodytos 1.3 punkte, ir veiksmai, nurodyti 2.5 punkte, taikomi pagal šią taisyklę tik iki tol, kol neatitikimas, lėmęs tokių kontrolės priemonių ar veiksmų panaudojimą, ištaisomas taip, kad patenkintų Susitariančiąją Vyriausybę, atsižvelgiant į veiksmus, kuriuos siūlo laivas ar Administracija, jeigu tokių būtų. 3.5. Kai Susitariančioji Vyriausybė vykdo kontrolę pagal 1 punktą ar imasi veiksmų pagal 2 punktą: 1. dedamos visos įmanomos pastangos, kad būtų išvengta laivo neteisėto sulaikymo ar užlaikymo. Jeigu laivas tokiu būdu yra neteisėtai sulaikomas ar užlaikomas, jis turės teisę į kompensaciją dėl bet kokių patirtų nuostolių ar žalos; ir 2. nebus trukdoma patekti į laivą dėl avarinių ar humanitarinių priežasčių bei apsaugos tikslais. 10 taisyklė Reikalavimai uosto įrenginiams (terminalams) 1. Uosto įrenginiai (terminalai) turi laikytis atitinkamų šio skyriaus ir Kodekso A dalies reikalavimų, atsižvelgiant į Kodekso B dalyje pateiktas gaires. 2. Susitariančiosios Vyriausybės, kurių teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas) ar uosto įrenginiai (terminalai), kuriems taikoma ši taisyklė, užtikrina, kad: 1. būtų vykdomi, persvarstomi ir patvirtinami uosto įrenginio (terminalo) apsaugos įvertinimai, pagal Kodekso A dalies reikalavimus, ir 2. būtų sudaromi, persvarstomi, patvirtinami ir įgyvendinami uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planai, pagal Kodekso A dalies reikalavimus. 3. Susitariančiosios Vyriausybės paskiria ir praneša apie priemones, kurios turi būti numatytos uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plane įvairiems apsaugos lygiams, įskaitant, ir tuos, kai bus reikalaujama pateikti Apsaugos deklaraciją. 11 taisyklė Susitarimai dėl alternatyvių apsaugos priemonių 1. Susitariančiosios Vyriausybės, įgyvendindamos šio skyriaus ir Kodekso A dalies reikalavimus, gali sudaryti dvišales ar daugiašales rašytines sutartis su kitomis Susitariančiosiomis Vyriausybėmis dėl alternatyvių apsaugos priemonių, taikytinų trumpiems tarptautiniams reisams nustatytais maršrutais tarp jų teritorijose esančių uosto įrenginių (terminalų). 2. Kiekviena tokia sutartis neturi pažeisti kitų laivų ar uosto įrenginių (terminalų), kuriems netaikoma tokia sutartis, apsaugos lygio. 3. Joks laivas, kuriam taikoma tokia sutartis, negali atlikti jokios "iš laivo į laivą" veiklos su jokiu kitu laivu, kuriam netaikoma tokia sutartis. 4. Tokios sutartys periodiškai persvarstomos, atsižvelgiant į įgytą patirtį bei į bet kokius konkrečių aplinkybių ar įvertinto pavojaus pasikeitimus laivų, uosto įrenginių (terminalų) ar maršrutų, kuriems taikoma tokia sutartis, saugumui. 12 taisyklė Ekvivalentiškos apsaugos priemonės 1. Administracija gali leisti konkrečiam laivui ar laivų, turinčių teisę plaukioti su jos vėliava, grupei įgyvendinti kitas apsaugos priemones, ekvivalentiškas toms, kurios nustatytos šiame skyriuje ar Kodekso A dalyje, su sąlyga, kad tokios apsaugos priemonės yra bent ne mažiau veiksmingos negu tos, kurios nustatytos šiame skyriuje ar Kodekso A dalyje. Administracija, kuri leidžia tokias apsaugos priemones, praneša Organizacijai apie jų detales. 2. Įgyvendindama šio skyriaus ar Kodekso A dalies reikalavimus, Susitariančioji Vyriausybė gali leisti konkrečiam uosto įrenginiui (terminalui) ar įrenginių (terminalų), esančių jos teritorijoje, išskyrus tuos, kuriems taikoma pagal 11 taisyklę sudaryta sutartis, grupei įgyvendinti apsaugos priemones, ekvivalentiškas toms, kurios nustatytos šiame skyriuje ar Kodekso A dalyje, su sąlyga, kad tokios apsaugos priemonės yra ne mažiau veiksmingos negu tos, kurios nustatytos šiame skyriuje ar Kodekso A dalyje. Susitariančioji Vyriausybė, kuri leidžia tokias apsaugos priemones, praneša Organizacijai apie jų detales. 13 taisyklė Informacijos perdavimas 1. Susitariančiosios Vyriausybės ne vėliau kaip 2004 m. liepos 4 d. turi perduoti Organizacijai ir padaryti prieinamą kompanijoms ir laivams tokią informaciją: 1. savo nacionalinės institucijos ar institucijų, atsakingų už laivo ir uosto įrenginio (terminalo) apsaugą, pavadinimus ir kontaktinius duomenis; 2. zonas jų teritorijose, įeinančias į patvirtintus uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planus; 3. pavardes ir kontaktinius duomenis tų asmenų, kurie paskirti, kad visą laiką būtų pasiekiami ir galėtų priimti bei veikti pagal bet kokius iš laivo — krantui gaunamus apsaugos pavojaus signalus, nurodytus 6.2.1 taisyklėje; 4. pavardes ir kontaktinius duomenis tų asmenų, kurie paskirti, kad visą laiką būtų pasiekiami ir galėtų priimti bei veikti pagal bet kokius pranešimus iš Susitariančiųjų Vyriausybių, vykdant kontrolės ir atitikties priemones, nurodytas 9.3.1 taisyklėje; ir 5. pavardes ir kontaktinius duomenis tų asmenų, kurie paskirti, kad visą laiką būtų pasiekiami ir galėtų suteikti patarimą ar pagalbą laivams, ir kuriems laivai galėtų pranešti apie bet kuriuos rūpimus apsaugos klausimus, nurodytus 7.2 taisyklėje; ir vėliau turi atnaujinti tokią informaciją, kai atsiranda atitinkamų pasikeitimų. Organizacija turi perduoti tokius duomenis kitoms Susitariančiosioms Vyriausybėms, kad su jais susipažintų jų pareigūnai. 2. Susitariančiosios Vyriausybės ne vėliau kaip 2004 m. liepos 1 d. praneša Organizacijai bet kurių pripažintų apsaugos organizacijų, įgaliotų veikti jų vardu, pavadinimus ir kontaktinius duomenis kartu su duomenimis apie tokioms organizacijoms suteiktą ypatingą atsakomybę ir joms suteiktų įgaliojimų sąlygas. Tokia informacija atnaujinama, kai ir jei atsiranda pasikeitimų. Organizacija perduoda tokius duomenis kitoms Susitariančiosioms Vyriausybėms, kad su jais susipažintų jų pareigūnai. 3. Susitariančiosios Vyriausybės ne vėliau kaip 2004 m. liepos 1 d. pateikia Organizacijai sąrašą, išvardijantį patvirtintus uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planus jų teritorijoje esantiems uosto įrenginiams (terminalams), kartu ir zonas, įeinančias į visus patvirtintus uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planus, bei atitinkamą patvirtinimo datą; ir vėliau, jei jie vyksta, praneša apie tokius pasikeitimus: 1. numatomus ar jau padarytus zonos ar zonų, įeinančių į patvirtintą uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planą, pakeitimus. Tokiais atvejais informacija, kuri turi būti perduodama, nurodo zonos ar zonų, įeinančių į planą, pakeitimus ir datą, kada tokie pakeitimai numatomi ar jau buvo padaryti; 2. numatomą ar jau įvykdytą patvirtinto uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plano, anksčiau įtraukto į Organizacijai pateiktą sąrašą, anuliavimą. Tokiais atvejais informacija, kuri turi būti perduodama, nurodo datą, kada toks anuliavimas numatytas ar jau buvo įgyvendintas. Šiais atvejais Organizacijai pranešama kaip galima greičiau; ir 3. numatomus papildymus patvirtintų uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planų sąraše. Tokiais atvejais informacija, kuri turi būti perduodama, nurodo zoną ar zonas, įeinančias į planą, ir patvirtinimo datą. 4. Susitariančiosios Vyriausybės po 2004 m. liepos 1 d. kas penkeri metai pateikia Organizacijai persvarstytą ir atnaujintą sąrašą, išvardijantį visus patvirtintus uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planus jų teritorijoje esantiems uosto įrenginiams (terminalams) kartu su zona ar zonomis, įeinančias į kiekvieną iš patvirtintų uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planų, bei atitinkamą patvirtinimo datą (ir bet kurių jų pakeitimų patvirtinimo datą). Šis sąrašas anuliuoja ir pakeičia visą informaciją, pateiktą Organizacijai pagal 3 punktą, per prieš tai praėjusius penkerius metus. 5. Susitariančiosios Vyriausybės pateikia Organizacijai informaciją apie sudarytą sutartį pagal 11 taisyklę. Perduodama informacija apima: 1. Sutartį sudariusių Susitariančiųjų Vyriausybių pavadinimus; 2. uosto įrenginius (terminalus) ir fiksuotus maršrutus, kuriems sutartis taikoma; 3. sutarties persvarstymo periodiškumą; 4. sutarties įsigaliojimo datą; ir 5. informaciją apie bet kurias konsultacijas, vykusias su kitomis Susitariančiosiomis Vyriausybėmis; ir vėliau kaip įmanoma greičiau pateikia Organizacijai informaciją apie sutarties pakeitimus ar pabaigą. 6. Bet kuri Susitariančioji Vyriausybė, kuri leidžia pagal 12 taisyklės nuostatas, bet kurias ekvivalentiškas apsaugą užtikrinančias priemones laivo, turinčio teisę plaukioti su jos vėliava ar uosto įrenginio (terminalo), esančio jos teritorijoje, atžvilgiu, praneša Organizacijai duomenis apie tokias priemones. 7. Pagal 3 punktą perduotą informaciją Organizacija pateikia kitoms Susitariančiosioms Vyriausybėms joms pareikalavus." -------------------------------------------------- II PRIEDAS "TARPTAUTINIS LAIVŲ IR UOSTO ĮRENGINIŲ (TERMINALŲ) APSAUGOS KODEKSAS PREAMBULĖ 1. Apsaugos jūroje diplomatinė konferencija, vykusi 2002 m. gruodžio mėn. Londone, priėmė naujas 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje ir šio kodekso nuostatas, skirtas apsaugai jūroje stiprinti. Šiais naujais reikalavimais paremta tarptautinė sistema, kuria vadovaudamiesi laivai ir uosto įrenginiai (terminalai) gali bendradarbiauti siekdami nustatyti veiksmus, keliančius pavojų saugumui jūrų transporto sektoriuje, ir užkirsti jiems kelią. 2. Po tragiškų 2001 m. rugsėjo 11-osios įvykių Tarptautinės jūrų organizacijos, toliau — Organizacija, Asamblėjos dvidešimt antrojoje sesijoje, vykusioje 2001 m. lapkričio mėn., buvo bendru sutarimu nutarta parengti naujas su laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsauga susijusias priemones ir jas priimti 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje Susitariančiųjų Vyriausybių konferencijoje (vadinamojoje Apsaugos jūroje diplomatinėje konferencijoje) 2002 m. gruodžio mėn. Rengti diplomatinę konferenciją, atsižvelgiant į valstybių narių, tarpvyriausybinių organizacijų ir nevyriausybinių organizacijų, su kuriomis Organizacija konsultuojasi, pareiškimus, buvo patikėta Organizacijos jūrų saugumo komitetui (JSK) (žr.: Tarptautinės jūrų organizacijos konvenciją). 3. Savo pirmojoje neeilinėje sesijoje, kuri taip pat vyko 2001 m. lapkričio mėn., JSK, siekdamas paspartinti reikiamų apsaugos priemonių rengimą ir priėmimą, įkūrė JSK ne sesijų metu posėdžiaujančią apsaugos jūroje darbo grupę. Pirmąjį posėdį JSK ne sesijų metu posėdžiaujanti apsaugos jūroje darbo grupė surengė 2002 m. vasario mėn., o jos diskusijų rezultatai buvo pateikti ir apsvarstyti JSK septyniasdešimt penktojoje sesijoje 2002 m. kovo mėn., kurios metu pateiktiems pasiūlymams toliau plėtoti buvo įkurta ad hoc darbo grupė. JSK septyniasdešimt penktojoje sesijoje apsvarstė šios darbo grupės ataskaitą ir rekomendavo darbą pratęsti kitame JSK ne sesijų metu posėdžiaujančios darbo grupės posėdyje, kuris buvo surengtas 2002 m. rugsėjo mėn. Septyniasdešimt šeštojoje JSK sesijoje buvo aptarti minėtos darbo grupės 2002 m. rugsėjo mėn. posėdžio rezultatai ir tolesnis darbas, kurį JSK darbo grupė atliko savo posėdyje, surengtame drauge su Komiteto septyniasdešimt šeštąja sesija 2002 m. gruodžio mėn. prieš pat diplomatinę konferenciją, bei buvo patvirtintas siūlomų tekstų, svarstytinų diplomatinėje konferencijoje, galutinis variantas. 4. Apsaugos jūroje diplomatinėje konferencijoje (vykusioje 2002 m. gruodžio 9-13 d.) buvo priimtos 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS 74) galiojusių nuostatų pakeitimai, paspartinantys reikalavimo įrengti automatines identifikavimo sistemas vykdymą, ir patvirtintos naujos SOLAS 74 XI-1 skyriaus taisyklės, nustatančios, kaip žymėti laivo identifikavimo numeriu ir kaip tvarkyti laivo istorijos tęstinių įrašų segtuvą. Diplomatinėje konferencijoje buvo priimta keletas konferencijos rezoliucijų, įskaitant rezoliucijas dėl šio kodekso įgyvendinimo ir persvarstymo, dėl techninio bendradarbiavimo ir bendros veiklos su Tarptautine darbo organizacija ir Pasaulio muitinių organizacija. Buvo pripažinta, kad baigus šių dviejų organizacijų darbą gali reikėti persvarstyti ir pakeisti tam tikras naujas nuostatas dėl jūros apsaugos. 5. SOLAS 74 XI-2 skyriaus ir šio kodekso nuostatos taikomos laivams ir uosto įrenginiams (terminalams). Išplėsti SOLAS 74 taikymo sritį taip, kad ji būtų taikoma ir uosto įrenginiams (terminalams), buvo susitarta atsižvelgiant į tai, kad SOLAS 74 numatytas pats sparčiausias būdas, užtikrinantis, kad netrukus įsigaliotų ir pradėtų veikti būtinos apsaugą užtikrinančios priemonės. Vis dėlto taip pat buvo susitarta, kad nuostatos dėl uosto įrenginių (terminalų) turi būti siejamos tik su laivo/uosto sąveika. Platesnis uostų teritorijų apsaugos klausimas bus tolesnio Tarptautinės jūrų organizacijos ir Tarptautinės darbo organizacijos bendro darbo dalykas. Taip pat buvo sutarta, kad šios nuostatos neturi apimti faktinio reagavimo į antpuolius ar būtinų valymo darbų po tokių antpuolių. 6. Rengiant šias nuostatas buvo pasirūpinta, kad jos atitiktų 1978 m. Tarptautinės konvencijos dėl jūrininkų mokymo, atestavimo ir budėjimo normatyvų (su pakeitimais), Tarptautinio saugos valdymo kodekso (TSVK) ir suderintos apžiūrų ir sertifikavimo sistemos nuostatas. 7. Šios nuostatos liudija reikšmingą tarptautinės jūrų technikos pramonės šakų požiūrio į jūrų transporto sektoriaus apsaugą pasikeitimą. Pripažįstama, kad jos gali tapti didele papildoma našta kai kurioms Susitariančiosioms Vyriausybėms. Visokeriopai pripažįstama techninio bendradarbiavimo, skirto padėti Susitariančiosioms Vyriausybėms įgyvendinti nuostatas, svarba. 8. Įgyvendinant šias nuostatas, reikės tolesnio veiksmingo visų suinteresuotų asmenų, kurie susiję su laivais ir uosto įrenginiais (terminalais) arba jais naudojasi, įskaitant laivų personalą, uostų personalą, keleivius, su krovinių gabenimu susijusius asmenis, laivų ir uostų vadovybę, nacionalinėse ir vietos valdžios institucijose, atsakingose už apsaugą, dirbančius asmenis, bendradarbiavimo ir supratimo. Jei dabartinė praktika ir procedūros neužtikrina pakankamo apsaugos lygio, jas reikės persvarstyti ir pakeisti. Didesnės apsaugos jūroje sumetimais laivybos ir uostų pramonės šakos bei nacionalinės ir vietos valdžios institucijos turės atlikti daugiau funkcijų. 9. Į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires reikėtų atsižvelgti įgyvendinant SOLAS 74 XI-2 skyriuje ir šio kodekso A dalyje išdėstytas nuostatas dėl apsaugos. Vis dėlto pripažįstama, kad tai, kiek gairėmis galima vadovautis, priklauso nuo uosto įrenginio (terminalo) ir laivo, jo verslo ir (arba) krovinių pobūdžio. 10. Niekas šiame kodekse negali būti aiškinama arba taikoma pažeidžiant deramos pagarbos pagrindinėms teisėms ir laisvėms principą, numatytą tarptautiniuose dokumentuose, ypač susijusiuose su jūroje dirbančiais asmenimis ir pabėgėliais, įskaitant Tarptautinės darbo organizacijos deklaraciją dėl pagrindinių principų ir teisių darbe ir tarptautinius standartus dėl jūrų ir uostų darbuotojų. 11. Pripažindamos, kad 1965 m. Konvencija dėl tarptautinės jūrų laivybos sąlygų palengvinimo (su pakeitimais) numato, kad valdžios institucijos turi leisti įgulų nariams užsieniečiams išlipti į krantą, kai laivas, kuriuo jie atplaukė, stovi uoste, su sąlyga, kai yra sutvarkyti laivo atvykimo formalumai, o valdžios institucijos neturi priežasčių neleisti įgulai išlipti į krantą dėl visuomenės sveikatos, visuomenės saugumo ar viešosios tvarkos sumetimų, Susitariančiosios Vyriausybės, tvirtindamos laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos planus, turėtų deramai atsižvelgti į tai, kad laivo personalas gyvena bei dirba laive ir jam reikia leidimo išlipti į krantą bei pasinaudoti krante esančiomis jūrininkų rūpybos paslaugomis, įskaitant medicinos priežiūrą. A DALIS PRIVALOMIEJI REIKALAVIMAI, SUSIJĘ SU 1974 M. TARPTAUTINĖS KONVENCIJOS DĖL ŽMOGAUS GYVYBĖS APSAUGOS JŪROJE (SU PAKEITIMAIS) PRIEDO XI-2 SKYRIAUS NUOSTATOMIS 1. BENDROSIOS NUOSTATOS 1.1. Įžanga Šioje Tarptautinio laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos kodekso dalyje išdėstytos privalomosios nuostatos, pateiktos 1974 m. Tarptautinės konvencijos dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (su pakeitimais) XI-2 skyriuje. 1.2. Tikslai Šio kodekso tikslai: 1. sukurti tarptautinę Susitariančiųjų Vyriausybių, valstybės institucijų, vietos administracijų ir laivybos bei uostų pramonės šakų bendradarbiavimo sistemą, padedančią nustatyti grėsmę saugumui ir imtis prevencinių priemonių prieš incidentus, keliančius pavojų tarptautiniams vežimams naudojamiems laivams arba uosto įrenginiams (terminalams); 2. nustatyti atitinkamas Susitariančiųjų Vyriausybių, valstybės institucijų, vietos administracijų ir laivybos bei uostų pramonės šakų nacionalinio ir tarptautinio lygmens funkcijas ir atsakomybę apsaugai jūroje užtikrinti; 3. užtikrinti greitą ir veiksmingą su apsauga susijusios informacijos rinkimą ir mainus; 4. pateikti apsaugos vertinimų metodiką, kad būtų parengti planai ir procedūros, skirti reaguoti į kintančius apsaugos lygius, 5. padėti įsitikinti, kad yra numatytos pakankamos ir proporcingos apsaugą jūroje užtikrinančios priemonės. 1.3. Funkciniai reikalavimai Siekiant šių tikslų, kodekse numatyta keletas funkcinių reikalavimų. Tarp jų yra šie ir ne tik šie: 1. rinkti ir įvertinti informaciją apie grėsmę saugumui ir keistis šia informacija su atitinkamomis Susitariančiosiomis Vyriausybėmis; 2. reikalauti, kad būtų rengiami informacijos perdavimo protokolai laivams ir uosto įrenginiams (terminalams); 3. užkirsti kelią neteisėtai patekti į laivus, uosto įrenginius (terminalus) ir jų draudžiamąsias zonas; 4. užkirsti kelią įnešti į laivus ar uosto įrenginius (terminalus) neleistinus ginklus, padegamuosius užtaisus ar sprogmenis; 5. suteikti priemonių pavojui skelbti reaguojant į grėsmę saugumui arba pavojų saugumui keliančius incidentus; 6. reikalauti, kad būtų parengti laivų ir uosto įrenginių (terminalų) apsaugos planai, grindžiami apsaugos vertinimais, ir 7. reikalauti, kad būtų rengiami mokymai, treniruotės ir pratybos norint supažindinti su apsaugos planais ir procedūromis. 2. SĄVOKOS 2.1. Šioje dalyje, jei specialiai nenurodyta kitaip: 1. Konvencija — iš dalies pakeista 1974 m. Tarptautinė konvencija dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje; 2. taisyklė — Konvencijos taisyklė; 3. skyrius — Konvencijos skyrius; 4. laivo apsaugos planas — planas, parengtas norint užtikrinti, kad laive būtų taikomos priemonės, skirtos apsaugoti laive esančius žmones, krovinį, krovinių transportavimo skyrius, laivo atsargas arba laivą nuo pavojų saugumui keliančio incidento rizikos; 5. uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planas — planas, parengtas norint užtikrinti, kad būtų taikomos priemonės, skirtos apsaugoti uosto įrenginį (terminalą) ir uosto įrenginyje (terminale) esančius laivus, žmones, krovinį, krovinių transportavimo skyrius ir laivo atsargas nuo pavojų saugumui keliančio incidento rizikos; 6. laivo apsaugos pareigūnas — laive esantis atskaitingas kapitonui asmuo, kurį kompanija yra paskyrusi būti atsakingu už laivo apsaugą, įskaitant laivo apsaugos plano įgyvendinimą ir jo laikymąsi, ir taip pat už ryšius su kompanijos apsaugos pareigūnu bei uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnais; 7. kompanijos apsaugos pareigūnas — asmuo, kurį kompanija paskyrė rūpintis, kad būtų atliktas laivo apsaugos vertinimas, būtų parengtas bei pateiktas tvirtinti, o po to įgyvendintas laivo apsaugos planas ir jo būtų laikomasi, taip pat kad būtų palaikomi ryšiai su uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnais ir laivo apsaugos pareigūnu; 8. uosto įrenginių (terminalo) apsaugos pareigūnas — asmuo, atsakingas už uosto įrenginių (terminalų) apsaugos plano rengimą, įgyvendinimą, persvarstymą ir laikymąsi bei už ryšius su laivų apsaugos pareigūnais ir kompanijų apsaugos pareigūnais; 9. 1 apsaugos lygis — lygis, kuriam užtikrinti visada taikomos minimalios reikiamos apsaugą užtikrinančios priemonės; 10. apsaugos lygis — lygis, kuriam užtikrinti tam tikrą laikotarpį dėl padidėjusios pavojų saugumui keliančio incidento rizikos taikomos reikiamos papildomos apsaugą užtikrinančios priemonės; 11. 3 apsaugos lygis — lygis, kuriam užtikrinti tam tikrą laikotarpį, kai tikėtinas arba realiai gresia pavojų saugumui keliantis incidentas, taikomos tolesnės konkrečios apsaugą užtikrinančios priemonės, nors gali būti neįmanoma nustatyti konkretaus taikinio. 2.2. Šiame kodekse vartojama sąvoka "laivas" apima ir mobiliuosius atviros jūros gręžimo įrenginius, ir greitaeigius laivus, kaip apibrėžta XI-2/1 skyriuje. 2.3. Sąvoka "Susitariančioji Vyriausybė", vartojama 14-18 skirsniuose drauge su nuoroda į uosto įrenginį (terminalą), reiškia ir "paskirtąją instituciją". 2.4. Sąvokos, jei šioje dalyje neapibrėžtos kitaip, turi tą pačią reikšmę kaip ir ta, kuri joms suteikiama I ir XI-2 skyriuose. 3. TAIKYMAS 3.1. Šis kodeksas taikomas: 1. šiems tarptautinius reisus vykdančių laivų tipams: 1. keleiviniams laivams, įskaitant greitaeigius keleivinius laivus; 2. krovininiams laivams, įskaitant greitaeigius laivus, kurių bendrasis tonažas 500 ir didesnis, ir 3. mobiliesiems atviros jūros gręžimo įrenginiams; ir 2. uosto įrenginiams (terminalams), aptarnaujantiems tokius laivus, vykdančius tarptautinius reisus. 3.2. Nepaisydamos 3.1.2 skirsnio nuostatų, Susitariančiosios Vyriausybės nusprendžia, kurias šios kodekso dalies nuostatas taikyti tiems jų teritorijoje esantiems uosto įrenginiams (terminalams), kurie kartais turi aptarnauti iš tarptautinio reiso atplaukiančius arba į tarptautinį reisą išplaukiančius laivus, nors pirmiausia jais naudojasi tarptautiniais reisais neplaukiojantys laivai. 3.2.1. Sprendimus, priimamus vadovaujantis 3.2 skirsniu, Susitariančiosios Vyriausybės grindžia uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimu, atliktu vadovaujantis šia kodekso dalimi. 3.2.2. Joks sprendimas, kurį vadovaudamasi 3.2 skirsniu priima Susitariančioji Vyriausybė, neturi mažinti apsaugos lygio, kurio siekiama pagal XI-2 skyrių arba pagal šią kodekso dalį. 3.3. Šis kodeksas netaikomas karo laivams, io laivyno pagalbiniams laivams arba kitiems laivams, priklausantiems Susitariančiajai Vyriausybei arba jos eksploatuojamiems ir naudojamiems tik Vyriausybės nekomercinei tarnybai. 3.4. Šios dalies 5-13 ir 19 skirsniai taikomi kompanijoms ir laivams, kaip nurodyta XI-2/4 taisyklėje. 3.5. Šios dalies 5 ir 14-18 skirsniai taikomi uosto įrenginiams (terminalams), kaip nurodyta XI-2/10 taisyklėje. 3.6. Niekas šiame kodekse nepažeidžia tarptautinės teisės numatytų valstybių teisių ir prievolių. 4. SUSITARIANČIŲJŲ VYRIAUSYBIŲ PAREIGOS 4.1. Vadovaudamosi XI-2/3 ir XI-2/7 taisyklių nuostatomis, Susitariančiosios Vyriausybės nustato apsaugos lygius ir teikia nurodymus, kaip apsisaugoti nuo pavojų saugumui keliančių incidentų. Aukštesni apsaugos lygiai rodo didesnę pavojų saugumui keliančio incidento tikimybę. Nustatant tinkamą apsaugos lygį, reikia atsižvelgti į šiuos veiksnius: 1. į informacijos apie grėsmę patikimumą; 2. į informacijos apie grėsmę pagrįstumą; 3. į informacijos apie grėsmę konkretumą ar grėsmės neišvengiamumą ir 4. į galimus tokio pavojų saugumui keliančio incidento padarinius. 4.2. Nustatydamos 3 apsaugos lygį, Susitariančiosios Vyriausybės prireikus pateikia atitinkamų nurodymų ir teikia su apsauga susijusią informaciją laivams ir uosto įrenginiams (terminalams), kuriems ji gali turėti įtakos. 4.3. Susitariančiosios Vyriausybės pripažintai apsaugos organizacijai gali perduoti tam tikras su apsauga susijusias pareigas, numatytas XI-2 skyriuje ir šioje kodekso dalyje, išskyrus: 1. taikytino apsaugos lygio nustatymą; 2. uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimo ir tolesnių patvirtinto vertinimo pakeitimų tvirtinimą; 3. uosto įrenginių (terminalų), kurie turės paskirti uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūną, įvardijimą; 4. uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plano ir tolesnių patvirtinto plano pakeitimų tvirtinimą; 5. kontrolę ir atitikties priemonių taikymą vadovaujantis XI-2/9 taisykle ir 6. Apsaugos deklaracijos reikalavimų nustatymą. 4.4. Susitariančiosios Vyriausybės tiek, kiek, jų nuomone, reikalinga, tikrina savo patvirtintų laivų arba uosto įrenginių (terminalų) apsaugos planų ar šių planų pakeitimų arba laivų planų, kurie patvirtinti jų vardu, veiksmingumą. 5. APSAUGOS DEKLARACIJA 5.1. Susitariančiosios Vyriausybės, įvertinusios riziką, kurią laivo/uosto sąveika arba veikla "iš laivo į laivą" kelia žmonėms, turtui arba aplinkai, nustato, kada reikia Apsaugos deklaracijos. 5.2. Laivas gali prašyti užpildyti Apsaugos deklaraciją, kai: 1. laivas dirba pagal aukštesnį apsaugos lygį negu uosto įrenginys (terminalas) ar kitas laivas, su kuriuo jis sąveikauja; 2. Susitariančiosios Vyriausybės yra sutarusios dėl Apsaugos deklaracijos, apimančios kai kuriuos tarptautinius reisus ar konkrečius tais reisais plaukiančius laivus; 3. buvo kilusi grėsmė saugumui arba įvyko pavojų saugumui keliantis incidentas, susijęs atitinkamai su laivu arba uosto įrenginiu (terminalu); 4. laivas yra uoste, kuris neprivalo turėti ir įgyvendinti patvirtinto uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plano, arba 5. laivas atlieka krovos iš laivo į laivą darbus su kitu laivu, kuris neprivalo turėti ir įgyvendinti patvirtinto laivo apsaugos plano. 5.3. Prašymus užpildyti šiame skirsnyje numatytą Apsaugos deklaraciją priima atitinkamas uosto įrenginys (terminalas) ar laivas. 5.4. Apsaugos deklaraciją pildo: 1. laivo kapitonas arba laivo apsaugos pareigūnas laivo (laivų) vardu; ir, jei yra paskirtas, 2. uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnas arba, jei Susitariančioji Vyriausybė nustato kitaip, bet kuri kita institucija, atsakinga už pakrantės apsaugą, uosto įrenginio (terminalo) vardu. 5.5. Apsaugos deklaracijoje išdėstomi apsaugos reikalavimai, kurie gali būti keliami uosto įrenginiui (terminalui) ir laivui (arba laivams), ir nurodoma atsakomybė už kiekvieną jų. 5.6. Susitariančiosios Vyriausybės, atsižvelgdamos į XI-2/9.2.3 taisyklės nuostatas, nustato minimalų laikotarpį, kurį jos teritorijoje esantys uosto įrenginiai (terminalai) turi saugoti Apsaugos deklaraciją. 5.7. Administracijos, atsižvelgdamos į XI-2/9.2.3 taisyklės nuostatas, nustato minimalų laikotarpį, kurį Apsaugos deklaraciją turi saugoti laivai, turintys teisę plaukioti su jų vėliava. 6. KOMPANIJOS PAREIGOS 6.1. Kompanija pasirūpina, kad laivo apsaugos plane būtų aiškus teiginys, pabrėžiantis kapitono įgaliojimus. Laivo apsaugos plane kompanija pareiškia, kad kapitonas turi didžiausius įgaliojimus ir atsakomybę priimti sprendimus dėl laivo saugumo ir apsaugos bei prireikus prašyti kompanijos arba kitos Susitariančiosios Vyriausybės pagalbos. 6.2. Kompanija pasirūpina, kad kompanijos apsaugos pareigūnas, kapitonas ir laivo apsaugos pareigūnas gautų būtiną paramą savo pareigoms ir funkcijoms atlikti vadovaujantis XI-2 skyriumi ir šia kodekso dalimi. 7. LAIVO APSAUGA 7.1. Reikalaujama, kad laivas dirbtų pagal Susitariančiųjų Vyriausybių nustatytą apsaugos lygį, kaip nurodyta toliau. 7.2. Kai nustatytas 1 apsaugos lygis, norint nustatyti pavojų saugumui keliančių incidentų prevencines priemones ir jų imtis, visuose laivuose, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires, taikant atitinkamas priemones, atliekami šie veiksmai: 1. pasirūpinama, kad būtų atliekamos visos su laivo apsauga susijusios pareigos; 2. kontroliuojamas patekimas į laivą; 3. kontroliuojamas keleivių įlaipinimas ir jų įsinešami daiktai; 4. stebimos draudžiamosios zonos, kad į jas patektų tik įgalioti asmenys; 5. stebimos denio zonos ir aplink laivą esančios teritorijos; 6. prižiūrima, kaip tvarkomi kroviniai ir laivo atsargos; 7. pasirūpinama, kad visada veiktų apsaugą užtikrinančios ryšių priemonės. 7.3. Nustačius 2 apsaugos lygį, atliekant kiekvieną 7.2 skirsnyje išvardytą veiksmą imamasi papildomų apsaugos priemonių, nurodytų laivo apsaugos plane, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 7.4. Nustačius 3 apsaugos lygį, atliekant kiekvieną 7.2 skirsnyje išvardytą veiksmą imamasi tolesnių specialiųjų apsaugos priemonių, nurodytų laivo apsaugos plane, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 7.5. Kai Administracija nustato 2 arba 3 apsaugos lygį, laivas patvirtina, jog gavo nurodymus dėl apsaugos lygio pakeitimo. 7.6. Prieš įplaukdamas į uostą arba būdamas Susitariančiosios Vyriausybės, kuri nustatė 2 arba 3 apsaugos lygį, teritorijoje esančiame uoste, laivas patvirtina, jog gavo šį nurodymą, o uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnui patvirtina, kad pradėjo taikyti atitinkamas priemones ir procedūras, išsamiai išdėstytas laivo apsaugos plane, o kai yra nustatytas 3 apsaugos lygis, — apsaugos lygį nustačiusios Susitariančiosios Vyriausybės pateiktose instrukcijose. Laivas praneša apie visus nurodymų vykdymo sunkumus. Tokiais atvejais uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnas ir laivo apsaugos pareigūnas palaiko ryšį ir koordinuoja reikiamus veiksmus. 7.7. Jei Administracija reikalauja, kad laivas nustatytų arba jame jau nustatytas aukštesnis apsaugos lygis negu uoste, į kurį jis ketina įplaukti arba kuriame jis jau yra, tada laivas nedelsdamas informuoja apie situaciją Susitariančiosios Vyriausybės, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas), kompetentingą instituciją ir uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūną. 7.7.1. Tokiais atvejais laivo apsaugos pareigūnas palaiko ryšį su uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnu ir prireikus koordinuoja atitinkamus veiksmus. 7.8. Administracija, reikalaudama, kad laivai, turintys teisę plaukioti su jos vėliava, nustatytų 2 arba 3 apsaugos lygį kitos Susitariančiosios Vyriausybės uoste, nedelsdama apie tai informuoja tą Susitariančiąją Vyriausybę. 7.9. Kai Susitariančiosios Vyriausybės nustato apsaugos lygius ir pasirūpina, kad informacija apie apsaugos lygį būtų perduota jų teritorinėse jūrose plaukiojantiems arba apie ketinimą įplaukti į jų teritorinius vandenis pareiškusiems laivams, šiems laivams rekomenduojama būti budriems ir nedelsiant perduoti savo administracijai bei visoms netoliese esančioms pakrančių valstybėms visą informaciją, kurią sužino ir kuri gali paveikti apsaugą jūroje toje vietovėje. 7.9.1. Informuodama šiuos laivus apie taikomą apsaugos lygį, Susitariančioji Vyriausybė, atsižvelgdama į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires, informuoja tuos laivus ir apie bet kurią apsaugos priemonę, kurios jie turėtų imtis, o prireikus — apie priemones, kurių Susitariančioji Vyriausybė ėmėsi siekdama apsisaugoti nuo grėsmės. 8. LAIVO APSAUGOS VERTINIMAS 8.1. Laivo apsaugos vertinimas — esminė ir neatsiejama laivo apsaugos plano rengimo ir atnaujinimo proceso dalis. 8.2. Kompanijos apsaugos pareigūnas užtikrina, kad laivo apsaugą vertintų asmenys, turintys tinkamų įgūdžių laivo apsaugai vertinti, vadovaudamiesi šiuo skirsniu ir atsižvelgdami į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 8.3. Vadovaujantis 9.2.1 skirsnio nuostatomis, konkretaus laivo apsaugos vertinimą gali atlikti pripažinta apsaugos organizacija. 8.4. Į laivo apsaugos vertinimą įeina apsaugos patikrinimas laive ir bent šie elementai: 1. turimų apsaugos priemonių, procedūrų ir operacijų nustatymas; 2. esminių laive atliekamų operacijų, kurias svarbu apsaugoti, nustatymas ir vertinimas; 3. galimų pavojų esminėms laive atliekamoms operacijoms ir jų tikimybės nustatymas, kad būtų galima numatyti apsaugą užtikrinančias priemones ir jų prioritetus, ir 4. trūkumų, įskaitant infrastruktūrą, politiką ir procedūras veikiančius žmogiškuosius veiksnius, nustatymas. 8.5. Laivo apsaugos vertinimo dokumentus rengia, persvarsto, patvirtina ir saugo kompanija. 9. LAIVO APSAUGOS PLANAS 9.1. Kiekviename laive turi būti saugomas Administracijos patvirtintas laivo apsaugos planas. Plane išdėstomos nuostatos dėl trijų apsaugos lygių, apibūdintų šioje kodekso dalyje. 9.1.1. Laivo apsaugos planą, skirtą konkrečiam laivui, vadovaujantis 9.2.1 skirsnio nuostatomis, gali parengti pripažinta apsaugos organizacija. 9.2. Laivų apsaugos planų ar anksčiau patvirtinto plano pakeitimų persvarstymą ir tvirtinimą Administracija gali patikėti pripažintoms apsaugos organizacijoms. 9.2.1. Šiais atvejais pripažinta apsaugos organizacija, atliekanti konkretaus laivo apsaugos plano ar jo pakeitimų persvarstymą ir jį tvirtinanti, neturi būti prisidėjusi prie laivo apsaugos vertinimo arba persvarstomo laivo apsaugos plano ar jo pakeitimų rengimo. 9.3. Pateikiant laivo apsaugos planą ar anksčiau patvirtinto plano pakeitimus, pateikiamas ir apsaugos vertinimas, kuriuo remiantis buvo parengtas planas arba pakeitimai. 9.4. Šis planas rengiamas atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktus nurodymus ir rašomas laivo darbine kalba arba kalbomis. Jei vartojama kalba ar kalbos nėra anglų, prancūzų ar ispanų, pridedamas vertimas į vieną iš šių kalbų. Plane turi būti išdėstyti bent šie dalykai: 1. priemonės, skirtos užkirsti kelią į laivą įnešti ginklus, pavojingas medžiagas ir prietaisus, kurie skirti naudoti prieš žmones, laivus arba uostus ir kuriuos įnešti į laivą nėra išduotas leidimas; 2. nurodytos draudžiamosios zonos ir priemonės užkirsti kelią be leidimo patekti į jas; 3. priemonės, skirtos užkirsti kelią patekti į laivą be leidimo; 4. procedūros, taikomos reaguojant į grėsmę saugumui arba apsaugos pažeidimus, įskaitant nuostatas dėl laivo arba laivo/uosto sąveikos esminių operacijų palaikymo; 5. procedūros, taikomos reaguojant į apsaugos instrukcijas, kurias Susitariančiosios Vyriausybės gali duoti, kai nustatytas 3 apsaugos lygis; 6. evakuacijos tvarka grėsmės saugumui ar apsaugos pažeidimų atveju; 7. laivo personalo, kuriam priskirtos apsaugos užtikrinimo funkcijos, ir kito laivo personalo pareigos, susijusios su apsaugos aspektais; 8. apsaugą užtikrinančios veiklos tikrinimo procedūros; 9. su planu susijusio mokymo, treniruočių ir pratybų tvarka; 10. sąveikos su uosto įrenginio (terminalo) apsaugą užtikrinančia veikla procedūros; 11. plano periodinio persvarstymo ir atnaujinimo tvarka; 12. pranešimų apie pavojų saugumui keliančius incidentus tvarka; 13. paskirto laivo apsaugos pareigūno duomenys; 14. paskirto kompanijos apsaugos pareigūno duomenys, įskaitant informaciją, kaip su juo susisiekti per visą parą; 15. procedūros laive esančios apsaugos įrangos tikrinimui, bandymui, kalibravimui ir priežiūrai užtikrinti; 16. laive esančios apsaugos įrangos bandymo arba kalibravimo dažnumas; 17. nurodytos vietos, kur įrengti laivo įspėjimo apie pavojų sistemos įjungimo punktai, 18. procedūros, instrukcijos ir gairės, kaip naudotis laivo įspėjimo apie pavojų sistema, įskaitant jos bandymą, įjungimą, išjungimą, naują nustatymą, ir kaip sumažinti melagingų pavojaus signalų skaičių. 9.4.1. Darbuotojai, kurie atlieka plane nurodytos apsaugą užtikrinančios veiklos vidaus auditą arba vertina plano įgyvendinimą, negali dalyvauti tikrinamoje veikloje, nebent tai būtų neįmanoma dėl kompanijos arba laivo dydžio ir pobūdžio. 9.5. Administracija nustato, kokie patvirtinto laivo apsaugos plano arba patvirtintame plane nurodytos apsaugos įrangos pakeitimai neturi būti daromi, jei atitinkamiems plano pakeitimams nepritaria Administracija. Visi šie pakeitimai turi būti ne mažiau veiksmingi už XI-2 skyriuje ir šioje kodekso dalyje nustatytas priemones. 9.5.1. Laivo apsaugos plano arba apsaugos įrangos pakeitimų, kuriems, pagal 9.5 skirsnį, konkrečiai pritarė Administracija, pobūdis fiksuojamas dokumentuose taip, kad būtų aišku, jog jie patvirtinti. Šis patvirtinimas laikomas laive ir pateikiamas kartu su Tarptautiniu laivo apsaugos liudijimu (arba Laikinuoju tarptautiniu laivo apsaugos liudijimu). Jei šie pakeitimai laikini, vėl įdiegus pradines patvirtintas priemones arba įrangą, šių dokumentų saugoti laive nebereikia. 9.6. Planas gali būti saugomas elektronine forma. Šiuo atveju jam apsaugoti turi būti numatytos procedūros, skirtos užkirsti kelią jį ištrinti, sunaikinti arba keisti be leidimo. 9.7. Planas turi būti saugomas, kad juo be leidimo nebūtų naudojamasi ar atskleidžiama jame esanti informacija. 9.8. Laivo apsaugos planų netikrina pareigūnai, kuriuos Susitariančioji Vyriausybė yra tinkamai įgaliojusi imtis kontrolės ir atitikties tikrinimo priemonių pagal XI-2/9 taisyklę, išskyrus 9.8.1 skirsnyje nurodytas aplinkybes. 9.8.1. Jei Susitariančiosios Vyriausybės tinkamai įgalioti pareigūnai turi rimtų priežasčių manyti, kad laivas neatitinka XI-2 skyriaus arba šio kodekso A dalies reikalavimų, o vienintelis būdas tai patikrinti arba ištaisyti neatitikimą yra laivo apsaugos plano atitinkamų reikalavimų persvarstymas, išimties tvarka leidžiama susipažinti su konkrečiomis su neatitikimu susijusiomis plano dalimis, bet tik gavus Susitariančiosios Vyriausybės arba konkretaus laivo kapitono sutikimą. Vis dėlto plano nuostatos, susijusios su šios kodekso dalies 9.4 skirsnio 2, 4, 5, 7, 15, 17 ir 18 punktais, yra laikomos konfidencialia informacija ir negali būti tikrinamos, jei konkrečios Susitariančiosios Vyriausybės nesusitaria kitaip. 10. PROTOKOLAI 10.1. Toliau išvardytos veiklos, nagrinėjamos laivo apsaugos plane, protokolai saugomi laive bent jau mažiausią Administracijos nurodytą laikotarpį atsižvelgiant į XI-2/9.2.3 taisyklės nuostatas: 1. mokymai, treniruotės ir pratybos; 2. grėsmė saugumui ir pavojų saugumui keliantys incidentai; 3. apsaugos pažeidimai; 4. apsaugos lygio pakeitimai; 5. pranešimai dėl paties laivo tiesioginės apsaugos, pavyzdžiui, konkreti grėsmė laivui arba uosto įrenginiui (terminalui), kuriame yra ar buvo laivas; 6. vidaus auditas ir apsaugą užtikrinančios veiklos persvarstymas; 7. periodinis laivo apsaugos vertinimo persvarstymas; 8. periodinis laivo apsaugos plano persvarstymas; 9. plano pakeitimų įgyvendinimas; 10. laive esančios apsaugos įrangos priežiūra, kalibravimas ir bandymas, įskaitant laivo įspėjimo apie pavojų sistemos bandymą. 10.2. Protokolai rašomi laivo darbine kalba arba kalbomis. Jei vartojama kalba ar kalbos nėra anglų, prancūzų arba ispanų, pridedamas vertimas į vieną iš šių kalbų. 10.3. Protokolai gali būti saugomi elektroninėse priemonėse. Šiuo atveju jiems apsaugoti turi būti numatytos procedūros, skirtos užkirsti kelią juos ištrinti, sunaikinti arba keisti be leidimo. 10.4. Protokolai turi būti saugomi, kad jais be leidimo nebūtų naudojamasi ar atskleidžiama juose esanti informacija. 11. KOMPANIJOS APSAUGOS PAREIGŪNAS 11.1. Kompanija skiria kompanijos apsaugos pareigūną. Asmuo, paskirtas kompanijos apsaugos pareigūnu, gali eiti vieno ar daugiau laivų kompanijos apsaugos pareigūno pareigas atsižvelgiant į tai, kiek ir kokius laivus eksploatuoja kompanija su sąlyga, kad būtų aiškiai nurodyta, už kuriuos laivus šis asmuo yra atsakingas. Atsižvelgdama į eksploatuojamų laivų skaičių ir tipus, kompanija gali skirti keletą asmenų būti kompanijos apsaugos pareigūnais tuo atveju, kai bus aiškiai nurodyta, už kokius laivus kuris asmuo atsakingas. 11.2. Be kitų šioje kodekso dalyje nurodytų pareigų, į kompanijos apsaugos pareigūno pareigas ir funkcijas įeina šios ir ne tik šios: 1. informuoti apie grėsmės, galinčios kilti laivui, rimtumą naudojantis atitinkamais apsaugos vertinimais ir kita svarbia informacija; 2. užtikrinti, kad būtų atliekami laivo apsaugos vertinimai; 3. pasirūpinti, kad būtų parengtas, pateiktas tvirtinti, o vėliau įgyvendintas laivo apsaugos planas ir jo būtų laikomasi; 4. pasirūpinti, kad laivo apsaugos planas būtų atitinkamai koreguojamas, kad būtų ištaisyti trūkumai ir vykdomi atskiro laivo apsaugos reikalavimai; 5. rengti vidaus auditą ir apsaugą užtikrinančios veiklos persvarstymus; 6. organizuoti Administracijos arba pripažintos apsaugos organizacijos pradinius ir pakartotinius laivo patikrinimus; 7. užtikrinti, kad būtų nedelsiant reaguojama į pradinio audito, periodinių persvarstymų, apsaugos inspekcijų ir atitikties tikrinimų metu nustatytus trūkumus ir neatitikimus ir jie šalinami; 8. didinti informuotumą apie apsaugą ir budrumą; 9. užtikrinti pakankamą darbuotojų, atsakingų už laivo apsaugą, mokymą; 10. užtikrinti efektyvius laivo apsaugos pareigūno ir atitinkamų uosto įrenginių (terminalų) apsaugos pareigūnų ryšius ir bendradarbiavimą; 11. užtikrinti apsaugos reikalavimų ir saugos reikalavimų suderinamumą; 12. pasirūpinti, kad tais atvejais, kai naudojamasi vientipių laivų ar laivyno apsaugos planais, kiekvieno laivo plane būtų tiksliai atspindėta konkretaus laivo informacija, ir 13. užtikrinti, kad būtų įgyvendinamos visos alternatyvios ar lygiavertės sąlygos, patvirtintos konkrečiam laivui arba laivų grupei, ir jų būtų laikomasi. 12. LAIVO APSAUGOS PAREIGŪNAS 12.1. Laivo apsaugos pareigūnas skiriamas kiekviename laive. 12.2. Be kitų šioje kodekso dalyje nurodytų pareigų, į laivo apsaugos pareigūno pareigas ir funkcijas įeina šios ir ne tik šios: 1. rengti periodinius laivo apsaugos patikrinimus norint užtikrinti, kad būtų imamasi reikiamų apsaugos priemonių; 2. laikytis laivo apsaugos plano, įskaitant visus plano pakeitimus, ir prižiūrėti jo įgyvendinimą; 3. su kitu laivo personalu ir atitinkamais uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnais koordinuoti krovinio ir laivo atsargų tvarkymo apsaugos aspektus; 4. siūlyti laivo apsaugos plano pakeitimus; 5. pranešti kompanijos apsaugos pareigūnui apie visus trūkumus ir neatitikimus, nustatytus vidaus audito, periodinių persvarstymų, apsaugos inspekcijų ir atitikties tikrinimų metu ir imtis koreguojamųjų veiksmų; 6. didinti informuotumą apie apsaugą ir budrumą laive; 7. užtikrinti, kad laivo personalui būtų surengti pakankami reikiami mokymai; 8. pranešti apie visus pavojų saugumui keliančius incidentus; 9. su kompanijos apsaugos pareigūnu ir atitinkamu uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnu koordinuoti laivo apsaugos plano įgyvendinimą; 10. užtikrinti, kad esanti apsaugos įranga būtų tinkamai eksploatuojama, bandoma, kalibruojama ir prižiūrima. 13. MOKYMAI, TRENIRUOTĖS IR PRATYBOS LAIVO APSAUGOS KLAUSIMAIS 13.1. Kompanijos apsaugos pareigūnas ir atitinkamas krante esantis personalas turi turėti žinių ir būti apmokyti, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 13.2. Laivo apsaugos pareigūnas turi turėti žinių ir būti apmokytas, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 13.3. Laivo personalas, turintis konkrečių su apsauga susijusių pareigų ir funkcijų, turi suprasti savo atsakomybę už laivo apsaugą, kaip apibūdinta laivo apsaugos plane, ir turi turėti pakankamai žinių bei gebėjimų atlikti jiems skirtas pareigas atsižvelgdami į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 13.4. Norint užtikrinti efektyvų laivo apsaugos plano įgyvendinimą, treniruotės rengiamos reikiamais intervalais atsižvelgiant į laivo tipą, laivo personalo pasikeitimus, uostus, į kuriuos bus plaukiama, ir kitas svarbias aplinkybes atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 13.5. Kompanijos apsaugos pareigūnas užtikrina efektyvų laivų apsaugos planų koordinavimą ir įgyvendinimą dalyvaudamas reikiamais intervalais rengiamose pratybose atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 14. UOSTO ĮRENGINIO (TERMINALO) APSAUGA 14.1. Reikalaujama, kad uosto įrenginys (terminalas) veiktų pagal Susitariančiosios Vyriausybės, kurios teritorijoje jis yra, nustatytus apsaugos lygius. Apsaugą užtikrinančios priemonės ir procedūros uosto įrenginyje (terminale) taikomos taip, kad kuo mažiau trukdytų arba gaišintų keleivius, laivą, laivo personalą ir lankytojus, prekes ir paslaugas. 14.2. Nustačius 1 apsaugos lygį, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires, norint nustatyti pavojų saugumui keliančių incidentų prevencines priemones ir jų imtis, visuose uostų įrenginiuose (terminaluose) atliekami šie veiksmai: 1. užtikrinama, kad būtų atliekamos visos su uosto įrenginio (terminalo) apsauga susijusios pareigos; 2. kontroliuojamas patekimas į uosto įrenginį (terminalą); 3. stebimas uosto įrenginys (terminalas), įskaitant inkaro nuleidimo ar švartavimosi zoną (zonas); 4. stebimos draudžiamosios zonos, kad į jas patektų tik įgalioti asmenys; 5. prižiūrima, kaip tvarkomi kroviniai; 6. prižiūrima, kaip tvarkomos laivo atsargos, ir 7. pasirūpinama, kad apsaugą užtikrinančios ryšių priemonės visada būtų parengtos. 14.3. Nustačius 2 apsaugos lygį, atliekant kiekvieną 14.2 skirsnyje išvardytą veiksmą, imamasi papildomų apsaugos priemonių, nurodytų uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plane, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 14.4. Nustačius 3 apsaugos lygį, atliekant kiekvieną 14.2 skirsnyje išvardytą veiksmą, imamasi tolesnių specialiųjų apsaugos priemonių, nurodytų uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plane, atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 14.4.1. Be to, nustačius 3 apsaugos lygį, yra reikalaujama, kad uostų įrenginiai (terminalai) atsižvelgtų ir vykdytų visas Susitariančiosios Vyriausybės, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas), pateiktas apsaugos instrukcijas. 14.5. Kai uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnui pranešama, kad laivui kyla sunkumų laikantis XI-2 skyriaus arba šios dalies reikalavimų arba taikant reikiamas priemones ir procedūras, išsamiai išdėstytas laivo apsaugos plane, o kai yra nustatytas 3 apsaugos lygis, — laikantis instrukcijų, teikiamų Susitariančiosios Vyriausybės, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas), uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnas ir laivo apsaugos pareigūnas palaiko ryšį ir koordinuoja reikiamus veiksmus. 14.6. Kai uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnas informuojamas, kad laivo apsaugos lygis yra aukštesnis negu uosto įrenginio (terminalo) apsaugos lygis, jis praneša apie tai kompetentingai institucijai ir palaiko ryšį su laivo apsaugos pareigūnu bei prireikus koordinuoja reikiamus veiksmus. 15. UOSTO ĮRENGINIO (TERMINALO) APSAUGOS VERTINIMAS 15.1. Uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimas — esminė ir neatsiejama uosto įrenginio (terminalo) apsaugos plano rengimo ir atnaujinimo proceso dalis. 15.2. Uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimą atlieka Susitariančioji Vyriausybė, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas). Susitariančioji Vyriausybė gali įgalioti pripažintą apsaugos organizaciją atlikti konkretaus jos teritorijoje esančio uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimą. 15.2.1. Kai uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimą atlieka pripažinta apsaugos organizacija, Susitariančioji Vyriausybė, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas), persvarsto apsaugos vertinimą ir patvirtina, kad jis atitinka šio skirsnio reikalavimus. 15.3. Vertinimą atliekantys asmenys turi turėti reikiamų įgūdžių uosto įrenginio (terminalo) apsaugai vertinti vadovaujantis šiuo skirsniu ir atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. 15.4. Uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimas periodiškai persvarstomas ir atnaujinamas, atsižvelgiant į kintančią grėsmę ir (arba) nedidelius uosto įrenginio (terminalo) pakeitimus bei visada persvarstomas ir atnaujinamas, kai įdiegiami dideli uosto įrenginio (terminalo) pakeitimai. 15.5. Į uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimą įeina bent šie elementai: 1. svarbaus turto ir infrastruktūros, kurią svarbu saugoti, įvardijimas ir vertinimas; 2. galimos grėsmės turtui bei infrastruktūrai ir grėsmės tikimybės nustatymas norint numatyti apsaugos priemones ir nustatyti jų prioritetus; 3. atsakomųjų priemonių ir procedūrinių pakeitimų bei jų veiksmingumo mažinant pažeidžiamumą įvardijimas, parinkimas ir prioritetų nustatymas, ir 4. infrastruktūros, politikos ir procedūrų trūkumų, įskaitant žmogiškuosius veiksnius, įvardijimas. 15.6. Susitariančioji Vyriausybė gali leisti, kad uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimas apimtų daugiau kaip vieną uosto įrenginį (terminalą), jei šių uosto įrenginių (terminalų) operatorius, vieta, veikla, įranga ir struktūra yra panašūs. Tai leidusios visos Susitariančiosios Vyriausybės išsamiai informuoja Organizaciją apie šį susitarimą. 15.7. Baigus uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimą, parengiama ataskaita, susidedanti iš glausto paaiškinimo, kaip buvo atliekamas vertinimas, kiekvieno vertinimo metu aptikto trūkumo ir atsakomųjų priemonių, kurias būtų galima taikyti kiekvienam trūkumui pašalinti, aprašymo. Ataskaita saugoma, kad ja be leidimo nebūtų naudojamasi ir atskleidžiama joje esanti informacija. 16. UOSTO ĮRENGINIO (TERMINALO) APSAUGOS PLANAS 16.1. Uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planas, remiantis uosto įrenginio (terminalo) apsaugos vertinimu, rengiamas dėl kiekvieno uosto įrenginio (terminalo), kuris yra tinkamas laivo/uosto sąveikai. Plane numatomi trys apsaugos lygiai, apibūdinti šioje kodekso dalyje. 16.1.1. Vadovaujantis 16.2 skirsnio nuostatomis, uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planą dėl konkretaus uosto įrenginio (terminalo) gali parengti pripažinta apsaugos organizacija. 16.2. Uosto įrenginio (terminalo) apsaugos planą tvirtina Susitariančioji Vyriausybė, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas). 16.3. Šis planas rengiamas uosto įrenginio (terminalo) darbine kalba atsižvelgiant į šio kodekso B dalyje pateiktas gaires. Plane turi būti išdėstyti bent šie dalykai: 1. priemonės, skirtos užkirsti kelią į uosto įrenginį (terminalą) arba laivą įnešti ginklus, pavojingas medžiagas ir prietaisus, kurie skirti naudoti prieš žmones, laivus arba uostus ir kuriuos gabenti nėra išduotas leidimas; 2. priemonės, skirtos užkirsti kelią be leidimo patekti į uosto įrenginį (terminalą), į prie uosto įrenginio (terminalo) prisišvartavusius laivus ir į uosto draudžiamąsias zonas; 3. procedūros, taikomos reaguojant į grėsmę saugumui arba apsaugos pažeidimus, įskaitant nuostatas dėl uosto įrenginio (terminalo) arba laivo/uosto sąveikos esminių operacijų palaikymo; 4. procedūros, taikomos reaguojant į apsaugos instrukcijas, kurias gali pateikti Susitariančioji Vyriausybė, kurios teritorijoje yra uosto įrenginys (terminalas); 5. evakuacijos tvarka grėsmės saugumui ar apsaugos pažeidimų atveju; 6. uosto įrenginio (terminalo) personalo, kuriam priskirtos apsaugos užtikrinimo funkcijos, ir kito uosto įrenginio (terminalo) personalo pareigos, susijusios su apsaugos aspektais; 7. sąveikos su laivo apsaugą užtikrinančia veikla procedūros; 8. plano periodiniai persvarstymai ir atnaujinimo procedūros; 9. pranešimų apie pavojų saugumui keliančius incidentus tvarka; 10. paskirtas uosto įrenginio (terminalo) apsaugos pareigūnas, įskaitant informaciją, kaip su juo susisiekti per visą parą; 11. priemonės plane esančios informacijos apsaugai užtikrinti; 12. priemonės, skirtos veiksmingai krovinio ir krovinio tvarkymo įrangos uosto įrenginyje (terminale) apsaugai užtikrinti; 13. uosto įren