LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 353/1

Komisijos aiškinamasis komunikatas dėl tam tikrų Direktyvos 2007/58/EB nuostatų

2010/C 353/01

1. ĮVADAS

Šiame aiškinamajame komunikate pateikiama Komisijos nuomonė dėl 2007 m. spalio 23 d. Direktyvos 2007/58/EB, kuria reglamentuojamas rinkos atvėrimas tarptautinio keleivių vežimo geležinkeliais paslaugoms ir kurią valstybės narės turėjo perkelti iki 2009 m. birželio 4 d. (1), įgyvendinimo. Parengti tokio pobūdžio komunikatą prireikė po Komisijos tarnybų 2009 m. pabaigoje atlikto tyrimo dėl direktyvos įgyvendinimo ir vėlesnių diskusijų su valstybių narių ir geležinkelio sektoriaus asociacijų atstovais. Diskusijų metu geležinkelio reguliavimo institucijos ir transporto ministerijos prašė Komisijos pateikti informacijos ir nurodymų, kaip įgyvendinti tam tikras direktyvos nuostatas. Todėl šiuo komunikatu siekiama užtikrinti, kad valstybių narių priimtos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonės visiškai atitiktų direktyvos nuostatas.

Suinteresuotosios šalys iškėlė du pagrindinius klausimus, kurie yra labai svarbūs tarptautinio keleivių vežimo geležinkeliais rinkos atvėrimui, nes jie turi tiesioginį poveikį geležinkelio įmonių prieigos prie infrastruktūros teisėms:

1. Kaip nustatyti, ar pagrindinis geležinkelio paslaugos tikslas – vežti tarptautiniu maršrutu vykstančius keleivius?

2. Kaip įvertinti, ar dėl naujos paslaugos nekyla pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai?

Šiame komunikate nagrinėjami tik šie du klausimai. Kiti Direktyvos 2007/58/EB aspektai prireikus gali būti nagrinėjami vėliau.

1. Kaip nustatyti pagrindinį geležinkelio paslaugos tikslą?

8 konstatuojamoji dalis

Naujų laisvos prieigos tarptautinių paslaugų su tarpiniais sustojimais įdiegimas neturėtų būti naudojamas atveriant keleivių vežimo valstybės viduje paslaugų rinką, o pagrindinis dėmesys turėtų būti skiriamas papildomiems tarptautinių maršrutų sustojimams. Dėl to jų įdiegimas turėtų būti susijęs su paslaugomis, kurių pagrindinis tikslas – vežti tarptautiniu maršrutu vykstančius keleivius. Nustatant, koks yra paslaugos pagrindinis tikslas, turėtų būti atsižvelgiama į tokius kriterijus kaip apyvartos ir apimties vežant vidaus arba tarptautinius keleivius ir paslaugos trukmės santykis. Suinteresuotosios šalies prašymu tai turėtų nustatyti atitinkama nacionalinė reguliavimo institucija.

10 straipsnio 3a dalis

Geležinkelio įmonėms, patenkančioms į 2 straipsnio taikymo sritį, iki 2010 m. sausio 1 d. suteikiama prieigos prie infrastruktūros visose valstybėse narėse teisė, kad jos galėtų teikti tarptautines keleivių vežimo geležinkeliu paslaugas. Geležinkelio įmonės, teikdamos tarptautines keleivių vežimo paslaugas, turi teisę įlaipinti keleivius bet kurioje tarptautiniame maršrute esančioje stotyje bei išlaipinti kitoje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis.

Prieigos prie valstybių narių, kuriose tarptautinis keleivių vežimas traukiniais sudaro daugiau nei pusę geležinkelio įmonių keleivių vežimo apyvartos toje valstybėje narėje, infrastruktūros teisė suteikiama iki 2012 m. sausio 1 d.

Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje nurodyta atitinkama reguliavimo institucija arba institucijos atitinkamų kompetentingų valdžios institucijų ir (arba) suinteresuotų geležinkelio įmonių prašymu nustato, ar paslaugos pagrindinis tikslas yra vežti keleivius tarp stočių, esančių skirtingose valstybėse narėse.

Kompetencija

10 straipsnio 3a dalyje nustatyta, kad tik reguliavimo institucijos yra kompetentingos nustatyti, ar pagrindinis paslaugos tikslas yra vežti keleivius tarp stočių, esančių skirtingose valstybėse narėse. Reguliavimo institucijos tai daryti turi nepriklausomai. Tai reiškia, kad jų sprendimų negali lemti ar veikti jokios kitos valdžios institucijos nurodymai pagal nacionalinę teisę.

Pagal 10 straipsnio 3a dalį kelios reguliavimo institucijos gali būti kompetentingos konkrečiais atvejais nustatyti pagrindinį paslaugos tikslą. Tai reiškia, kai galimas sprendimas susijęs su kelių valstybių narių geležinkelio paslaugomis, sprendimą priimti turi dvi ar daugiau reguliavimo institucijų. Atsižvelgiant į atitinkamų geležinkelio paslaugų tarptautinį pobūdį, itin svarbu užtikrinti, kad atitinkamos reguliavimo institucijos tinkamai suderintų tarpvalstybinį poveikį turinčius sprendimus. Todėl reguliavimo institucijos turėtų sistemingai informuoti kitų valstybių narių, kurioms aktuali atitinkama geležinkelio paslauga, reguliavimo institucijas ir, prieš priimdamos bet kokį jų kompetencijai priklausantį sprendimą, pasidalyti preliminariomis nuomonėmis, ar paslauga atitinka pagrindinio tikslo reikalavimą.

Sprendimų priėmimo procesas

10 straipsnio 3a dalyje nustatyta, kad reguliavimo institucijos imasi veiksmų gavusios atitinkamų kompetentingų valdžios institucijų ir (arba) suinteresuotų geležinkelio įmonių prašymą. Tai reiškia, kad reguliavimo institucijos turėtų veikti ne savo iniciatyva, o tik gavusios vienos iš suinteresuotųjų šalių prašymą.

Geležinkelio įmonei paprašius prieigos prie infrastruktūros, kad galėtų teikti tarptautinę keleivių vežimo paslaugą, reikėtų laikyti, kad paslauga tarptautinė, jeigu traukinys kerta bent vieną valstybės narės sieną, neatsižvelgiant į tai, ar paslauga apima ir vidaus vežimą. Reguliavimo institucijos turėtų kiekvienu konkrečiu atveju patikrinti pagrindinį paslaugos tikslą. „Suinteresuotos geležinkelio įmonės“ yra tos, kurios gali įrodyti, kad nauja paslauga gali daryti joms poveikį. „Kompetentingos valdžios institucijos“ yra už prieigos prie geležinkelių infrastruktūros suteikimą, apribojimą ir uždraudimą atsakingos institucijos.

Siekiant užtikrinti, kad būtų visiškai laikomasi lygybės ir nediskriminavimo principų, sprendimų priėmimo procesas turėtų būti aiškus, skaidrus ir nediskriminacinis. Jis turėtų būti skelbiamas ir grindžiamas konsultacijomis su suinteresuotosiomis šalimis ir keitimusi informacija su kitomis reguliavimo institucijomis, siekiant užtikrinti tinkamas vienodas sąlygas. Nustatant tokio proceso laiką ir trukmę turėtų būti atsižvelgiama į poreikį visiems rinkos dalyviams suteikti pakankamą teisinį tikrumą vykdyti veiklą. Procedūra turėtų būti kuo paprastesnė, veiksmingesnė ir skaidresnė ir derėti su prašymų skirti geležinkelio kelią procesu. Proceso detalės ilgainiui gali keistis, visų pirma atsižvelgiant į reguliavimo institucijų patirtį.

Kriterijai

10 straipsnio 3a dalyje nenustatyta jokių išankstinių kriterijų, skirtų pagrindiniam geležinkelio paslaugos tikslui nustatyti. Tačiau 8 konstatuojamojoje dalyje nurodyti trys kriterijai, į kuriuos reguliavimo institucijos gali atsižvelgti: apyvartos ir apimties vežant vidaus ir tarptautinius keleivius ir paslaugos trukmės santykis. Šie kriterijai nurodyti tik kaip pavyzdžiai. Todėl jie nėra privalomi, ir gali būti atsižvelgiama į kitus kriterijus.

Nustačius kriterijus turėtų būti aiškiai nurodyti veiksniai, į kuriuos turėtų atsižvelgti reguliavimo institucijos, nustatydamos pagrindinį paslaugos tikslą. Pagal šiuos kriterijus reguliavimo institucijos turėtų galėti nustatyti paslaugos paskirtį vidutiniu laikotarpiu, o ne jos savybes tam tikru momentu. Vertinant taip pat reikėtų žvelgti į ateitį ir atsižvelgti į galimus laipsniškus paslaugos ir rinkos sąlygų pokyčius. Sprendimas gali būti priimtas remiantis geležinkelio įmonės, ketinančios teikti naują paslaugą, verslo planais ir rinkos prognozėmis.

Reguliavimo institucijos, siekdamos nustatyti pagrindinį paslaugos tikslą, turėtų atlikti kiekybinę ir kokybinę analizę. Todėl neįmanoma griežtai ar atskirai taikyti jokių kiekybinių ribų. Šiomis aplinkybėmis paslaugos pardavimo būdas, stotelių išdėstymas ir naudojamų riedmenų rūšis yra kiekybiniai veiksniai, į kuriuos reguliavimo institucijos galėtų atsižvelgti nustatydamos paslaugos tikslą.

2. Kaip įvertinti, ar nekyla pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai?

10 konstatuojamoji dalis

Tarptautinių keleivių vežimo paslaugų, įskaitant teisę įlaipinti keleivius bet kurioje stotyje, esančioje tarptautinės paslaugos maršrute, ir juos išlaipinti kitoje stotyje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis, rinkos atvėrimas konkurencijai gali turėti įtakos keleivių vežimo geležinkeliais paslaugų, teikiamų pagal viešojo paslaugų pirkimo sutartis, organizavimui ir finansavimui. Valstybės narės turėtų turėti galimybę apriboti rinkos prieigos teisę, jei dėl šios teisės iškiltų pavojus šių viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai ir jei, remdamasi objektyvia ekonomine analize, kompetentingų valdžios institucijų, sudariusių viešųjų paslaugų sutartį, prašymu tam pritaria atitinkama Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje nurodyta reguliavimo institucija.

12 konstatuojamoji dalis

Vertinant, ar galėtų iškilti pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai, reikėtų atsižvelgti į iš anksto nustatytus kriterijus, pavyzdžiui, poveikį paslaugų, įtrauktų į viešųjų paslaugų sutartį, pelningumui, tame tarpe poveikį sutartį susidariusioms kompetentingos valdžios institucijos grynosioms išlaidoms, keleivinio transporto paklausą, bilietų kainodarą, bilietų pardavimo tvarką, stočių abejose sienos pusėse vietą ir skaičių bei siūlomos naujos paslaugos tvarkaraštį ir dažnumą. Valstybės narės, atsižvelgdamos į tokį įvertinimą ir atitinkamos reguliavimo institucijos sprendimą, gali suteikti, pakeisti arba atsisakyti suteikti prieigos teisę norimoms teikti tarptautinio keleivių vežimo paslaugoms, įskaitant mokesčių iš naują tarptautinio keleivių vežimo paslaugą teikiančio ūkio subjekto ėmimą, atsižvelgiant į ekonominę analizę ir laikantis Bendrijos teisės bei lygybės ir nediskriminavimo principų.

17 konstatuojamoji dalis

Remdamosi Direktyvos 2001/14/EB 31 straipsniu, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų keistis informacija ir prireikus atskirais atvejais koordinuoti vertinimo, ar yra iškilęs pavojus viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai, principus bei praktiką. Palaipsniui jos turėtų parengti savo patirtimi pagrįstas gaires.

10 straipsnio 3b dalis

Valstybės narės gali apriboti 3a dalyje apibrėžtą prieigos teisę paslaugoms tarp išvykimo vietos ir paskirties vietos, kurioms taikoma viena ar kelios viešųjų paslaugų sutartys, atitinkančios galiojančius Bendrijos teisės aktus. Tokiais apribojimais negali būti ribojama teisė įlaipinti keleivius bet kurioje stotyje, esančioje tarptautinės paslaugos maršrute, ir juos išlaipinti kitoje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis, išskyrus atvejus, kai dėl pasinaudojimo šia teise iškiltų pavojus viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai.

Tai, ar iškiltų pavojus ekonominei pusiausvyrai, sprendžia atitinkama reguliavimo institucija ar institucijos, nurodytos Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje, remdamosi objektyvia ekonomine analize ir iš anksto nustatytais kriterijais, gavusios prašymą iš:

— kompetentingos valdžios institucijos arba kompetentingų valdžios institucijų, sudariusių viešųjų paslaugų sutartį,

— kitų suinteresuotų kompetentingų institucijų, turinčių teisę apriboti prieigą pagal šį straipsnį,

— infrastruktūros valdytojo arba

— geležinkelio įmonės, vykdančios viešųjų paslaugų sutartį.

Kompetentingos institucijos ir geležinkelio įmonės, teikiančios viešąsias paslaugas, pateikia atitinkamai reguliavimo institucijai ar institucijoms informaciją, kurios pagrįstai reikalaujama sprendimui priimti. Reguliavimo institucija apsvarsto pateiktą informaciją, prireikus konsultuodamasi su visomis atitinkamomis šalimis, ir informuoja atitinkamas šalis apie savo pagrįstą sprendimą per iš anksto nustatytą, pagrįstą laikotarpį ir bet kokiu atveju ne vėliau kaip praėjus dviems mėnesiams nuo visos atitinkamos informacijos gavimo. Reguliavimo institucija pateikia savo sprendimo pagrindimą ir nurodo laikotarpį ir sąlygas, kurių laikydamasi

— atitinkama kompetentinga institucija arba kompetentingos institucijos,

— infrastruktūros valdytojas,

— geležinkelio įmonė, vykdanti viešųjų paslaugų sutartį, arba

— geležinkelio įmonė, siekianti, kad būtų suteikta prieiga,

gali prašyti iš naujo apsvarstyti sprendimą.

Kompetencija

10 straipsnio 3b dalyje nustatyta, kad valstybės narės gali apriboti prieigos teisę maršrutuose, dėl kurių sudarytos viešųjų paslaugų sutartys, jeigu naujos tarptautinės paslaugos keltų pavojų tų sutarčių ekonominei pusiausvyrai, tačiau tai nėra privaloma. Tik jeigu valstybės nusprendžia pasinaudoti šia galimybe, reguliavimo institucijos yra kompetentingos nustatyti, ar siūloma nauja geležinkelio paslauga keltų pavojų viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai. Reguliavimo institucijos tai turi daryti nepriklausomai. 14 konstatuojamojoje dalyje visų pirma pabrėžiama, kaip reguliavimo institucijos turėtų veikti siekiant užtikrinti, kad šiuos įgaliojimus jos vykdytų nepriklausomai nuo viešųjų paslaugų sutartis sudarančių valdžios institucijų.

Valstybės narės apribodamos prieigos teisę pagal 10 straipsnio 3b dalį visais atvejais turėtų paisyti reguliavimo institucijos vertinimo. Kaip teigiama 10 konstatuojamojoje dalyje, valstybės narės gali apriboti prieigos teisę tik gavusios atitinkamos reguliavimo institucijos patvirtinimą. Toks patvirtinimas gali būti suteikiamas įpareigojančia nuomone, kurioje įvertinama, ar kyla pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai, ir siūloma konkreti priemonė, arba sutikimo procedūra, per kurią nuodugniai išnagrinėjamas bet koks sprendimo apriboti prieigos teisę projektas.

Reguliavimo institucijų vertinimai ir sprendimai atitinkamais konkrečiais atvejais turėtų būti suderinti. Tai visų pirma taikoma, kai atitinkamos viešųjų paslaugų sutartys yra tarpvalstybinio pobūdžio, arba apskritai, kai apribojus vidaus vežimo teises vienoje valstybėje narėje gali būti daromas poveikis kitoje valstybėje teikiamos tarptautinės geležinkelio paslaugos perspektyvumui. Tokiomis aplinkybėmis, siekdamos bendro sutarimo, atitinkamos reguliavimo institucijos turėtų keistis informacija ir preliminariomis nuomonėmis apie tai, ar kyla pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai, ir apie bet kokius tinkamus apribojimus. Reguliavimo institucijos turėtų konsultuotis su kitų valstybių narių reguliavimo institucijomis, nepaisant galimybės apriboti prieigos teisę maršrutuose, kuriems taikomos valstybės narės, su kurios reguliavimo institucija konsultuojamasi, viešųjų paslaugų sutartys.

Be konkrečių pirmiau nurodytų atvejų, Direktyvos 2007/58/EB 17 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad remdamosi Direktyvos 2001/14/EB 31 straipsniu, reguliavimo institucijos turėtų sistemingai keistis informacija apie savo darbą ir sprendimų priėmimo principus bei praktiką, kad laipsniškai parengtų savo patirtimi grįstas gaires.

Sprendimų priėmimo procesas

Reguliavimo institucijos turėtų galėti įvertinti, ar gali kilti pavojus viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai, neatsižvelgdamos į tai, ar patikrintas pagrindinis geležinkelio paslaugos tikslas. Šios dvi procedūros gali būti vykdomos kartu, tačiau negali būti laikomos viena kitos sąlygomis.

Kaip nustatyta 10 straipsnio 3b dalyje, vertinimas turi būti atliekamas atitinkamai reguliavimo institucijai gavus prašymą. Tokį prašymą gali pateikti tik: 1) kompetentinga valdžios institucija arba institucijos, sudariusios vertinamą viešųjų paslaugų sutartį; 2) bet kurios kitos kompetentingos valdžios institucijos, turinčios teisę apriboti prieigą prie atitinkamos infrastruktūros; 3) atitinkamas infrastruktūros valdytojas arba 4) geležinkelio įmonė, teikianti viešąją paslaugą, kurią prašoma įvertinti. Jeigu vertinimo prašanti šalis negali pateikti sprendimui priimti reikalingos informacijos arba jei prašymas nepateikiamas per reguliavimo institucijos nustatytą pagrįstą laikotarpį, vertinimas neturėtų būti atliekamas. Nustatant tokio vertinimo laiką ir trukmę turėtų būti atsižvelgiama į poreikį visiems rinkos dalyviams suteikti pakankamą teisinį tikrumą vykdyti veiklą. Procedūra turėtų būti kuo paprastesnė, veiksmingesnė ir skaidresnė ir derėti su prašymų skirti geležinkelio kelią procesu.

Reguliavimo institucijos tokį vertinimą turėtų atlikti ne savo iniciatyva, o tik gavusios vienos iš pirmiau nurodytų suinteresuotųjų šalių prašymą. Reguliavimo institucija turėtų vertinti tik gautame prašyme nurodytus aspektus.

Vertinimas turėtų būti atliekamas pagal objektyvų metodą ir iš anksto nustatytus kriterijus. Tokį metodą, įskaitant taikytinus kriterijus, sukurti gali tik reguliavimo institucijos. Šios kompetencijos negali apriboti nė viena viešųjų paslaugų sutartis sudaranti arba geležinkelio įmonės akcijų turinti valdžios institucija.

Vertinimo metodas turėtų atitikti rinkos pokyčius ir turėtų būti sukurtas taip, kad ilgainiui jį būtų galima plėtoti, visų pirma atsižvelgiant į reguliavimo institucijų patirtį, ir kad būtų laikomasi bendrų 17 konstatuojamoje dalyje numatytų gairių.

Metodą turėtų sudaryti išsami ekonominė analizė. Tai reiškia, kad reguliavimo institucijos turėtų tinkamai įvertinti naujos geležinkelio paslaugos ekonominį ir finansinį poveikį atitinkamai viešajai paslaugai. Todėl paprastai nereikėtų manyti, kad pakanka tik taikyti iš anksto nustatytas ribas.

Atlikus poveikio vertinimą turėtų būti nustatyta, ar kyla pavojus sutarties ekonominei pusiausvyrai. Tai reiškia, kad būtina nustatyti naujos paslaugos poveikį, tačiau vien tik to nepakanka. Atliekant ekonominę analizę turėtų būti nustatyta, kiek sutrinka sutarties ekonominė pusiausvyra. Be to, poveikį turėtų daryti būtent nauja geležinkelio paslauga, o ne kiti veiksniai, kaip antai bendros ekonominės aplinkybės. Susijusios viešųjų paslaugų sutartys yra tos, pagal kurias teikiamos paslaugos tarp išvykimo ir paskirties vietų, susijusių su nauja siūloma geležinkelio paslauga, arba panašaus pobūdžio paslaugos tarp tų pačių išvykimo ir paskirties vietų lygiagrečiame maršrute, kuris gali būti paveiktas.

Siekiant užtikrinti, kad būtų visiškai laikomasi lygybės ir nediskriminavimo principų, naudojamas metodas turėtų būti aiškus, skaidrus ir nediskriminacinis. Jis turėtų būti skelbiamas ir grindžiamas konsultacijomis su suinteresuotosiomis šalimis ir keitimusi informacija su kitomis reguliavimo institucijomis, siekiant užtikrinti tinkamas vienodas sąlygas. Metodo detalės ilgainiui gali keistis, visų pirma siekiant jas pritaikyti prie bendrų gairių, parengtų atsižvelgiant į reguliavimo institucijų patirtį.

Kriterijai

Atliekant analizę reikėtų atkreipti dėmesį į naujos paslaugos ekonominį poveikį visai viešųjų paslaugų sutarčiai, o ne atskiroms paslaugoms. Kaip minėta 12 konstatuojamoje dalyje, tam reikia atsižvelgti į: 1) sutartį sudariusios valdžios institucijos grynąsias išlaidas ir 2) paslaugos, kurią geležinkelio įmonė teikia pagal sutartį, pelningumą. Vien dėl to, kad nauja paslauga teikiama mažesne kaina nei paslaugos pagal viešųjų paslaugų sutartį arba tuo pačiu laikotarpiu, negalima daryti išvados, kad kiltų pavojus tokios sutarties ekonominei pusiausvyrai.

Siekiant nustatyti poveikį geležinkelio įmonės pelningumui ir atitinkamos valdžios institucijos grynosioms išlaidomis, 12 konstatuojamojoje dalyje nurodyti aspektai, kuriuos verta apsvarstyti: keleivinio transporto paklausa, bilietų kainodara, bilietų pardavimo tvarka, stočių abejose sienos pusėse vieta ir skaičius bei naujos paslaugos tvarkaraštis ir dažnumas. Tačiau tai, kad atsižvelgta į šiuos veiksnius, savaime nereiškia, kad atlikta direktyvoje nurodyta analizė ir to nepakanka, kad būtų galima nuspręsti, ar kyla pavojus ekonominei pusiausvyrai. Šie aspektai nurodyti tik kaip pavyzdžiai. Sąrašas nėra nei baigtinis, nei privalomas.

Negalima laikyti, kad dėl bet kokio poveikio viešajai paslaugai kyla pavojus ekonominei pusiausvyrai. Ribotas arba vienkartinis poveikis, visų pirma pačioje sutartyje nurodytose ribose, neturėtų būti laikomas keliančiu pavojų. Iš vertinimo rezultatų turėtų matytis poveikis pagal viešųjų paslaugų sutartį teikiamų paslaugų perspektyvumui. Turėtų būti laikoma, kad kyla pavojus pusiausvyrai, jeigu galima įrodyti, kad būtų pakenkta tinkamos kokybės viešųjų paslaugų teikimo ekonominiam perspektyvumui.

Šiomis aplinkybėmis nepakaktų įrodyti, kad naujam operatoriui atėjus į rinką padidėtų viešasis įnašas. Toks viešojo įnašo padidėjimas turėtų būti žymus, kad būtų galima laikyti, jog jis kelia pavojų atitinkamos viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai.

Šiuo aiškinamuoju komunikatu nedaromas poveikis valstybių narių įsipareigojimui priimti perkėlimo į nacionalinę teisę priemones, atitinkančias Direktyvos 2007/58/EB nuostatas.

(1) 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/58/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių plėtros ir Direktyvą 2001/14/EB dėl geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo ir mokesčių už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ėmimo. Šiame komunikate straipsniai sunumeruoti pagal paskutinę konsoliduotą Direktyvos 91/440/EEB (pagrindinio akto) redakciją.