Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Korėjos Respublikos laisvosios prekybos susitarimas



Oficialusis leidinys L 127 , 14/05/2011 p. 006 - 1343



Europos Sąjungos bei jos valstybių narių ir Korėjos Respublikos laisvosios prekybos susitarimas BELGIJOS KARALYSTĖ, BULGARIJOS RESPUBLIKA, ČEKIJOS RESPUBLIKA, DANIJOS KARALYSTĖ, VOKIETIJOS FEDERACINĖ RESPUBLIKA, ESTIJOS RESPUBLIKA, AIRIJA, GRAIKIJOS RESPUBLIKA, ISPANIJOS KARALYSTĖ, PRANCŪZIJOS RESPUBLIKA, ITALIJOS RESPUBLIKA, KIPRO RESPUBLIKA, LATVIJOS RESPUBLIKA, LIETUVOS RESPUBLIKA, LIUKSEMBURGO DIDŽIOJI HERCOGYSTĖ, VENGRIJOS RESPUBLIKA, MALTA, NYDERLANDŲ KARALYSTĖ, AUSTRIJOS RESPUBLIKA, LENKIJOS RESPUBLIKA, PORTUGALIJOS RESPUBLIKA, RUMUNIJA, SLOVĖNIJOS RESPUBLIKA, SLOVAKIJOS RESPUBLIKA, SUOMIJOS RESPUBLIKA, ŠVEDIJOS KARALYSTĖ, JUNGTINĖ DIDŽIOSIOS BRITANIJOS IR ŠIAURĖS AIRIJOS KARALYSTĖ, Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo Susitariančiosios Šalys, toliau – Europos Sąjungos valstybės narės, bei EUROPOS SĄJUNGA, ir KORĖJOS RESPUBLIKA, toliau – Korėja, PRIPAŽINDAMOS, kad jų ilgalaikė tvirta partnerystė grindžiama bendraisiais principais ir vertybėmis, išdėstytais Pagrindų susitarime; PAGEIDAUDAMOS toliau stiprinti glaudžius tarpusavio ekonominius ryšius, atsižvelgdamos į bendrą jų tarpusavio ryšių pobūdį ir įsitikinusios, kad šiuo susitarimu bus sukurtos geresnės sąlygos Šalių prekybai ir investicijoms plėtoti; ĮSITIKINUSIOS, kad šiuo susitarimu bus sukurta didesnė, saugi prekių ir paslaugų rinka ir stabili, nuspėjama aplinka investicijoms, taip sustiprinant Šalių bendrovių konkurencingumą pasaulio rinkose; DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS 1945 m. birželio 26 d. San Franciske pasirašytoje Jungtinių Tautų chartijoje ir 1948 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos pasirašytoje Visuotinėje žmogaus teisių deklaracijoje numatytus įsipareigojimus; DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS įsipareigojimus dėl darnaus vystymosi ir įsitikinusios tarptautinės prekybos įtaka darniam vystymuisi ekonominiu, socialiniu ir aplinkos aspektais, įskaitant ekonomikos vystymąsi, skurdo mažinimą, visišką ir produktyvų užimtumą bei deramą darbą visiems, taip pat aplinkos ir gamtos išteklių apsaugą ir išsaugojimą; PRIPAŽINDAMOS Šalių teisę imtis reikiamų priemonių įgyvendinant teisėtus viešosios tvarkos tikslus, atsižvelgdamos į, jų nuomone, tinkamą apsaugos lygį, ir siekdamos, kad tokiomis priemonėmis nebūtų neteisėtai diskriminuojama arba paslėptais būdais ribojama tarptautinė prekyba, kaip nustatyta šiame susitarime; PASIRYŽUSIOS skatinti skaidrumą, kiek tai susiję su visomis suinteresuotosiomis šalimis, įskaitant privatų sektorių ir pilietinės visuomenės organizacijas; NORĖDAMOS liberalizuojant ir plėtojant dvišalę prekybą ir investicijas gerinti gyvenimo standartus, skatinti ekonomikos augimą ir stabilumą, kurti naujas darbo vietas ir didinti bendrą gerovę; SIEKDAMOS nustatyti aiškias ir abiems pusėms naudingas taisykles, reglamentuojančias Šalių prekybą ir investicijas, taip pat sumažinti arba pašalinti kliūtis dvišalei prekybai ir investicijoms; PASIRYŽUSIOS šiuo susitarimu pašalinti kliūtis prekybai ir tuo siekti darnaus pasaulio prekybos vystymosi ir jos plėtros, taip pat vengti kurti naujas kliūtis abipusei prekybai ir investicijoms, dėl kurių sumažėtų šio susitarimo teikiama nauda; NORĖDAMOS stiprinti darbo ir aplinkos teisės aktų ir politikos sričių vystymą ir įgyvendinimą, skatinti pagrindines darbuotojų teises ir darnų vystymąsi, taip pat įgyvendinti šį susitarimą atsižvelgiant į šiuos tikslus; ir REMDAMOSI atitinkamomis savo teisėmis ir įsipareigojimais pagal 1994 m. balandžio mėn. 15 d. sudarytą Marakešo susitarimą, kuriuo įsteigiama Pasaulio prekybos organizacija (toliau – PPO susitarimas) ir pagal kitus daugiašalius, regioninius ir dvišalius susitarimus, kurių šalys jos yra, SUSITARĖ: PIRMAS SKYRIUS TIKSLAI IR BENDROSIOS APIBRĖŽTYS 1.1 straipsnis Tikslai 1. Šiuo susitarimu Šalys sukuria laisvosios prekybos prekėmis, paslaugomis ir laisvo įsisteigimo zoną ir nustato susijusias taisykles, kaip numatyta šiame susitarime. 2. Šio susitarimo tikslai: a) liberalizuoti Šalių prekybą prekėmis ir sudaryti jai palankesnes sąlygas pagal 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (toliau – 1994 m. GATT susitarimas) XXIV straipsnį; b) liberalizuoti Šalių prekybą paslaugomis ir investicijas pagal 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl prekybos paslaugomis (toliau – GATS) V straipsnį; c) skatinti Šalių ekonomikų konkurencingumą, ypač kiek tai susiję su Šalių ekonominiais ryšiais; d) dvišaliu pagrindu toliau liberalizuoti Šalių viešųjų pirkimų rinkas; e) adekvačiai ir veiksmingai ginti intelektinės nuosavybės teises; f) prisidėti, pašalinant prekybos kliūtis ir vystant padidėjusiems investicijų srautams palankią aplinką, prie darnaus pasaulio prekybos vystymosi ir jos plėtros; g) įsipareigoti, pripažįstant, kad darnus vystymasis yra visa apimantis tikslas, vystyti tarptautinę prekybą kartu siekiant darnaus vystymosi tikslo ir siekti užtikrinti, kad šis tikslas yra įtrauktas ir atsispindi visuose Šalių prekybos ryšių lygmenyse; ir h) skatinti tiesiogines užsienio investicijas, bet nemažinti aplinkos, darbo ar profesinės sveikatos ir saugos standartų, taikant ir įgyvendinant Šalių aplinkos apsaugos ir darbo teisės aktus. 1.2 straipsnis Bendrosios apibrėžtys Šiame susitarime taikomų sąvokų apibrėžtys: Šalys – Europos Sąjunga arba jos valstybės narės ar Europos Sąjunga ir jos valstybės narės pagal atitinkamas jų kompetencijos sritis, nurodytas Europos Sąjungos sutartyje ir Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – ES šalis), ir Korėja; Pagrindų susitarimas – 1996 m. spalio 28 d. Liuksemburge pasirašytas Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Korėjos Respublikos pagrindų susitarimas dėl prekybos ir bendradarbiavimo arba bet kuris susitarimas, kuriuo minėtas susitarimas atnaujinamas, iš dalies keičiamas arba pakeičiamas; ir Muitinių susitarimas – 1997 m. balandžio 10 d. Briuselyje pasirašytas Susitarimas tarp Europos bendrijos ir Korėjos Respublikos dėl bendradarbiavimo ir tarpusavio administracinės pagalbos muitinių veiklos srityje. ANTRAS SKYRIUS NACIONALINIS REŽIMAS IR LEIDIMAS TIEKTI PREKES RINKAI A SKIRSNIS Bendrosios nuostatos 2.1 straipsnis Tikslas Šalys nuosekliai ir abipusiu susitarimu liberalizuoja prekybą prekėmis per pereinamąjį laikotarpį, kuris prasideda nuo šio susitarimo įsigaliojimo, laikydamosi šio susitarimo ir 1994 m. GATT susitarimo XXIV straipsnio nuostatų. 2.2 straipsnis Taikymo sritis ir apimtis Šis skyrius taikomas Šalių prekybai prekėmis [1]. 2.3 straipsnis Muitas Šiame skyriuje muitu laikomas bet koks muitas arba rinkliava, taikomi importuojamoms prekėms arba su jomis susiję, įskaitant nustatytą bet kokio pobūdžio papildomą mokestį, taikomą tokioms importuojamoms prekėms arba su jomis susijusį [2]. Muitu nelaikomi: a) rinkliava, atitinkanti vidaus mokestį, taikomą pagal 2.8 straipsnį panašiai vidaus prekei arba prekei, iš kurios buvo perdirbta ar iš dalies arba visiškai pagaminta importuota prekė; b) muitas, taikomas pagal Šalies teisės aktą, kaip nustatyta Trečiame skyriuje (Prekybos teisės gynimo priemonės); c) mokestis ar kita rinkliava, taikomi pagal Šalies teisės aktą, kaip nustatyta 2.10 straipsnyje; arba d) muitas, nustatytas pagal Šalies teisės aktą, kaip nustatyta Susitarimo dėl žemės ūkio, įtraukto į PPO susitarimo 1A priedą (toliau – Susitarimas dėl žemės ūkio), 5 straipsnyje. 2.4 straipsnis Prekių klasifikacija Prekių, kuriomis tarpusavyje prekiauja Šalys, klasifikacija nustatoma pagal atitinkamą kiekvienos Šalies tarifų nomenklatūrą, aiškinamą pagal 1983 m. birželio 14 d. Briuselyje pasirašytą Tarptautinės konvencijos dėl suderintos prekių aprašymo ir kodavimo sistemos suderintą sistemą (toliau – SS). B SKIRSNIS Muitų panaikinimas 2.5 straipsnis Muitų panaikinimas 1. Jei šiame susitarime nenustatyta kitaip, kiekviena Šalis kitos Šalies kilmės prekėms panaikina muitus pagal 2-A priede pateiktą sąrašą. 2. Kiekvienai prekei taikoma bazinė muito norma, nuo kurios vadovaujantis 1 dalimi turi būti toliau mažinamas muitas, yra nurodyta 2-A priede pateiktame sąraše. 3. Jei bet kuriuo metu po šio susitarimo įsigaliojimo Šalis sumažina pagal didžiausio palankumo režimą taikomą muito normą, tokia muito norma taikoma šiame susitarime nurodytai prekybai tuo atveju ir tik tuomet jei ji mažesnė už muito normą, apskaičiuotą pagal 2-A priede pateiktą sąrašą. 4. Praėjus trejiems metams po šio susitarimo įsigaliojimo, bet kurios Šalies prašymu Šalys konsultuojasi dėl tarpusavio importui taikomų muitų panaikinimo paspartinimo ir muitų panaikinimo apimties išplėtimo. Po tokių konsultacijų Prekybos komitete priimtas Šalių sprendimas dėl prekei taikomų muitų panaikinimo paspartinimo arba dėl muitų panaikinimo apimties išplėtimo pakeičia bet kokią muito normą ar jo mažinimo kategoriją, nustatytą tai prekei pagal 2-A priede pateiktus sąrašus. 2.6 straipsnis Esamos padėties išlaikymas Jei šiame susitarime nenustatyta kitaip, įskaitant 2-A priede pateiktame kiekvienai iš Šalių taikomame sąraše išdėstytas nuostatas, nė viena Šalis kitos Šalies kilmės prekėms negali padidinti taikomo muito arba nustatyti naujo muito. Tai neprieštarauja nuostatai, pagal kurią bet kuri iš Šalių gali padidinti muitą iki 2-A priede pateiktame Šaliai taikomame sąraše nustatyto lygio, jei muitas buvo vienašališkai sumažintas. 2.7 straipsnis Tarifinių kvotų administravimas ir taikymas 1. Kiekviena Šalis administruoja ir taiko 2-A priede pateikto Šaliai taikomo sąrašo 2-A-1 priedėlyje išdėstytas tarifines kvotas (toliau – TK) pagal 1994 m. GATT XIII straipsnį, įskaitant aiškinamąsias pastabas, ir Susitarimą dėl importo licencijavimo procedūrų, įtrauktą į PPO susitarimo 1A priedą. 2. Kiekviena Šalis užtikrina, kad: a) jos TK administravimo procedūros yra skaidrios, pateikiamos viešai, taikomos laiku, nediskriminuojant, atsižvelgiant į rinkos sąlygas, sudarant kuo mažiau kliūčių prekybai ir jas taikant atsižvelgiama į galutinio naudotojo poreikius; b) bet kuris Šalies asmuo, atitinkantis importuojančios Šalies teisinius ir administracinius reikalavimus, turi teisę teikti prašymą dėl TK gavimo ir jo prašymas turi būti svarstomas. Jei Prekybos prekėmis komiteto sprendimu Šalys nesusitaria kitaip, bet kuris perdirbėjas, mažmenininkas, restoranas, viešbutis, maitinimo paslaugų teikėjas ar institucija, arba bet kuris kitas asmuo turi teisę teikti prašymą dėl TK gavimo ir jo prašymas turi būti svarstomas. Bet kokie mokesčiai, taikyti už paslaugas, susijusias su paraiškų dėl TK gavimo teikimu, turi atitikti faktines paslaugos suteikimo sąnaudas; c) išskyrus 2-A priede pateikto Šaliai taikomo sąrašo 2-A-1 priedėlyje išdėstytus atvejus, Šalis neišskiria jokios TK dalies gamintojų grupei, nenustato vidaus rinkoje pagamintos produkcijos pirkimo sąlygos TK gavimui ir neapriboja TK skyrimo tik perdirbėjams; ir d) skiria TK remdamiesi komerciškai tinkamo dydžio siuntomis ir, kiek tai įmanoma, atsižvelgia į importuotojų prašomą apimtį. Išskyrus atvejus, išdėstytus nuostatose dėl kiekvienos TK ir pagal 2-A priede pateikto Šaliai taikomo sąrašo 2-A-1 priedėlio tarifų eilutę, kiekviena skiriama TK taikoma bet kuriai prekei ar prekių deriniui, atsižvelgiant į konkrečią TK, nepriklausomai nuo prekės ar derinio specifikacijos ar kokybės lygio, ir neatsižvelgiant į prekės ar prekių derinio galutinę paskirtį arba pakuotės dydį. 3. Kiekviena Šalis nurodo už TK administravimą atsakingas institucijas. 4. Kiekviena Šalis deda visas pastangas administruoti savo TK taip, kad importuotojai galėtų pasinaudoti visomis TK. 5. Nė viena Šalis negali riboti TK taikymo ar naudojimo reeksportuojamoms prekėms. 6. Gavusios bet kurios Šalies rašytinį prašymą, Šalys konsultuojasi dėl Šalies TK administravimo. 7. Išskyrus atvejus, nustatytus 2-A priede pateikto Šaliai taikomo sąrašo 2-A-1 priedėlyje, kiekviena Šalis sudaro sąlygas pareiškėjams prašyti taikyti visą pagal tą priedą nustatytą tarifinę kvotą nuo šio susitarimo įsigaliojimo datos pirmaisiais metais ir tą pačią dieną kiekvienais vėlesniais metais. Kiekvienų metų eigoje importuojančios Šalies administruojanti institucija tam skirtoje interneto svetainėje laiku skelbia TK išnaudojimo laipsnį ir likusį kiekvienos TK kiekį. C SKIRSNIS Netarifinės priemonės 2.8 straipsnis Nacionalinis režimas Pagal 1994 m. GATT III straipsnį ir jo aiškinamąsias pastabas kiekviena Šalis kitos Šalies prekėms taiko nacionalinį režimą. Šiuo tikslu 1994 m. GATT III straipsnis ir jo aiškinamosios pastabos mutatis mutandis įtraukiamos į šį susitarimą ir yra jo dalis. 2.9 straipsnis Importo ir eksporto ribojimai Pagal 1994 m. GATT XI straipsnį ir jo aiškinamąsias pastabas nė viena Šalis negali nustatyti, ar toliau taikyti jokių draudimų ar ribojimų, išskyrus muitus, mokesčius ir kitas rinkliavas, taikomus kitos Šalies importuojamoms prekėms arba kitos Šalies teritorijai skirtoms eksportuojamoms prekėms arba prekėms, parduotoms eksportuoti į kitos Šalies teritoriją. Šiuo tikslu 1994 m. GATT XI straipsnis ir jo aiškinamosios pastabos mutatis mutandis įtraukiamos į šį susitarimą ir yra jo dalis. 2.10 straipsnis Importo mokesčiai ir kitos rinkliavos Kiekviena Šalis užtikrina, kad visi bet kokio pobūdžio mokesčiai ir rinkliavos (išskyrus muitus ir kitus mokesčius, kurie nėra įtraukti į muito apibrėžtį pagal 2.3 straipsnio a, b ir d punktus), taikomi importui arba su juo susiję, neviršija apytikslių suteiktų paslaugų sąnaudų, nėra skaičiuojami ad valorem pagrindu, ir juos taikant tiesiogiai arba netiesiogiai nėra sudaromos palankesnės sąlygos vidaus prekėms, o importas nėra apmokestinamas fiskaliniais tikslais. 2.11 straipsnis Eksporto muitai, mokesčiai ir kitos rinkliavos Nė viena Šalis negali toliau taikyti arba nustatyti muitų, mokesčių arba rinkliavų, taikomų į kitą Šalį eksportuojamoms prekėms arba su jomis susijusių, arba jokių vidaus mokesčių ir rinkliavų, taikomų į kitą šalį eksportuojamoms prekėms, jei jie viršija parduoti vidaus rinkoje skirtoms panašioms prekėms taikomus mokesčius. 2.12 straipsnis Muitinis įvertinimas Susitarimas dėl 1994 m. GATT VII straipsnio įgyvendinimo, įtrauktas į PPO susitarimo 1A priedą (toliau – Susitarimas dėl muitinio įvertinimo), mutatis mutandis įtraukiamas į šį susitarimą ir yra jo dalis. 20 straipsnyje ir Susitarimo dėl muitinio įvertinimo III priedo 2–4 dalyse nustatytos išlygos ir galimybės netaikomos. 2.13 straipsnis Valstybinės prekybos įmonės 1. Šalys patvirtina savo teises ir įsipareigojimus pagal 1994 m. GATT, jo aiškinamąsias pastabas ir Susitarimą dėl 1994 m. GATT XVII straipsnio aiškinimo, įtrauktą į PPO susitarimo 1A priedą, kurie mutatis mutandis įtraukiami į šį susitarimą ir yra jo dalis. 2. Tais atvejais, kai Šalis prašo kitos Šalies pateikti informaciją apie konkrečias valstybines prekybos įmones, jų veiklos pobūdį ir poveikį dvišalei prekybai, Šalis, į kurią kreipiamasi, atsižvelgia į poreikį užtikrinti kuo didesnį skaidrumą nepažeidžiant 1994 m. GATT XVII straipsnio 4 dalies d punkto dėl konfidencialios informacijos. 2.14 straipsnis Sektoriams taikomų netarifinių priemonių panaikinimas 1. Šalys įgyvendina savo įsipareigojimus dėl kiekvieno sektoriaus prekėms taikomų netarifinių priemonių pagal 2-B–2-E prieduose išdėstytus įsipareigojimus. 2. Praėjus trejiems metams po šio susitarimo įsigaliojimo, bet kurios Šalies prašymu Šalys konsultuojasi dėl galimybės išplėsti savo įsipareigojimus, susijusius su atskirų sektorių prekėms taikomomis netarifinėmis priemonėmis. D SKIRSNIS Konkrečios su prekėmis susijusios išimtys 2.15 straipsnis Bendrosios išimtys 1. Šalys patvirtina, kad pagal 1994 m. GATT XX straipsnį ir jo aiškinamąsias pastabas, kurie įtraukiami į šį susitarimą ir yra jo dalis, jų teisės ir įsipareigojimai mutatis mutandis taikomi šiame susitarime nurodytoms prekėms. 2. Šalys susitaria, kad prieš imantis 1994 m. GATT XX straipsnio i ir j dalyse nustatytų priemonių, priemones ketinanti taikyti Šalis pateikia visą reikalingą informaciją kitai Šaliai, siekdama Šalims priimtino sprendimo. Šalys gali susitarti dėl bet kokių sunkumams pašalinti reikalingų priemonių. Jeigu per 30 dienų po tokios informacijos pateikimo nesusitariama, Šalis gali pagal šį straipsnį taikyti priemones atitinkamai prekei. Jei susiklosčius ypatingoms ir kritiškoms aplinkybėms reikia imtis neatidėliotinų veiksmų ir todėl iš anksto informuoti arba atlikti vertinimą neįmanoma, Šalis, ketinanti taikyti priemones, gali nedelsdama taikyti prevencines priemones padėčiai ištaisyti ir turi nedelsdama informuoti apie tai kitą Šalį. E SKIRSNIS Institucinės nuostatos 2.16 straipsnis Prekybos prekėmis komitetas 1. Pagal 15.2 straipsnio 1 dalį (Specialieji komitetai) įsteigtas Prekybos prekėmis komitetas susitinka gavus Šalies prašymą arba paties komiteto iniciatyva, jei prireikia nagrinėti su šiuo skyriumi susijusius klausimus; Komitetą sudaro Šalių atstovai. 2. Komiteto funkcijos: a) skatinti Šalių tarpusavio prekybą prekėmis, konsultuojantis pagal šio susitarimo nuostatas dėl tarifų panaikinimo paspartinimo ir tarifų panaikinimo apimties išplėtimo bei dėl įsipareigojimų, susijusių su netarifinėmis priemonėmis, išplėtimo, taip pat sprendžiant kitus klausimus; ir b) svarstyti Šalių tarpusavio prekybai prekėmis taikomas tarifines ir netarifines priemones ir, prireikus, perduoti tokius klausimus svarstyti Prekybos komitetui; tai taikoma tiek, kiek šios funkcijos nebuvo pavestos pagal 15.3 straipsnio 1 dalį (Darbo grupės) įsteigtoms atitinkamoms darbo grupėms. 2.17 straipsnis Specialiosios nuostatos dėl administracinio bendradarbiavimo 1. Šalys susitaria, kad administracinis bendradarbiavimas yra svarbus lengvatinio muitų režimo, taikomo pagal šį skyrių, įgyvendinimui bei kontrolei ir pabrėžia savo įsipareigojimus kovoti su pažeidimais bei sukčiavimu muitinių ir kitose susijusiose srityse. 2. Jeigu remdamasi objektyvia informacija Šalis nustato, kad administracinio bendradarbiavimo nėra ir (arba) kad daromi pažeidimai ar sukčiaujama, tos Šalies prašymu per 20 dienų nuo prašymo pateikimo surengiamas Muitinių komiteto susitikimas, kuriame stengiamasi kuo skubiau ištaisyti susidariusią padėtį. Konsultacijos, vykstančios Muitinių komitete, bus prilygintos pagal 14.3 straipsnį (Konsultacijos) vykdomoms konsultacijoms. TREČIAS SKYRIUS PREKYBOS TEISĖS GYNIMO PRIEMONĖS A SKIRSNIS Dvišalės apsaugos priemonės 3.1 straipsnis Dvišalių apsaugos priemonių taikymas 1. Tuo atveju, jei pagal šį susitarimą sumažinus arba panaikinus muitą vienos Šalies kilmės prekės yra importuojamos į kitos Šalies teritoriją tokiais didesniais kiekiais, matuojant absoliučiais dydžiais arba santykinai palyginus su gamybos apimtimi šalies viduje, ir tokiomis sąlygomis, kad sukelia ar gali sukelti didelę žalą Šalies pramonei, gaminančiai panašias arba tiesiogiai konkuruojančias prekes, importuojanti Šalis gali nustatyti 2 dalyje nurodytas priemones, atsižvelgdama į šiame skirsnyje išdėstytas sąlygas ir tvarką. 2. Importuojanti Šalis gali nustatyti dvišalę apsaugos priemonę, kuria: a) sustabdomas tolesnis pagal šį susitarimą nustatyto atitinkamai prekei taikomo muito normos mažinimas; arba b) prekei taikomo muito norma padidinama iki tokio lygio, kuris neviršija mažesniojo iš šių lygių: i) pagal didžiausio palankumo režimą taikomos muito normos, galiojusios prekei tuo metu, kai buvo nustatyta priemonė; arba ii) bazinės muito normos, nurodytos 2-A priede (Muitų panaikinimas) pateiktuose sąrašuose pagal 2.5 straipsnio 2 dalį (Muitų panaikinimas). 3.2 straipsnis Sąlygos ir ribojimai 1. Šalis raštu praneša kitai Šaliai apie 2 dalyje aprašyto tyrimo inicijavimą ir kiek galima anksčiau prieš pradėdama taikyti dvišalę apsaugos priemonę su ja konsultuojasi, kad būtų peržiūrėta atliekant tyrimą surinkta informacija ir pasikeista nuomonėmis dėl priemonės. 2. Šalis dvišalę apsaugos priemonę taiko tik po to, kai jos kompetentingos institucijos atliko tyrimą pagal Susitarimo dėl apsaugos priemonių, įtraukto į PPO susitarimo 1A priedą, (toliau – Susitarimas dėl apsaugos priemonių) 3 straipsnį ir 4.2 straipsnio c punktą ir, šiuo tikslu, Susitarimo dėl apsaugos priemonių 3 straipsnis ir 4.2 straipsnio c punktas mutatis mutandis įtraukiami į šį susitarimą ir yra jo dalis. 3. Atliekant 2 dalyje nurodytą tyrimą, Šalis laikosi Susitarimo dėl apsaugos priemonių 4.2 straipsnio a punkto ir, šiuo tikslu, Susitarimo dėl apsaugos priemonių 4.2 straipsnio a punktas mutatis mutandis įtraukiamas į šį susitarimą ir yra jo dalis. 4. Kiekviena Šalis užtikrina, kad jos kompetentingos institucijos tokį tyrimą baigia per vienus metus nuo jo inicijavimo. 5. Nė viena Šalis negali nustatyti dvišalės apsaugos priemonės: a) išskyrus tik tokiu mastu ir tik tokį laikotarpį, kiek gali prireikti siekiant užkirsti kelią didelei žalai arba jai atlyginti ir palengvinti prisitaikymą; b) ilgesniam nei dvejų metų laikotarpiui, išskyrus tuos atvejus, kai laikotarpis gali būti pratęstas dar iki dvejų metų, jei importuojančios Šalies kompetentingos institucijos, atsižvelgdamos į šiame straipsnyje nustatytą tvarką, nustato, kad apsaugos priemonė tebėra reikalinga siekiant užkirsti kelią didelei žalai arba jai atlyginti ir palengvinti prisitaikymą ir kad esama pramonės prisitaikymo įrodymų, tuo atveju, jei visas apsaugos priemonės taikymo laikotarpis, įskaitant pradinį taikymo laikotarpį ir jo pratęsimą, neviršija ketverių metų; arba c) pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, išskyrus tuos atvejus, kai kita Šalis sutinka. 6. Tais atvejais, kai Šalis baigia taikyti dvišalę apsaugos priemonę, taikoma muito norma atitinka normą, kuri pagal 2-A priede (Muitų panaikinimas) pateiktą sąrašą būtų taikoma netaikant priemonės. 3.3 straipsnis Laikinosios priemonės Susidarius kritinėms aplinkybėms, kai delsiant galėtų būti padaryta sunkiai atitaisoma žala, Šalis gali taikyti laikinąją dvišalę apsaugos priemonę ir preliminariai nustačiusi, kad esama akivaizdžių įrodymų, kad kitos Šalies kilmės prekių importas išaugo dėl to, kad pagal šį susitarimą buvo sumažinti arba panaikinti muitai ir kad dėl tokio importo yra daroma arba gali būti daroma didelė žala vidaus pramonei. Bet kurios laikinosios priemonės taikymo trukmė neviršija 200 dienų; šiuo laikotarpiu Šalis laikosi 3.2 straipsnio 2 ir 3 dalių. Šalis nedelsdama kompensuoja bet kokius padidintus tarifus, jei, atlikus 3.2 straipsnio 2 dalyje nurodytą tyrimą nenustatoma, kad laikomasi 3.1 straipsnio reikalavimų. Bet kokios laikinosios priemonės taikymo trukmė yra 3.2 straipsnio 5 dalies b punkte nurodyto laikotarpio dalis. 3.4 straipsnis Kompensacija 1. Dvišalę apsaugos priemonę taikanti Šalis tariasi su kita Šalimi dėl tinkamos prekybos liberalizacijos kompensacijos, taikant lengvatas, turinčias vienodą poveikį prekybai arba atitinkančias papildomų muitų, kurie gali būti taikomi dėl apsaugos priemonės, vertę. Šalis sudaro galimybę konsultuotis ne vėliau kaip per 30 dienų po dvišalės apsaugos priemonės taikymo. 2. Jei po 1 dalyje nurodytų konsultacijų nesudaromas susitarimas dėl prekybos liberalizavimo kompensacijos per 30 dienų nuo konsultacijų pradžios, Šalis, kurios prekėms taikoma apsaugos priemonė, gali sustabdyti atitinkamų lengvatų taikymą Šaliai, taikančiai apsaugos priemonę. 3. 2 dalyje nurodyta sustabdymo teisė netaikoma pirmuosius 24 mėnesius, per kuriuos taikoma dvišalė apsaugos priemonė, jei tokia apsaugos priemonė atitinka šio susitarimo nuostatas. 3.5 straipsnis Apibrėžtys Šiame skirsnyje: didelė žala ir didelės žalos grėsmė suprantamos kaip nurodyta Susitarimo dėl apsaugos priemonių 4.1 straipsnio a ir b punktuose. Šiuo tikslu Susitarimo dėl apsaugos priemonių 4.1 straipsnio a ir b punktai mutatis mutandis įtraukiamos į šį susitarimą ir yra jo dalis; ir pereinamasis laikotarpis – kiekvienai prekei nustatytas laikotarpis, kuris prasideda šio susitarimo įsigaliojimo diena, o baigiasi praėjus 10 metų po dienos, kurią atitinkamai prekei panaikinamas arba sumažinamas muitas. B SKIRSNIS Žemės ūkio apsaugos priemonės 3.6 straipsnis Žemės ūkio apsaugos priemonės 1. Šalis kaip apsaugos priemonę gali taikyti didesnį importo muitą 3 priede pateiktame jai taikomame sąraše nurodytoms žemės ūkio prekėms, atsižvelgdama į 2–8 dalis, jei bendras importuojamų prekių kiekis bet kuriais metais viršija 3 priede pateiktame jai taikomame sąraše nurodytą ribinį dydį. 2. 1 dalyje nurodytas muitas neviršija mažesniojo iš šių dydžių – pagal didžiausio palankumo režimą taikomos muito normos arba pagal didžiausio palankumo režimą taikomos muito normos, galiojančios kitą dieną po šio susitarimo įsigaliojimo, arba muito normos, nurodytos 3 priede pateiktame Šalies taikomame sąraše. 3. Kiekvienos Šalies pagal 1 dalį taikomi muitai nustatomi pagal 3 priede pateiktą tai taikomą sąrašą. 4. Nė viena šalis negali nustatyti arba toliau taikyti žemės ūkio apsaugos priemonių pagal šį straipsnį ir tuo pačiu metu tai pačiai prekei nustatyti arba toliau taikyti: a) dvišalės apsaugos priemonės pagal 3.1 straipsnį; b) priemonę pagal 1994 m. GATT XIX straipsnį ir Susitarimą dėl apsaugos priemonių; arba c) specialią apsaugos priemonę pagal Susitarimo dėl žemės ūkio 5 straipsnį. 5. Šalis visas žemės ūkio apsaugos priemones taiko skaidriai. Per 60 dienų nuo žemės ūkio apsaugos priemonės nustatymo priemonę taikanti Šalis apie tai praneša kitai Šaliai raštu ir jai pateikia svarbią su priemone susijusią informaciją. Gavus eksportuojančios šalies rašytinį prašymą, Šalys konsultuojasi dėl priemonės taikymo. 6. Prekybos prekėmis komitetas pagal 2.16 straipsnį (Prekybos prekėmis komitetas) gali tartis dėl šio straipsnio įgyvendinimo ir taikymo ir jį peržiūrėti. 7. Nė viena Šalis negali nustatyti arba toliau taikyti žemės ūkio apsaugos priemonės kilmės statusą turinčiai žemės ūkio prekei tuo atveju: a) jei baigėsi laikotarpis, nurodytas 3 priede pateikto Šaliai taikomo sąrašo žemės ūkio apsaugos priemonių nuostatose; arba b) jei ta priemone padidinamas prekei, kuriai 2-A priede (Muitų panaikinimas) pateikto Šaliai taikomo sąrašo 2-A-1 priedėlyje nurodyta tam tikra tarifinė kvota, nustatytas muitas, taikomas, kai neviršijama kvota. 8. Bet kokios minėtų prekių siuntos, išsiųstos pagal sandorį, sudarytą prieš nustatant papildomą muitą pagal 1–4 dalis, turi būti atleidžiamos nuo kiekvieno tokio papildomo muito su sąlyga, kad jie gali būti įskaičiuoti į per ateinančius metus importuotą prekės kiekį siekiant atitikti 1 dalies nuostatas tais metais. C SKIRSNIS Bendrosios apsaugos priemonės 3.7 straipsnis Bendrosios apsaugos priemonės 1. Kiekvienai Šaliai toliau taikomos 1994 m. GATT XIX straipsnyje ir Susitarime dėl apsaugos priemonių nustatytos teisės ir pareigos. Jei šiame straipsnyje nenumatyta kitaip, šiuo susitarimu Šalims nesuteikiama jokių papildomų teisių ir nenustatoma jokių papildomų įsipareigojimų, kiek tai susiję su priemonėmis pagal 1994 m. GATT XIX straipsnį ir Susitarimą dėl apsaugos priemonių. 2. Kitos Šalies prašymu ir jei jos interesai yra pagrįsti, apsaugos priemones ketinanti nustatyti Šalis nedelsdama raštu pateikia ad hoc pranešimą, jame išdėstydama visą su apsaugos priemonių tyrimo inicijavimu susijusią informaciją, preliminarias išvadas ir galutines tyrimo išvadas. 3. Šiame straipsnyje laikoma, kad Šalies interesai yra pagristi tais atvejais, kai ji yra viena iš penkių didžiausių importuojamų prekių tiekėjų per pastaruosius trejus metus vertinant pagal bendrą kiekį ar vertę. 4. Tai pačiai prekei tuo pačiu metu nė viena Šalis negali taikyti: a) dvišalės apsaugos priemonės pagal 3.1 straipsnį; ir b) priemonės pagal 1994 m. GATT XIX straipsnį ir Susitarimą dėl apsaugos priemonių. 5. Nė viena Šalis negali naudotis Keturioliktu skyriumi (Ginčų sprendimas) jokiam pagal šį skirsnį kylančiam klausimui spręsti. D SKIRSNIS Antidempingo ir kompensaciniai muitai 3.8 straipsnis Bendrosios nuostatos 1. Jei šiame skyriuje nenurodyta kitaip, Šalims taikomos 1994 m. GATT VI straipsnyje, į PPO susitarimo 1A priedą įtrauktame Susitarime dėl 1994 m. GATT VI straipsnio įgyvendinimo (toliau – Antidempingo susitarimas) ir į PPO susitarimo 1A priedą įtrauktame Susitarime dėl subsidijų ir kompensacinių priemonių (toliau – SKP susitarimas) nustatytos teisės ir įsipareigojimai. 2. Šalys susitaria, kad antidempingo ir kompensaciniai muitai turėtų būti taikomi visiškai laikantis atitinkamų PPO reikalavimų ir turėtų būti grindžiami teisinga ir skaidria sistema, kiek tai susiję su procedūromis, turinčiomis įtakos kitos Šalies kilmės prekėms. Šiuo tikslu Šalys užtikrina, kad, nustačiusios laikinąsias priemones ir bet kuriuo atveju prieš nustatydamos galutines priemones, visiškai ir tinkamai atskleidžiami visi pagrindiniai faktai ir išvados, kurias grindžiamas sprendimas taikyti priemones, nepažeidžiant Antidempingo susitarimo 6 straipsnio 5 dalies ir SKP susitarimo 12 straipsnio 4 dalies. Faktai atskleidžiami raštu, suinteresuotosioms šalims paliekant pakankamai laiko pateikti pastabas. 3. Siekdamos užtikrinti, kad antidempingo arba kompensacinio muito tyrimai būtų atliekami kuo veiksmingiau, ypač kiek tai susiję su teisės į gynybą užtikrinimu, Šalys sutaria pateikti antidempingo arba kompensacinio muito tyrimams reikalingus dokumentus anglų kalba. Nė viena šios dalies nuostata neužkerta kelio Korėjai prašyti paaiškinimo, parašyto korėjiečių kalba, jei: a) pateiktų dokumentų prasmė Korėjos tiriančioms institucijoms nėra pakankamai aiški, kad būtų galima atlikti antidempingo arba kompensacinio muito tyrimą; ir b) prašymas susijęs tik su ta dalimi, kuri nėra pakankamai aiški, kad būtų galima atlikti antidempingo arba kompensacinio muito tyrimą. 4. Tuo atveju, jei tai nepagrįstai netrukdo laiku atlikti tyrimą, suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė būti išklausytoms ir pateikti savo nuomonę atliekant antidempingo arba kompensacinio muito tyrimus. 3.9 straipsnis Pranešimas 1. Šalies kompetentingoms institucijoms gavus kitos Šalies pateiktą tinkamai dokumentais pagrįstą pranešimą apie antidempingo taikymą importui ir ne vėliau kaip 15 dienų prieš inicijuojant tyrimą, Šalis kitai Šaliai pateikia rašytinį pranešimo gavimo patvirtinimą. 2. Šalies kompetentingoms institucijoms gavus kitos Šalies pateiktą tinkamai dokumentais pagrįstą pranešimą apie kompensacinio muito taikymą importui ir prieš inicijuojant tyrimą, Šalis kitai Šaliai pateikia rašytinį pranešimo gavimo patvirtinimą ir suteikia pakankamai laiko kitai šaliai konsultuotis su kompetentingomis institucijomis dėl pranešimo. 3.10 straipsnis Viešųjų interesų apsauga Prieš nustatydamos antidempingo arba kompensacinį muitą Šalys stengiasi atsižvelgti į viešuosius interesus. 3.11 straipsnis Tyrimas panaikinus priemones po peržiūros Šalys susitaria atidžiai išnagrinėti visus prašymus inicijuoti antidempingo tyrimą, susijusį su kitos Šalies kilmės preke, kuriai per paskutiniuosius 12 mėnesių atlikus peržiūrą buvo panaikintos taikytos antidempingo priemonės. Jei prieš inicijavimą atlikus tyrimą nustatoma, kad pasikeitė aplinkybės, tyrimas nebetęsiamas. 3.12 straipsnis Bendras įvertinimas Kai tuo pačiu metu atliekamas antidempingo arba kompensacinio muito tyrimas dėl importo iš keleto šalių, Šalis atidžiai patikrina, ar bendras kitos Šalies importo poveikio vertinimas yra tinkamas atsižvelgiant į importuotų prekių konkurencijos sąlygas palyginti su importuotų ir vidaus rinkoje pagamintų prekių konkurencijos sąlygomis. 3.13 straipsnis Peržiūrai taikomas de minimis standartas 1. Bet kokia pagal Antidempingo susitarimo 11 straipsnį atliekamoje peržiūroje nagrinėjama priemonė nebetaikoma tuo atveju, jei nustatoma, kad tikėtinai pasikartosiančio dempingo skirtumas yra mažesnis už Antidempingo susitarimo 5 straipsnio 8 dalyje nustatytą de minimis ribą. 2. Pagal Antidempingo susitarimo 9 straipsnio 5 dalį nustatant individualius skirtumus eksportuojančios Šalies eksportuotojams arba gamintojams netaikomas muitas tuo atveju, jei pagal tipišką pardavimo eksportui apimtį nustatoma, kad dempingo skirtumas yra mažesnis už Antidempingo susitarimo 5 straipsnio 8 dalyje nustatytą de minimis ribą. 3.14 straipsnis Mažesniojo muito taisyklė Jei Šalis nusprendžia nustatyti antidempingo arba kompensacinį muitą, tokio muito dydis neviršija dempingo skirtumo arba kompensuotinų subsidijų ir turėtų būti mažesnis už skirtumą, jei toks mažesnis muitas būtų pakankamas vidaus pramonei daromai žalai pašalinti. 3.15 straipsnis Ginčų sprendimas Nė viena Šalis negali naudotis Keturioliktu skyriumi (Ginčų sprendimas) jokiam pagal šį skirsnį kylančiam klausimui spręsti. E SKIRSNIS Institucinės nuostatos 3.16 straipsnis Darbo grupė bendradarbiavimo prekybos teisės gynimo priemonių klausimais 1. Pagal 15.3 straipsnio 1 dalį (Darbo grupės) įsteigta Darbo grupė bendradarbiavimo prekybos teisės gynimo priemonių klausimais – forumas, kuriame vyksta dialogas bendradarbiavimo prekybos teisės gynimo priemonių klausimais. 2. Darbo grupės funkcijos: a) gerinti Šalies žinias ir bendrą supratimą apie kitos Šalies prekybos teisės gynimo priemonių teisės aktus, politiką ir taikomą praktiką; b) vykdyti šio skyriaus įgyvendinimo priežiūrą; c) stiprinti Šalių institucijų, atsakingų už prekybos teisės gynimo priemonių reikalus, bendradarbiavimą; d) sudaryti Šalims galimybę dalytis informacija su antidempingu, subsidijomis ir kompensacinėmis priemonėmis bei apsaugos priemonėmis susijusiais klausimais; e) sudaryti Šalims galimybę diskutuoti kitais susijusiais abiems Šalims svarbiais klausimais, įskaitant: i) tarptautinius klausimus, susijusius su prekybos teisės gynimo priemonėmis, taip pat su PPO Dohos raundo taisyklių derybomis susijusius klausimus; ir ii) Šalių kompetentingų institucijų patirtį atliekant antidempingo ir kompensacinių muitų tyrimus, kaip antai turimų duomenų ir tikrinimo procedūrų taikymą; ir f) bendradarbiauti bet kokias kitais Šalių susitarimu svarbiais klausimais. 3. Įprastai ši darbo grupė susitinka kasmet, o prireikus vienos iš Šalių prašymu gali būti rengiami papildomi susitikimai. KETVIRTAS SKYRIUS TECHNINĖS PREKYBOS KLIŪTYS 4.1 straipsnis Techninių prekybos kliūčių susitarimo patvirtinimas Šalys patvirtina savo teises ir įsipareigojimus viena kitai pagal Techninių prekybos kliūčių susitarimą (toliau – TPK susitarimas), įtrauktą į PPO susitarimo 1A priedą, kuris mutatis mutandis įtrauktas į šį susitarimą ir yra jo dalis. 4.2 straipsnis Taikymo sritis ir apibrėžtys 1. Šis skyrius taikomas rengiant, priimant ir taikant standartus, techninius reglamentus ir atitikties vertinimo procedūras, apibrėžtus TPK susitarime, jei jie gali daryti poveikį Šalių tarpusavio prekybai prekėmis. 2. Nepažeidžiant 1 dalies šis skyrius netaikomas: a) vyriausybinių įstaigų parengtoms techninėms specifikacijoms, taikomoms tokių įstaigų gamybos ar vartojimo reikalavimams; arba b) sanitarijos ir fitosanitarijos priemonėms, kaip apibrėžta Susitarime dėl sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių taikymo, įtrauktame į PPO susitarimo 1A priedą (toliau – SFP susitarimas). 3. Šiame skyriuje taikomos TPK susitarime vartojamų sąvokų apibrėžtys. 4.3 straipsnis Bendradarbiavimas 1. Šalys stiprina bendradarbiavimą standartų, techninių reglamentų ir atitikties įvertinimo procedūrų srityse, siekdamos geriau suprasti atitinkamas kitos Šalies sistemas ir sudaryti geresnes sąlygas patekti į atitinkamas jų rinkas. Šiuo tikslu jos gali bendradarbiauti tiek horizontaliu, tiek sektorių lygmenimis su reglamentavimu susijusiais klausimais. 2. Dvišališkai bendradarbiaudamos Šalys siekia nustatyti, vystyti ir skatinti iniciatyvas, kuriomis sudaromos geresnės sąlygos prekybai, įskaitant, bet neapsiribojant: a) stiprinti bendradarbiavimą reglamentavimo srityje, pavyzdžiui, dalytis informacija, patirtimi ir duomenimis, plėtoti mokslinį ir techninį bendradarbiavimą, ir taip gerinti savo techninių reglamentų kokybę ir lygį bei veiksmingai naudotis reglamentavimo ištekliais; b) jei tinkama, supaprastinti techninius reglamentus, standartų ir atitikties vertinimo procedūras; c) Šalių sutikimu ir jei tinkama, pvz., tais atvejais, kai nėra tarptautinio standarto, vengti nereikalingo skirtingo požiūrio į reglamentus ir atitikties vertinimo procedūras, ir siekti derinti ar gretinti techninius reglamentus; ir d) skatinti ir remti dvišalį bendradarbiavimą tarp savo atitinkamų valstybinių ir (arba) privačių metrologijos, standartizacijos, testavimo, sertifikavimo ir akreditacijos organizacijų. 3. Gavus prašymą Šalis tinkamai apsvarsto kitos Šalies bendradarbiavimo pasiūlymą atsižvelgdama į šio skyriaus nuostatas. 4.4 straipsnis Techniniai reglamentai 1. Šalys susitaria kuo geriau naudotis gerąja reglamentavimo praktika, kaip numatyta TPK susitarime. Visų pirma, Šalys susitaria: a) laikytis Šalių prisiimtų įsipareigojimų dėl skaidrumo, kaip nurodyta TPK susitarime; b) rengdamos techninius reglamentus, įskaitant atitikties vertinimo procedūras, remtis atitinkamais tarptautiniais standartais, išskyrus atvejus, kai tokie tarptautiniai standartai būtų neveiksmingi arba netinkami siekiant įgyvendinti numatytus teisėtus tikslus arba kai nebuvo remiamasi tarptautiniais standartais, ir paaiškinti kitai Šaliai dėl kokių priežasčių tokie standartai laikyti netinkamais arba neveiksmingais numatytam tikslui pasiekti; c) tais atvejais, kai Šalis priėmė arba siūlo priimti techninį reglamentą, kitos Šalies prašymu jai pateikti turimą informaciją, susijusią su tikslu, teisiniu pagrindu ir techninio reglamento pagrindimu; d) nustatyti geresnės informacijos apie techninius reglamentus teikimo mechanizmus (įskaitant viešą svetainę) kitos Šalies ūkinės veiklos vykdytojams ir ypač teikti rašytinę informaciją bei, jei tinkama ir įmanoma, kitos Šalies arba jos ūkinės veiklos vykdytojų prašymu nedelsiant teikti rašytines atitikties techniniams reglamentams gaires; e) tinkamai atsižvelgti į kitos Šalies nuomonę tais atvejais, kai rengiant techninį reglamentą dėl tam tikros dalies konsultuojamasi su visuomene, ir gavus prašymą raštu atsakyti į kitos Šalies pastabas; f) skelbdamos pranešimus pagal TPK susitarimą kitai Šaliai suteikti bent 60 dienų trukmės laikotarpį po pranešimo paskelbimo raštu pateikti pastabas dėl pasiūlymo; ir g) numatyti pakankamą laikotarpį nuo techninių reglamentų paskelbimo iki jų įsigaliojimo, kad kitos Šalies ūkinės veiklos vykdytojai galėtų prisitaikyti, išskyrus tuos atvejus, kai kyla staigių saugos, sveikatos, aplinkosaugos ar nacionalinio saugumo problemų, ir prireikus atsižvelgti į pagrįstus prašymus partęsti pastabų pateikimo laikotarpį. 2. Kiekviena Šalis užtikrina, kad ūkinės veiklos vykdytojams ir kitiems suinteresuotiesiems kitos Šalies asmenims sudaryta galimybė dalyvauti visose oficialiose viešosiose diskusijose dėl techninių reglamentų rengimo yra ne blogesnė nei tos Šalies juridiniams ar fiziniams asmenims. 3. Kiekviena Šalis siekia visoje teritorijoje techninius reglamentus taikyti vienodai ir nuosekliai. Jei Korėja praneša ES šaliai apie prekybos klausimą, kylantį dėl Europos Sąjungos valstybių narių teisinių skirtumų, kuris, Korėjos manymu, nesuderinamas su Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo, ES šalis turi stengtis laiku išspręsti šį klausimą. 4.5 straipsnis Standartai 1. Šalys dar kartą patvirtina savo įsipareigojimus pagal TPK susitarimo 4 straipsnio 1 dalį, siekdamos užtikrinti, kad jų standartizacijos įstaigos priima ir atitinka TPK susitarimo 3 priede pateiktą Standartų rengimo ir priėmimo gerosios patirties kodeksą ir taip pat atsižvelgia į principus, išdėstytus PPO techninių prekybos kliūčių komiteto 2002 m. gegužės 23 d. Komiteto nuo 1995 m. sausio 1 d. priimtų sprendimų ir rekomendacijų (G/TBT/1/rev.8) (Komiteto sprendimas dėl tarptautinių standartų rengimo principų, gairės ir rekomendacijos, susijusios su susitarimo 2, 5 straipsniais ir 3 priedu) IX skirsnyje. 2. Šalys įsipareigoja dalytis informacija šiais klausimais: a) standartų taikymo, kiek tai susiję su techniniais reglamentais; b) Šalių standartizacijos procesų ir vadovavimosi tarptautiniais standartais rengiant nacionalinius ir regioninius standartus mastą; ir c) Šalių įgyvendintais bendradarbiavimo susitarimais standartizavimo srityje, pvz., informavimo ir standartizacijos klausimais laisvosios prekybos susitarimuose su trečiosiomis šalimis. 4.6 straipsnis Atitikties vertinimas ir akreditacija 1. Šalys pripažįsta, kad siekiant palengvinti kitos Šalies teritorijoje atliktų atitikties vertinimo procedūrų rezultatų pripažinimo taikomos įvairios priemonės, įskaitant: a) susitarimus dėl kitos Šalies teritorijoje esančių institucijų atliktų atitikties vertinimo procedūrų rezultatų abipusio pripažinimo, atsižvelgiant į konkrečius techninius reikalavimus; b) akreditavimo procedūras, kuriomis pripažįstamos kitos Šalies teritorijoje esančios atitikties vertinimo įstaigos; c) kitos Šalies teritorijoje esančių atitikties vertinimo įstaigų valstybinį paskyrimą; d) kitos Šalies teritorijoje atliktų atitikties vertinimo procedūrų pripažinimą Šalyje; e) kiekvienos iš Šalių teritorijoje esančių atitikties vertinimo įstaigų savanoriškus susitarimus; ir f) importuojančios Šalies tiekėjo atitikties deklaracijos pripažinimą. 2. Atsižvelgdamos į minėtas nuostatas, Šalys įsipareigoja: a) intensyviau dalytis informacija apie šiuos ir panašius mechanizmus, siekdamos palengvinti atitikties vertinimo rezultatų pripažinimą; b) dalytis informacija apie atitikties vertinimo procedūras, ypač dėl kriterijų, kurie taikyti renkantis tinkamas atitikties vertinimo procedūras konkretiems produktams; c) dalytis informacija apie akreditavimo politiką ir svarstyti, kaip kuo geriau pasinaudoti tarptautiniais akreditavimo standartais ir tarptautiniais susitarimais, susijusiais su Šalių akreditavimo įstaigomis, pvz., taikant tarptautinio laboratorijų akreditacijos bendradarbiavimo ir tarptautinio akreditacijos forumo mechanizmus; ir d) atsižvelgdamos į TPK susitarimo 5 straipsnio 1 dalies 2 punktą reikalauti atitikties vertinimo procedūrų, kurios nėra griežtesnės nei tai būtina. 3. Taikant privalomas atitikties vertinimo procedūras taip pat galioja su techninių reglamentų rengimu ir priėmimu pagal 4.4 straipsnį susiję principai ir procedūros, atsižvelgiant į nereikalingų kliūčių prekybai vengimą ir užtikrinant skaidrumą ir nediskriminavimą. 4.7 straipsnis Rinkos priežiūra Šalys įsipareigoja keistis nuomonėmis dėl rinkos priežiūros ir teisės aktų įgyvendinimo veiklos. 4.8 straipsnis Atitikties vertinimo mokesčiai Šalys dar kartą patvirtina savo įsipareigojimą pagal TPK susitarimo 5 straipsnio 2 dalies 5 punktą, kad importuojamiems produktams taikomo privalomo atitikties vertinimo mokesčiai atitinka nacionalinės kilmės ar kitų šalių kilmės panašių produktų atitikties vertinimo mokesčius, atsižvelgiant į komunikacijų, transporto ir kitas sąnaudas, patiriamas dėl pareiškėjo įmonės ir atitikties vertinimo įstaigos vietos, ir įsipareigoja taikyti šį principą tose srityse, kurioms taikomas šis skyrius. 4.9 straipsnis Ženklinimas ir žymėjimas 1. Šalys pažymi, kad TPK susitarimo 1 priedo 1 dalies nuostatoje teigiama, kad techninis reglamentas gali apimti arba būti išskirtinai susijęs tik su ženklinimo ar žymėjimo reikalavimais, ir susitaria, kad tuo atveju, kai techniniuose reikalavimuose yra numatytas privalomas ženklinimas arba žymėjimas, jos atsižvelgs į TPK susitarimo 2 straipsnio 2 dalį, pagal kurią techniniais reglamentais neturėtų būti kuriamos nereikalingos kliūtys tarptautinei prekybai ir jie neturėtų būti griežtesni nei būtina siekiant įgyvendinti teisėtą tikslą. 2. Visų pirma, Šalys susitaria, kad tuo atveju, kai Šalis reikalauja privalomo produktų ženklinimo ar žymėjimo: a) Šalis stengiasi sumažinti ženklinimo ar žymėjimo reikalavimus, išskyrus ženklinimą ir žymėjimą, svarbius produkto vartotojams ar naudotojams. Tai atvejais, kai ženklinama kitu tikslu, pvz., mokesčių tikslu, toks reikalavimas suformuluojamas taip, kad jis nesudarytų daugiau kliūčių prekybai nei būtina siekiant įgyvendinti teisėtą tikslą; b) Šalis gali konkrečiai nurodyti etikečių ar ženklų formą, bet šiuo atžvilgiu nereikalauja jokio išankstinio patvirtinimo, registracijos ar sertifikavimo. Šia nuostata nepažeidžiama Šalies teisė reikalauti iš anksto patvirtinti konkrečią informaciją, kuri turi būti pateikiama etiketėje ar ženkle, kiek tai susiję su atitinkamu šalies viduje taikomu reguliavimu; c) tais atvejais, kai Šalis reikalauja, kad ūkinės veiklos vykdytojai naudotų unikalų identifikacinį numerį, Šalis tokį numerį suteikia kitos Šalies ūkinės veiklos vykdytojams nedelsdama ir nediskriminuodama; d) Šalis gali reikalauti, kad informacija etiketėse ir ženkluose būtų pateikta nurodyta kalba. Jei taikoma Šalių priimta tarptautine nomenklatūros sistema, ji taip pat gali būti naudojama. Nedraudžiama greta vartoti kitų kalbų, jei kita kalba pateikiama informacija yra identiška informacijai nurodytąja kalba arba jei kita kalba pateikiama informacija apie produktą nėra apgaulinga; ir e) Šalis skatinama pripažinti laikinas arba pridedamas etiketes, ženklus ir žymes, pateikiamus su papildomais dokumentais, o ne fiziškai su produktu pateikiamas etiketes, tais atvejais, kai ji mano, jog tai neprieštarauja teisėtiems tikslams pagal TPK susitarimą. 4.10 straipsnis Koordinacijos mechanizmas 1. Šalys susitaria skirti TPK koordinatorius ir tinkamai pranešti kitai Šaliai apie pasikeitusį koordinatorių. TPK koordinatoriai bendradarbiauja siekdami palengvinti šio skyriaus įgyvendinimą ir Šalių bendradarbiavimą visais klausimais, susijusiais su šiuo skyriumi. 2. Koordinatoriaus funkcijos: a) stebėti šio skyriaus įgyvendinimą ir administravimą, nedelsiant sprendžiant visus bet kurios iš Šalių pateiktus klausimus, susijusius su standartų, techninių reglamentų ir atitikties vertinimo procedūrų rengimu, priėmimu, taikymu ir įgyvendinimu, ir, Šalies prašymu, konsultuoti bet kuriuo su šiuo skyrium susijusiu klausimu; b) skatinti bendradarbiavimą rengiant ir tobulinant standartus, techninius reglamentus ir atitikties vertinimo procedūras; c) pagal 4.3 straipsnį sudaryti sąlygas bendradarbiauti reglamentavimo klausimais; d) organizuoti darbo grupių, kurių sudėtyje gali būti nevyriausybinių ekspertų ir suinteresuotųjų šalių, arba kurios gali su jais konsultuotis, steigimą Šalių abipusiu susitarimu; e) dalytis informacija apie nevyriausybinius, regioninius ir daugiašalius forumus, susijusius su standartais, techniniais reglamentais ir atitikties vertinimo procedūromis; ir f) persvarstyti šį skyrių atsižvelgiant į pokyčius, susijusius su TPK susitarimu. 3. Koordinatoriai palaiko tarpusavio ryšius sutartu metodu, tinkamu jų funkcijoms veiksmingai ir efektyviai įgyvendinti. PENKTAS SKYRIUS SANITARIJOS IR FITOSANITARIJOS PRIEMONĖS 5.1 straipsnis Tikslas 1. Šio skyriaus tikslas – mažinti neigiamą sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių poveikį prekybai, kartu apsaugant žmonių, gyvūnų ir augalų gyvybę ar sveikatą Šalių teritorijose. 2. Be to, šio skyriaus tikslas – stiprinti Šalių bendradarbiavimą gyvūnų gerovės klausimais, atsižvelgiant į įvairius veiksnius, kaip antai į gyvulininkystės pramonės sąlygas Šalyse. 5.2 straipsnis Taikymo sritis Šis skyrius taikomas visoms Šalies sanitarijos ir fitosanitarijos priemonėms, kurios gali tiesiogiai ar netiesiogiai turėti įtakos Šalių prekybai. 5.3 straipsnis Sąvokos apibrėžtis Šiame skyriuje "sanitarijos arba fitosanitarijos priemonė" reiškia bet kokią priemonę, nurodytą SFP susitarimo A priedo 1 dalyje. 5.4 straipsnis Teisės ir pareigos Šalys patvirtina savo teises ir pareigas, nustatytas SFP susitarime. 5.5 straipsnis Skaidrumas ir dalijimasis informacija Šalys: a) užtikrina prekybai taikomų sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių skaidrumą; b) didina kiekvienos Šalies sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių ir jų taikymo abipusį supratimą; c) dalijasi informacija klausimais, susijusiais su sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių, kurios turi arba gali turėti įtakos Šalių prekybai, rengimu ir taikymu, siekdamos mažinti neigiamą jų poveikį; ir d) Šalies prašymu praneša apie reikalavimus, kurie taikomi konkretiems importuojamiems produktams. 5.6 straipsnis Tarptautiniai standartai Šalys: a) Šalies prašymu bendradarbiauja siekdamos susitarti dėl tarptautinių standartų taikymo tose srityse, kurios turi arba gali turėti įtakos Šalių prekybai, siekdamos mažinti neigiamą jų poveikį Šalių prekybai; ir b) bendradarbiauja rengdamos tarptautinius standartus, gaires ir rekomendacijas. 5.7 straipsnis Importo reikalavimai 1. Šalies bendrieji importo reikalavimai taikomi visoje kitos Šalies teritorijoje. 2. Papildomi konkretūs importo reikalavimai gali būti taikomi eksportuojančiai Šaliai ar jos dalims, importuojančiai Šaliai nustačius eksportuojančios Šalies ar jos dalių augalų ar gyvūnų sveikatos būklę, kaip numatyta SFP susitarime, Codex Alimentarius komisijos, Pasaulio gyvūnų sveikatos organizacijos (toliau – PGSO), Tarptautinės augalų apsaugos konvencijos (toliau – TAAK) gairėse ir standartuose. 5.8 straipsnis Su gyvūnų ir augalų sveikata susijusios priemonės 1. Šalys pripažįsta kenkėjais ar ligomis neužkrėstų teritorijų ir teritorijų, kuriose nustatytas nedidelis kiekis kenkėjų arba užkrėstų gyvūnų, statusą, kaip nustatyta SFP susitarime, PGSO ir TAAK standartuose, ir nustato tinkamą procedūrą tokioms teritorijoms pripažinti, atsižvelgdamos į visus susijusius tarptautinius standartus, gaires ar rekomendacijas. 2. Nustatydamos tokias teritorijas Šalys atsižvelgia į veiksnius, kaip antai geografinę padėtį, ekosistemas, epidemiologinį stebėjimą ir sanitarijos bei fitosanitarijos kontrolės tokiose teritorijose veiksmingumą. 3. Šalys glaudžiai bendradarbiauja nustatydamos kenkėjais ar ligomis neužkrėstas teritorijas ir teritorijas, kuriose nustatytas nedidelis kiekis kenkėjų arba užkrėstų gyvūnų, siekdamos užtikrinti pasitikėjimą kiekvienoje Šalyje taikomomis tokių teritorijų nustatymo procedūromis. Šalys siekia šią pasitikėjimo stiprinimo veiklą įvykdyti maždaug per dvejus metus nuo šio susitarimo įsigaliojimo. Sėkmingas pasitikėjimą stiprinantis bendradarbiavimas patvirtinamas 5.10 straipsnyje nurodyto Sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių komiteto. 4. Nustatydama tokias teritorijas importuojanti Šalis iš esmės grindžia eksportuojančios Šalies ar jos dalių gyvūnų ir augalų sveikatos statuso nustatymą, vadovaudamasi eksportuojančios Šalies pagal SFP susitarimą, PGSO ir TAAK standartus pateikta informacija ir atsižvelgdama į tai, kaip tokias teritorijas nustatė eksportuojanti Šalis. Šiuo atžvilgiu, jei Šalis nusutinka su kitos Šalies nustatytomis teritorijomis, nesutinkanti šalis paaiškina priežastis ir pasirengia tartis šiuo klausimu. 5. Eksportuojanti Šalis pateikia reikiamus įrodymus, kad tinkamai įrodytų importuojančiai Šaliai, kad tokios teritorijos yra ir tikėtina, kad išliks, kenkėjais ar ligomis neužkrėstomis teritorijomis ir teritorijomis, kuriose nustatytas nedidelis kiekis kenkėjų arba užkrėstų gyvūnų. Šiuo tikslu importuojančios Šalies prašymu jai suteikiama galimybė tikrinti, atlikti bandymus ir kitas atitinkamas procedūras. 5.9 straipsnis Bendradarbiavimas gyvūnų gerovės srityje Šalys: a) dalijasi informacija, žiniomis ir patirtimi gyvūnų gerovės srityje ir priima tokios veiklos veiksmų planą; ir b) bendradarbiauja tarptautiniuose forumuose rengdamos gyvūnų gerovės standartus, ypač kiek tai susiję su gyvūnų apsvaiginimu ir skerdimu. 5.10 straipsnis Sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių komitetas 1. Pagal 15.2 straipsnio (Specialūs komitetai) 1 dalį įsteigtas Sanitarijos ir fitosanitarijos priemonių komitetas gali: a) rengti reikiamas šio skyriaus įgyvendinimo procedūras ir tvarką; b) stebėti šio skyriaus įgyvendinimo pažangą; c) patvirtinti sėkmingą pasitikėjimo stiprinimo veiklos, nurodytos 5.8 straipsnio 3 dalyje, pabaigą; d) rengti gyvūninių produktų įmonių patvirtinimo ir, jei tinkama, augalinių produktų gamybos įmonių patvirtinimo procedūras; ir e) sudaryti galimybę diskutuoti dėl problemų, kylančių taikant tam tikras sanitarijos ir fitosanitarijos priemones, siekiant nustatyti abiems pusėms priimtinus sprendimus. Šiuo atžvilgiu prireikus ir gavus Šalies prašymą rengiamas neeilinis Komiteto susirinkimas konsultacijoms vykdyti. 2. Komitetą sudaro Šalių atstovai; Komitetas susitinka kartą per metus abiejų šalių sutartą dieną. Šalys taip pat susitaria dėl abiems pusėms priimtinos susitikimo vietos. Dėl darbotvarkės susitariama prieš susitikimus. Susitikimams pirmininkauja Šalių atstovai paeiliui. 5.11 straipsnis Ginčų sprendimas Nė viena Šalis negali remtis Keturioliktu skyriumi (Ginčų sprendimas) bet kokiam pagal šį skyrių kylančiam klausimui spręsti. ŠEŠTAS SKYRIUS MUITINĖS IR PALANKESNIŲ SĄLYGŲ PREKYBAI SUDARYMAS 6.1 straipsnis Tikslai ir principai Siekdamos sudaryti palankesnes sąlygas prekybai ir skatindamos dvišalį ir daugiašalį muitinių bendradarbiavimą, Šalys susitaria bendradarbiauti ir nustatyti bei taikyti prekių importo, eksporto ir tranzito reikalavimus bei procedūras, laikydamosi tokių tikslų ir principų: a) siekdamos užtikrinti, kad prekių importo, eksporto ir tranzito reikalavimai ir procedūros būtų veiksmingos ir proporcingos; i) kiekviena Šalis nustato arba toliau taiko sparčias muitinės procedūras, tuo pat metu deramai atlikdama muitinį tikrinimą ir atrankos procedūras; ii) importo, eksporto ir tranzito reikalavimai ir procedūros nustatomi taip, kad nesudarytų didesnės administracinės naštos arba neribotų prekybos labiau, nei tai būtina siekiant teisėtų tikslų; iii) kiekviena Šalis sudaro galimybę atlikti prekių muitinį įforminimą pateikiant kuo mažiau dokumentų ir užtikrina, kad su muitine bendraujantys vartotojai galėtų naudotis elektroninėmis sistemomis; iv) kiekviena Šalis taiko informacines technologijas, paspartinančias prekių išleidimo procedūras; v) kiekviena Šalis užtikrina, kad jos muitinės ir pasienio institucijos, atliekančios tikrinimą ir kitas funkcijas importo, eksporto ir tranzito srityse, bendradarbiautų tarpusavyje ir derintų savo veiksmus; ir vi) kiekviena Šalis nustato, kad naudotis muitinės tarpininkų paslaugomis neprivaloma; b) importo, eksporto ir tranzito reikalavimai ir procedūros grindžiami Šalių priimtais tarptautiniais prekybos ir muitinės veiklos srities dokumentais bei standartais; i) importo, eksporto ir tranzito reikalavimai ir procedūros grindžiami tarptautiniais prekybos ir muitinės veiklos srities dokumentais bei standartais (tais atvejais, kai tokie dokumentai ir standartai egzistuoja), išskyrus atvejus, kai tokie dokumentai ir standartai būtų netinkami arba neveiksmingi teisėtai siekiamiems tikslams įgyvendinti; ir ii) reikalavimai duomenims ir procesai nustatomi palaipsniui ir taikomi laikantis Pasaulio muitinių organizacijos (toliau – PMO) Muitinės duomenų modelio ir susijusių PMO rekomendacijų ir gairių; c) taikomi reikalavimai ir procedūros yra skaidrūs ir nuspėjami importuotojams, eksportuotojams ir kitoms suinteresuotosioms šalims; d) kiekviena Šalis laiku konsultuojasi su verslininkų atstovais ir kitomis suinteresuotosiomis šalimis, įskaitant atvejus, kai rengiamasi nustatyti svarbius naujus arba pakeistus reikalavimus ir procedūras; e) rizikos valdymo principai ir procedūros taikomi taip, kad užtikrinant nustatytų reikalavimų vykdymą daugiausiai pastangų būtų skiriama dėmesio vertiems sandoriams; f) kiekviena Šalis bendradarbiauja ir dalijasi informacija, skatindama deramai taikyti pagal šį susitarimą nustatytas priemones, kuriomis sudaromos palankesnės sąlygos prekybai; ir g) priemonės, kuriomis sudaromos palankesnės sąlygos prekybai, nekliudo siekti teisėtų politikos tikslų, kaip antai užtikrinti nacionalinį saugumą, sveikatos ir aplinkos apsaugą. 6.2 straipsnis Prekių išleidimas 1. Kiekviena Šalis nustato ir taiko supaprastintus ir veiksmingus su muitinės veikla ir prekyba susijusius reikalavimus ir procedūras, siekdama sudaryti palankesnes Šalių prekybos sąlygas. 2. Pagal 1 dalį kiekviena Šalis užtikrina, kad jos muitinės, pasienyje veikiančios arba kitos kompetentingos institucijos taikytų reikalavimus ir procedūras, kuriais: a) sudaromos sąlygos prekes išleisti per laikotarpį, ne ilgesnį nei būtina jos muitų ir kitų su prekyba susijusių teisės aktų laikymuisi užtikrinti ir formalumams atlikti. Kiekviena Šalis toliau deda pastangas išleidimo laikotarpiui sutrumpinti; b) sudaromos sąlygos informaciją pateikti iš anksto elektroniniu būdu ir ją apdoroti prieš fiziškai atvežant prekes (apdorojimas iki atvykimo), kad atvežus prekes jas būtų galima išleisti; c) sudaromos sąlygos importuotojams disponuoti muitinės išleistomis prekėmis prieš Šalies muitinei priimant galutinį sprendimą dėl mokėtinų muitų, mokesčių ir rinkliavų [3] bei nepažeidžiant teisės priimti šį sprendimą; d) sudaromos sąlygos išleisti prekes į laisvą apyvartą jų atvežimo vietoje, jų laikinai nepadedant į sandėlius ar kitas patalpas. 6.3 straipsnis Supaprastintos muitinės procedūros Šalys siekia taikyti verslininkams ir ekonominių operacijų vykdytojams, atitinkantiems Šalies nustatytus kriterijus, supaprastintas importo ir eksporto procedūras, tuo, visų pirma, sudarydamos sąlygas sparčiau išleisti ir įforminti prekes, įskaitant išankstinį informacijos pateikimą elektroniniu būdu ir jos apdorojimą prieš fiziškai atvežant prekių siuntas, retesnį fizinį tikrinimą, palankesnių sąlygų prekybai sudarymą, kaip antai supaprastintą deklaravimą pateikiant kuo mažiau dokumentų. 6.4 straipsnis Rizikos valdymas Kiekviena Šalis taiko rizikos analizei ir atrankai rizikos valdymo sistemas, veikiančias, kiek įmanoma, elektroniniu būdu, sudarydama sąlygas jos muitinėms daugiausia dėmesio skirti didžiausią riziką keliančių prekių tikrinimui ir taip supaprastinti nedidelę riziką keliančių prekių įforminimą ir gabenimą. Kiekviena Šalis, nustatydama savo rizikos valdymo procedūras, remiasi peržiūrėta 1999 m. Tarptautine muitinės procedūrų supaprastinimo ir suderinimo konvencija (toliau – Kioto konvencija) ir PMO rizikos valdymo gairėmis. 6.5 straipsnis Skaidrumas 1. Kiekviena Šalis užtikrina, kad jos muitinės įstatymai ir kiti su prekyba susiję įstatymai, kiti teisės aktai, bendrosio administracinės procedūros ir kiti reikalavimai, įskaitant privalomuosius mokėjimus ir rinkliavas, būtų lengvai prieinami visoms suinteresuotosioms šalims per oficialiai nustatytas priemones ir, jei įmanoma ir patogu, per oficialią interneto svetainę. 2. Kiekviena Šalis paskiria arba toliau išlaiko vieną ar daugiau informacinių centrų, į kuriuos suinteresuotieji asmenys galėtų kreiptis su muitinės veikla ir su prekyba susijusiais klausimais. 3. Kiekviena Šalis konsultuojasi su verslininkų atstovais ir su kitomis suinteresuotosiomis šalimis ir teikia jiems informaciją. Tokios konsultacijos ir informacija taip pat apima reikšmingus naujus arba pakeistus reikalavimus ir procedūras bei galimybę prieš juos nustatant pateikti savo pastabas. 6.6 straipsnis Išankstiniai nurodymai 1. Kiekviena Šalis prieš prekių importą į jos teritoriją, per savo muitinę, vadovaudamasi savo įstatymais ir kitais teisės aktais išduoda rašytinius prašymus pateikusiems verslininkams rašytinius išankstinius nurodymus dėl prekių tarifinės klasifikacijos, kilmės ar kitų panašių Šalies nustatytų klausimų. 2. Atsižvelgdama į konfidencialumo reikalavimus, nustatytus jos įstatymuose ir kituose teisės aktuose, kiekviena Šalis skelbia, pvz., internete, savo išankstinius nurodymus dėl prekių tarifinės klasifikacijos ir kitų panašių Šalies nustatytų klausimų. 3. Siekdamos sudaryti palankesnes sąlygas prekybai, Šalys vykstant jų dvišaliam dialogui nuolat praneša apie jų atitinkamų teisės aktų, susijusių su 1 ir 2 dalyse minėtais klausimais, pokyčius. 6.7 straipsnis Apskundimo procedūros 1. Kiekviena Šalis užtikrina, kad įgyvendinant jos sprendimus, susijusius su muitinės veikla ir su kitais importo, eksporto ir tranzito reikalavimais bei procedūromis, suinteresuotiesiems asmenims, kurių atžvilgiu taikomi tokie sprendimai, būtų sudaryta jų peržiūros arba apskundimo galimybė. Šalis gali reikalauti, kad prieš skundo nagrinėjimą aukštesnėje nepriklausomoje instancijoje (teisminėje institucijoje arba administraciniame tribunole) jį visų pirma išnagrinėtų ta pati institucija, ją prižiūrinti institucija arba teisminė institucija. 2. Peržiūrinčiosios institucijos prašymu gamintojas arba eksportuotojas gali pateikti informaciją tiesiogiai Šaliai, atliekančiai administracinę peržiūrą. Informaciją pateikiantis eksportuotojas arba gamintojas gali paprašyti administracinę peržiūrą atliekančios Šalies laikyti šią informaciją konfidencialia pagal jos įstatymus ir kitus teisės aktus. 6.8 straipsnis Konfidencialumas 1. Bet kokia Šalies asmenų ar institucijų kitos šalies institucijoms pagal šio skyriaus nuostatas pateikta informacija, įskaitant pagal 6.7 straipsnį prašomą informaciją, laikoma konfidencialia arba riboto naudojimo informacija, atsižvelgiant į kiekvienoje Šalyje taikomus įstatymus ir kitus teisės aktus. Tokiai informacijai taikoma tarnybinės paslapties apsaugos pareiga; jai taikoma apsauga yra lygiavertė tai, kuri panašiai informacijai taikoma pagal atitinkamus informaciją gavusios Šalies įstatymus ir kitus teisės aktus. 2. Asmens duomenimis galima keistis tik tuo atveju, jei juos gaunanti Šalis įsipareigoja saugoti tokius duomenis ne blogiau, negu tokiu atveju jie būtų saugomi tuos duomenis galinčioje pateikti Šalyje. Informaciją pateikiantis asmuo neturi nustatyti jokių labiau apsunkinančių reikalavimų nei tie, kurie taikomi tai informacijai jo paties jurisdikcijoje. 3. 1 dalyje nurodytą informaciją gavusios Šalies institucijos be tiesioginio informaciją pateikusio asmens ar institucijos leidimo jos nenaudoja kitiems tikslams, nei tie, kuriems ji buvo skirta. 4. Išskyrus atvejus, kai gaunamas tiesioginis informaciją pateikusio asmens ar institucijos sutikimas, 1 dalyje nurodyta informacija neskelbiama ar kitaip neatskleidžiama jokiems asmenims, nebent tą privaloma padaryti pagal informaciją gavusios Šalies įstatymus ir kitus teisės aktus, susijusius su teisminiu procesu. Jei įmanoma, informaciją pateikusiam asmeniui ar institucijai iš anksto pranešama apie tokį atskleidimą. 5. Šalies institucija, prašydama informacijos pagal šio skyriaus nuostatas, praneša asmenims, į kuriuos kreipiamasi, apie bet kokią jos atskleidimo galimybę, susijusią su teisminiu procesu. 6. Informacijos prašanti Šalis, jei to reikia ir jei informaciją teikiantis asmuo nėra sutikęs, kad būtų veikiama kitaip, naudoja visas įmanomas priemones, numatytas šios Šalies taikomuose įstatymuose ir kituose teisės aktuose, kad išlaikytų informacijos konfidencialumą ir apsaugotų asmens duomenis, jei trečioji šalis arba kitos institucijos prašo atskleisti atitinkamą informaciją. 6.9 straipsnis Privalomieji mokėjimai ir rinkliavos Taikant visus bet kokio pobūdžio privalomuosius mokėjimus ir rinkliavas, išskyrus muitus ir mokesčius, kurie pagal 2.3 straipsnį (Muitas) neįtraukiami į muito apibrėžtį, mokamus importo arba eksporto atvejais: a) privalomieji mokėjimai ir rinkliavos taikomi tik paslaugoms, suteiktoms vykdant minėtą importą arba eksportą, arba formalumams, reikalaujamiems atlikti tokiais importo arba eksporto atvejais; b) privalomieji mokėjimai ir rinkliavos neviršija apytikslių suteiktos paslaugos sąnaudų; c) privalomieji mokėjimai ir rinkliavos neskaičiuojami ad valorem; d) privalomieji mokėjimai ir rinkliavos netaikomi konsulinėms paslaugoms; e) informacija apie privalomuosius mokėjimus ir rinkliavas skelbiama per oficialiai nustatytas priemones ir, jei įmanoma ir patogu, per oficialią interneto svetainę. Tokioje informacijoje nurodomas ir teikiamai paslaugai taikomo privalomojo mokėjimo ar rinkliavos pagrindas, atsakinga institucija, taikytini privalomieji mokėjimai ir rinkliavos bei kada ir kokiu būdu juos reikia sumokėti; ir f) nauji ar pakeisti privalomieji mokėjimai ir rinkliavos netaikomi iki tol, kol informacija nepaskelbiama pagal e punktą ir ji nėra lengvai prieinama. 6.10 straipsnis Patikra prieš išsiuntimą Šalys nereikalauja atlikti patikros prieš prekių išsiuntimą arba jai lygiavertės patikros. 6.11 straipsnis Po įforminimo atliekamas auditas Kiekviena šalis verslininkams sudaro galimybę naudotis veiksmingo audito, atliekamo po įforminimo, privalumais. Atliekant auditą po įforminimo, verslininkams nekeliami nepagrįsti reikalavimai ir nesukuriamos papildomos kliūtys. 6.12 straipsnis Muitinis įvertinimas Susitarimas dėl muitinio įvertinimo, išskyrus to susitarimo 20 straipsnyje ir III priedo 2–4 punktuose numatytas išlygas ir galimybes, mutatis mutandis įtraukiamas į šį susitarimą ir yra jo dalis. 6.13 straipsnis Muitinių bendradarbiavimas 1. Šalys stiprina tarpusavio bendradarbiavimą muitinės veiklos ir su ja susijusiose srityse. 2. Šalys įsipareigoja plėtoti muitinės veiklos srities veiksmus, kuriais sudaromos palankesnės sąlygos prekybai, atsižvelgdamos į su tuo susijusį tarptautinių organizacijų atliktą darbą. Tai gali apimti ir naujų muitinių procedūrų bandymus. 3. Šalys, atsižvelgdamos į šio susitarimo nuostatas, patvirtina savo įsipareigojimą sudaryti palankias sąlygas teisėtam prekių gabenimui ir dalijasi patirtimi, įgyta įgyvendinant priemones, skirtas muitinių darbo metodams ir procedūroms tobulinti, ir diegiant kompiuterizuotas sistemas. 4. Šalys įsipareigoja: a) toliau derinti dokumentus ir duomenų elementus, naudojamus prekyboje, atsižvelgdamos į tarptautinius standartus, taikomus muitinės veiklos srityje siekiant sudaryti palankesnes sąlygas Šalių prekybai, susijusius su prekių importu, eksportu ir tranzitu; b) stiprinti muitinių laboratorijų ir mokslinių padalinių bendradarbiavimą bei derinti muitinių laboratorijų naudojamus metodus; c) vykdyti muitinių personalo mainus; d) pareigūnams, kurių darbas tiesiogiai susijęs su muitinės procedūromis, bendrai organizuoti mokymo programas su muitinės veikla susijusiais klausimais; e) sukurti veiksmingas priemones ryšiams su prekybos ir verslo bendruomenėmis palaikyti; f) kai to reikia praktiniam darbui, padėti viena kitai importuojamų prekių tarifinio klasifikavimo, įvertinimo ir kilmės nustatymo, susijusio su palankesnio muitų tarifų režimo taikymu, srityse; g) skatinti muitines veiksmingai užtikrinti intelektinės nuosavybės teisių apsaugą importo, eksporto, reeksporto, tranzito, perkrovimo ir kitų muitinės procedūrų taikymo atvejais, ypač kiek tai susiję su suklastotomis prekėmis; ir h) geriau užtikrinti iš įvairių vietų siunčiamų jūrinių konteinerių ir kitų siuntų, importuojamų, perkraunamų arba vežamų tranzitu per Šalių teritoriją, saugumą, tuo pačiu sudarant palankesnes sąlygas prekybai. Šalys susitaria, kad glaudesnio ir platesnio bendradarbiavimo tikslai yra šie, bet jais neapsiriboja: i) veikiant kartu, stiprinti su muitinės veikla susijusius tarptautinės prekybos logistinės grandinės saugumo užtikrinimo aspektus; ir ii) kiek įmanoma, visuose tarptautiniuose forumuose, kuriuose gali būti keliami ir sprendžiami su konteinerių saugumu susiję klausimai, laikytis suderintų pozicijų. 5. Šalys pripažįsta, kad jų techninis bendradarbiavimas yra ypač svarbus siekiant palengvinti šiuo susitarimu nustatytų įsipareigojimų laikymąsi ir sudaryti kuo palankesnes sąlygas prekybai. Šalys susitaria pasitelkusios savo muitines parengti techninio bendradarbiavimo programą, abipusiu susitarimu nustačiusios jos taikymo sritį, laikotarpius, sąnaudas ir bendradarbiavimo priemones muitinės veiklos ir su ja susijusiose srityse. 6. Šalys, pasitelkusios atitinkamas muitines ir kitas pasienyje funkcijas atliekančias institucijas, įvertina jų veiklos požiūriu reikšmingas tarptautines iniciatyvas, susijusias su palankesnių sąlygų prekybai sudarymu, įskaitant, inter alia, su tuo susijusią PPO ir PMO veiklą, siekdamos nustatyti sritis, kuriose tolimesniais bendrais veiksmais būtų sudaromos palankesnės sąlygos Šalių prekybai ir siekiama bendrų daugiašalių tikslų. Šalys bendradarbiauja siekdamos, kiek įmanoma, tarptautinėse organizacijose, ypač PPO ir PMO, laikytis bendrų pozicijų muitinės veiklos ir palankesnių sąlygų prekybai sudarymo srityse. 7. Šalys padeda viena kitai taikyti ir įgyvendinti šį skyrių, Protokolą dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų bei atitinkamus muitinės įstatymus ir kitus teisės aktus. 6.14 straipsnis Administracinė tarpusavio pagalba muitinės veiklos srityje 1. Šalys teikia administracinę tarpusavio pagalbą muitinės veiklos srityje, vadovaudamosi Protokolo dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje nuostatomis. 2. Nė viena Šalis pagal šį susitarimą negali remtis Keturiolikto skyriaus (Ginčų sprendimas) nuostatomis spręsdama Protokolo dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje 9 straipsnio 1 dalyje nurodytus klausimus. 6.15 straipsnis Muitinių kontaktiniai centrai 1. Šalys pasikeičia paskirtųjų kontaktinių centrų, kuriems pavesta spręsti šiame skyriuje ir Protokole dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų numatytus klausimus, sąrašais. 2. Kontaktiniai centrai siekia konsultuodamiesi išspręsti šiame skyriuje numatytus veiklos klausimus. Jei klausimo negali išspęsti kontaktiniai centrai, klausimas perduodamas svarstyti šiame skyriuje nurodytam Muitinių komitetui. 6.16 straipsnis Muitinių komitetas 1. Pagal 15.2 straipsnio 1 dalį (Specialūs komitetai) įsteigtas Muitinių komitetas užtikrina tinkamą šio skyriaus ir Protokolo dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų, taip pat Protokolo dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje taikymą ir nagrinėja visus su jų taikymu susijusius klausimus. Šiame susitarime numatytais klausimais jis atsiskaito Prekybos komitetui, įsteigtam pagal 15.1 straipsnio (Prekybos komitetas) 1 dalį. 2. Muitinių komitetą sudaro Šalių muitinių ir kitų kompetentingų institucijų, atsakingų už muitinės veiklos ir palankesnių sąlygų prekybai sudarymo klausimus bei už Protokolo dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų, taip pat Protokolo dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje taikymą, atstovai. 3. Muitinių komitetas tvirtina savo darbo tvarkos taisykles ir susitinka kasmet, paeiliui kiekvienoje iš Šalių. 4. Šalies prašymu, Muitinių komitetas rengia susitikimus, kuriuose svarstomi visi Šalių požiūrio skirtumai, susiję su šiam skyriui, Protokolui dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų, ir Protokolui dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje priskirtinais klausimais, įskaitant palankesnių sąlygų prekybai sudarymo, tarifinio prekių klasifikavimo, kilmės ir administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje klausimus, ypač susijusius su Protokolo dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje 7 ir 8 straipsniais, ir stengiasi rasti tinkamus sprendimus. 5. Muitinių komitetas gali rengti rezoliucijas, rekomendacijas arba nuomones, kurios, jo manymu, yra būtinos siekiant bendrų tikslų ir tinkamo šiame skyriuje, Protokole dėl sąvokos "Produktų kilmė" apibrėžties ir administracinio bendradarbiavimo metodų ir Protokole dėl administracinės tarpusavio pagalbos muitinės veiklos srityje nustatytų mechanizmų veikimo. SEPTINTAS SKYRIUS PREKYBA PASLAUGOMIS, ĮSISTEIGIMO TEISĖ IR ELEKTRONINĖ PREKYBA A SKIRSNIS Bendrosios nuostatos 7.1 straipsnis Tikslas, taikymo sritis ir aprėptis 1. Šalys, patvirtindamos atitinkamas savo teises ir įsipareigojimus pagal PPO susitarimą, nustato laipsniškam prekybos paslaugomis liberalizavimui, įsisteigimo teisei ir bendradarbiavimui elektroninės prekybos srityje būtinas taisykles. 2. Nė viena šio skyriaus nuostata negali būti interpretuojama kaip reikalavimas nustatyti bet kokius įsipareigojimus, susijusius su viešaisiais pirkimais. 3. Šis skyrius netaikomas Šalies suteiktoms subsidijoms arba dotacijoms, įskaitant vyriausybės remiamas paskolas, garantijas ir draudimą. 4. Pagal šios skyriaus nuostatas kiekviena Šalis išlaiko teisę reglamentuoti ir nustatyti naujas taisykles siekiant teisėtų politikos tikslų. 5. Šis skyrius netaikomas priemonėms, kurios turi įtakos Šalyje įsidarbinti siekiantiems fiziniams asmenims, taip pat priemonėms, susijusioms su pilietybe, nuolatine gyvenamąja vieta ar nuolatiniu darbu. 6. Nei viena šio skyriaus nuostata netrukdo Šaliai taikyti fizinių asmenų atvykimą ar laikiną buvimą jos teritorijoje reglamentuojančių priemonių, įskaitant priemones, kurios reikalingos jos sienų neliečiamumui apsaugoti ir tvarkingam fizinių asmenų judėjimui per sienas užtikrinti, jeigu tokios priemonės taikomos taip, kad nebūtų panaikinta ar sumažinta bet kokios Šalies dėl tam tikro konkretaus šiame skyriuje ir jo prieduose nurodyto įsipareigojimo gaunama nauda [4]. 7.2 straipsnis Apibrėžtys Šiame skyriuje: a) priemonė – bet kokia Šalies taikoma priemonė: teisės aktas, reglamentas, taisyklė, tvarka, sprendimas, administracinis veiksmas ar kita; b) Šalies priimta arba toliau taikoma priemonė – priemonės, kurių imasi: i) šalies, regioninė ar vietos valdžia ir jos institucijos; ir ii) nevyriausybinės organizacijos, turinčios šalies, regioninės arba vietos valdžios arba jos institucijų suteiktus įgaliojimus; c) asmuo – fizinis ar juridinis asmuo; d) fizinis asmuo – Korėjos arba vienos iš Europos Sąjungos valstybių narių pilietis pagal atitinkamus tos šalies įstatymus; e) juridinis asmuo – kiekvienas tinkamai pagal atitinkamą įstatymą pelnui gauti arba kitais tikslais įsteigtas arba kitaip sudarytas privatus arba valstybinis juridinis subjektas; juridiniais asmenimis gali būti bendrovės, patikos bendrovės, ūkinės bendrijos, bendros įmonės, individualiosios įmonės arba asociacijos; f) Šalies juridinis asmuo: i) Juridinis asmuo, įsteigtas pagal atitinkamus Europos Sąjungos valstybės narės arba Korėjos įstatymus ir turintis registruotą buveinę, pagrindinę administraciją [5] arba pagrindinę verslo vietą teritorijoje, kurioje taikomos Europos Sąjungos sutartis ir Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo, arba Korėjoje. Juridinis asmuo, teritorijoje, kurioje taikomos Europos Sąjungos sutartis ir Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo, arba Korėjoje turintis tik registruotą buveinę arba pagrindinę administraciją, nėra laikomas atitinkamai Europos Sąjungos arba Korėjos juridiniu asmeniu, išskyrus atvejus, kai didelė jo verslo dalis [6] yra teritorijoje, kurioje taikomos Europos Sąjungos sutartis ir Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo, arba Korėjoje; ii) 7.9 straipsnio a punkte nurodytos įmonės atveju, tai yra ES šalies arba Korėjos fizinių asmenų arba i papunktyje nurodyto Europos Sąjungos ar Korėjos juridinio asmens valdomas juridinis asmuo. Juridinis asmuo: i) priklauso ES šalies arba Korėjos asmenims, jei daugiau nei 50 procentų į jį investuoto kapitalo priklauso ES šalies arba Korėjos asmenims; ii) jį valdo ES šalies arba Korėjos asmenys, jeigu šie asmenys gali skirti daugumą jo direktorių ar kitu būdu teisiškai vadovauti jo veiklai; iii) juridinis asmuo yra susijęs su kitu asmeniu, jeigu jis tą kitą asmenį kontroliuoja ar yra jo kontroliuojamas, arba jeigu jį ir tą kitą asmenį abu kontroliuoja tas pats asmuo; g) Neatsižvelgiant į tai, kas išdėstyta f punkte, laivybos bendrovėms, kurios įsteigtos už ES šalies arba Korėjos ribų ir kurias kontroliuoja Europos Sąjungos valstybės narės arba Korėjos piliečiai, taip pat taikomos šio susitarimo nuostatos, jeigu jų laivai yra registruoti pagal atitinkamus teisės aktus toje Europos Sąjungos valstybėje narėje arba Korėjoje ir kurie plaukioja su Europos Sąjungos valstybės narės arba Korėjos vėliava [7]; h) ekonominės integracijos susitarimas – susitarimas, kuriuo pagal PPO susitarimą, ypač GATS V ir V a straipsnius, iš esmės liberalizuojama prekyba paslaugomis ir įsisteigimo teisė; i) orlaivių remonto ir techninės priežiūros paslaugos – veikla, kuri susijusi su orlaiviu ar jo dalimi, bet nėra naudojimasis orlaiviu ir į kurią neįeina vadinamoji einamoji techninė priežiūra; j) kompiuterinės bilietų rezervavimo sistemos (toliau – KBRS) paslaugos – paslaugos, teikiamos naudojant kompiuterines sistemas, kuriose yra informacija apie oro transporto bendrovių tvarkaraščius, laisvas vietas, bilietų kainas, ir per kurias galima rezervuoti vietas ar gauti bilietus; k) oro transporto paslaugų pardavimas ir rinkodara – galimybės oro transporto bendrovėms nevaržomai parduoti ir teikti rinkai savo oro transporto paslaugas, įskaitant visus rinkodaros aspektus, kaip antai rinkos tyrimas, reklama ir platinimas. Į šią veiklą neįeina oro transporto paslaugų kainų ir taikytinų sąlygų nustatymas; ir l) paslaugos teikėjas – bet kuris asmuo, kuris siekia teikti arba teikia paslaugą, įskaitant investuotojus. 7.3 straipsnis Prekybos paslaugomis, įsisteigimo teisės ir elektroninės prekybos komitetas 1. Pagal 15.2 straipsnio (Specialieji komitetai) 1 dalį įsteigtą Prekybos paslaugomis, įsisteigimo teisės ir elektroninės prekybos komitetą sudaro Šalių atstovai. Pagrindinis Šalių atstovas Komitete – už šio skyriaus įgyvendinimą atsakingos institucijos pareigūnas. 2. Komitetas: a) prižiūri ir vertina šio skyriaus įgyvendinimą; b) svarsto su šiuo skyriumi susijusius klausimus, kuriuos jam pateikia kuri nors Šalis; ir c) sudaro susijusioms institucijoms sąlygas dalytis informacija dėl rizikos ribojimo priemonių, kaip nustatyta 7.46 straipsnyje. B SKIRSNIS Tarpvalstybinis paslaugų teikimas 7.4 straipsnis Taikymo sritis ir apibrėžtys 1. Šis skirsnis taikomas Šalių priemonėms, kuriomis daromas poveikis visiems paslaugų, kurias teikiant kertama siena, sektoriams, išskyrus: a) audiovizualines paslaugas [8]; b) nacionalinį jūrų kabotažą; ir c) vidaus ir tarptautines oro transporto paslaugas, reguliariąsias arba nereguliariąsias, ir tiesiogiai su skrydžių teisėmis susijusias paslaugas, išskyrus: i) lėktuvų remonto ir techninės priežiūros paslaugoms; ii) oro transporto paslaugų pardavimą ir rinkodarą; iii) kompiuterinių bilietų rezervavimo sistemų (KBRS) paslaugas; ir iv) kitas papildomas paslaugas, susijusias su oro transporto paslaugomis, kaip antai antžeminės paslaugos, orlaivio su įgula nuomos paslaugos ir oro uosto valdymo paslaugos. 2. Priemonės, kuriomis daromas poveikis paslaugoms, kurias teikiant kertama siena, apima priemones, kuriomis daromas poveikis: a) paslaugos sukūrimui, platinimui, rinkodarai, pardavimui ir pristatymui; b) paslaugos pirkimui, apmokėjimui už ją ar naudojimuisi ja; c) galimybei naudotis su paslaugos teikimu susijusiais tinklais ar paslaugomis, kurios, kaip reikalauja Šalys, turi būti teikiamos viešai, ir naudotis jomis; ir d) Šalies teritorijoje veikiančiam kitos Šalies paslaugos tiekėjui. 3. Šiame skirsnyje: a) paslaugos, kurias teikiant kertama siena, yra apibrėžiamos kaip paslaugos, teikiamos: i) iš vienos Šalies teritorijos į kitos Šalies teritoriją; ir ii) vienos Šalies teritorijoje kitos Šalies paslaugos vartotojui; b) paslaugos – visos bet kokiame sektoriuje teikiamos paslaugos, išskyrus tas, kurios susijusios su oficialių valdžios funkcijų vykdymu; ir c) paslauga, teikiama vykdant vyriausybės pavestas funkcijas – paslauga, kuri teikiama nekomerciniais pagrindais ir nekonkuruojant su vienu ar keliais paslaugų teikėjais. 7.5 straipsnis Patekimas į rinką 1. Kai į rinką patenkama teikiant paslaugas, kurias teikiant kertama siena, kiekviena Šalis kitos Šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams taiko ne mažiau palankų režimą, negu kad yra nurodyta pagal konkrečius įsipareigojimus, pateiktus 7-A priede. 2. Tuose sektoriuose, kur įsipareigota dėl patekimo į rinką, Šalis nei regionuose, nei visos teritorijos mastu nenustato ir netaiko priemonių, kurios, jeigu kitaip nenustatyta 7-A priede, yra apibūdinamos taip: a) paslaugõs teikėjų skaičiaus apribojimas tokiomis formomis, kaip kiekybinės kvotos, monopolis, išimtinę teisę turintys paslaugų teikėjai, arba reikalavimas atlikti ekonominių poreikių analizę [9]; b) paslaugų teikimo sandorių ar turto bendros vertės ribojimas nustatant kiekybines kvotas ar reikalaujant atlikti ekonominių poreikių analizę; ir c) bendro paslaugų operacijų skaičiaus ribojimas arba bendro paslaugų kiekio, išreikšto nustatytais kiekybiniais vienetais, ribojimas nustatant kvotas arba reikalaujant atlikti ekonominių poreikių analizę [10]. 7.6 straipsnis Nacionalinis režimas 1. Tuose sektoriuose, kuriuose taikomi į 7-A priedą įtraukti patekimo į rinką įsipareigojimai ir kuriuose taikomos tame priede nurodytos sąlygos ir išlygos, taikydamos priemones, kuriomis daromas poveikis paslaugoms, kurias teikiant kertama siena, Šalis kitos Šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams taiko ne mažiau palankų režimą nei panašioms savo paslaugoms ir paslaugų teikėjams. 2. Šalis gali įvykdyti šio straipsnio 1 dalies reikalavimą, kitos Šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams nustatydama režimą, kuris yra oficialiai lygiavertis jos pačios panašioms paslaugoms ir paslaugų teikėjams taikomam režimui arba oficialiai skirtingas. 3. Formaliai lygiavertis ar formaliai skirtingas režimai laikomi mažiau palankiais, jeigu jie keičia konkurencijos sąlygas kurios nors Šalies paslaugų ar paslaugų teikėjų naudai, palyginti su kitos Šalies panašiomis paslaugomis ar paslaugų teikėjais. 4. Pagal šį straipsnį prisiimti konkretūs įsipareigojimai nėra aiškinami kaip reikalavimas, kad Šalis kompensuotų neišvengiamus konkurencinius trūkumus, kurie atsiranda dėl atitinkamos paslaugos ar paslaugos teikėjo užsieninio statuso. 7.7 straipsnis Įsipareigojimų sąrašai 1. Sektoriai, kuriuos remdamosi šiuo skirsniu liberalizavo Šalys, taip pat tuose sektoriuose kitos Šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams taikomi patekimo į rinką bei nacionalinio režimo ribojimai yra išdėstyti 7-A priedo įsipareigojimų sąrašuose. 2. Nė viena iš Šalių negali priimti naujų arba papildomų diskriminacinių priemonių, taikomų kitos Šalies paslaugoms arba paslaugų teikėjams, lyginant su režimu, taikomu pagal specialius įsipareigojimus, prisiimtus pagal 1 dalį. 7.8 straipsnis Didžiausio palankumo režimas [11] 1. Dėl visų šiame skirsnyje nustatytų priemonių, susijusių su tarpvalstybiniu paslaugų teikimu, jei šiame straipsnyje nenurodyta kitaip, kiekviena Šalis kitos Šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams taiko ne mažiau palankų režimą nei bet kurios kitos šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams pagal ekonominės integracijos susitarimą, pasirašytą po šio susitarimo įsigaliojimo, taikomas režimas. 2. Režimui, kurį bet kuri iš Šalių taiko trečiosios šalies paslaugoms ir paslaugų teikėjams pagal regioninės ekonominės integracijos susitarimą, 1 dalyje pateiktos įsipareigojimo nuostatos netaikomos tik tuo atveju, jei toks režimas taikomas tik pagal sektorių ar horizontalius įsipareigojimus, kuriems pagal regioninės ekonominės integracijos susitarimą nustatyti gerokai didesni įsipareigojimai palyginti su įsipareigojimais pagal šį skirsnį, kaip išdėstyta 7-B priede. 3. Nepažeidžiant 2 dalies, 1 dalyje nurodyti įsipareigojimai nėra taikomi režimui, taikomam: a) pagal priemones, kuriomis pagal GATS VII straipsnį arba jo Finansinių paslaugų priedą pripažįstamos kvalifikacijos, licencijos arba rizikos ribojimo priemonės; b) pagal tarptautines sutartis arba susitarimus, kurie išimtinai arba daugiausiai yra susiję su apmokestinimu; ar c) pagal priemones, kurioms taikomos 7-C priede išdėstytos didžiausio palankumo režimo išimtys. 4. Šio skyriaus nuostatos nėra aiškinamos kaip trukdymas bet kuriai Šaliai suteikti kaimyninėms šalims lengvatų, kurios pasienio zonoje palengvintų pasikeitimą vietoje teikiamomis ir naudojamomis paslaugomis. C SKIRSNIS Įsisteigimas 7.9 straipsnis Apibrėžtys Šiame skirsnyje: a) įsisteigimas – tai: i) juridinio asmens įsteigimas, įsigijimas arba eksploatavimas [12]; arba ii) filialo ar atstovybės įsteigimas ar eksploatavimas kurios nors Šalies teritorijoje, siekiant vykdyti ūkinę veiklą; b) investuotojas – bet kuris asmuo, vykdantis ūkinę veiklą per įsteigtą įmonę [13]; c) ūkinė veikla apima bet kokią ūkinę veiklą, išskyrus susijusią su oficialių valdžios funkcijų vykdymu, t. y. veiklą, kuri vykdoma nekomerciniais tikslais arba nekonkuruojant su vienu arba daugiau ūkinės veiklos vykdytojų; d) šalies juridinio asmens patronuojamoji įmonė – juridinis asmuo, tiesiogiai kontroliuojamas kito tos šalies juridinio asmens; ir e) juridinio asmens filialas – nuolat veikianti, juridinio statuso neturinti įmonė, tokia kaip pirminės bendrovės skyrius su sava vadovybe ir materialia įranga vesti verslo deryboms su trečiosiomis šalimis; tokiu būdu trečiosioms įmonėms nereikia tiesiogiai kreiptis į patronuojančiąją įmonę, jos gali sudaryti verslo sandorius patronuojančiosios įmonės skyriuje, nors ir žino, kad prireikus reikės palaikyti teisinį ryšį su patronuojančiąja įmone, kurios būstinė yra užsienyje. 7.10 straipsnis Taikymo sritis Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas investuoti, ypač geresnes sąlygas steigtis Šalyse, šis skirsnis taikomas Šalių priemonėms, taikomoms įmonėms [14], vykdančioms bet kokią ūkinę veiklą, išskyrus: a) branduolinių medžiagų kasybą, gamybą ir perdirbimą [15]; b) ginklų, amunicijos ir karinės paskirties medžiagų gamybą arba prekybą [16]; c) audiovizualines paslaugas [17]; d) nacionalinį jūrų kabotažą; ir e) vidaus ir tarptautines oro transporto paslaugas, reguliariąsias arba nereguliariąsias, ir tiesiogiai su skrydžių teisėmis susijusias paslaugas, išskyrus: i) lėktuvų remonto ir techninės priežiūros paslaugoms; ii) oro transporto paslaugų pardavimą ir rinkodarą; iii) kompiuterinių bilietų rezervavimo sistemų (KBRS) paslaugas, ir iv) kitas papildomas paslaugas, susijusias su oro transporto paslaugomis, kaip antai antžeminės paslaugos, orlaivio su įgula nuomos paslaugos ir oro uosto valdymo paslaugos. 7.11 straipsnis Patekimas į rinką 1. Kai į rinką patenkama įsteigiant įmonę, kiekviena Šalis kitos Šalies įmonėms ir investuotojams taiko ne mažiau palankų režimą, negu kad yra nurodyta pagal konkrečius įsipareigojimus, nurodytus 7-A priede. 2. Tuose sektoriuose, kur įsipareigota dėl patekimo į rinką, Šalis nei regionuose, nei visos teritorijos mastu nenustato ir netaiko priemonių, kurios, jeigu kitaip nenustatyta 7-A priede, yra apibūdinamos taip: a) įmonių skaičiaus ribojimas tokiomis priemonėmis: kiekybinės kvotos, monopolis, išimtinės teisės arba kiti įmonėms taikomi reikalavimai, kaip antai reikalavimas atlikti ekonominių poreikių analizę; b) sandorių arba turto bendros vertės ribojimas nustatant kiekybines kvotas arba reikalaujant atlikti ekonominių poreikių analizę; c) bendro operacijų kiekio ribojimas arba bendro gamybos kiekio, išreikšto nustatytais vienetais, ribojimas nustatant kvotas arba reikalaujant atlikti ekonominių poreikių analizę [18]; d) užsienio kapitalo dalies ribojimas nustatant procentais išreikštą didžiausią leistiną užsienio kapitalo dalį įmonės kapitale arba bendrą leistiną individualios arba bendros užsienio investicijos vertę; e) priemonės, kuriomis reikalaujama, kad būtų steigiami tik tam tikrų arba konkrečių rūšių juridiniai asmenys arba kurios taikomos bendroms įmonėms, per kurias kitos Šalies investuotojas gali vykdyti ūkinę veiklą, ir f) fizinių asmenų, išskyrus asmenis, kuriuos investuotojas gali įdarbinti kaip pagrindinį personalą ir absolventus stažuotojus, kaip nurodyta 7.17 straipsnyje, bendro skaičiaus ribojimas konkrečiame sektoriuje, nustatant kvotas arba ekonominių poreikių analizės reikalavimą, arba kaip diskriminaciniai ribojimai. 7.12 straipsnis Nacionalinis režimas [19] 1. Kiekviena Šalis 7-A priede nurodytuose sektoriuose, laikydamasi jame nustatytų sąlygų ir apribojimų, kitos Šalies įmonėms ir investuotojams taiko ne mažiau palankų režimą negu savo įmonėms ir investuotojams. 2. Šalis gali įvykdyti šio straipsnio 1 dalies reikalavimą, kitos Šalies įmonėms ir investuotojams nustatydama režimą, kuris yra arba oficialiai lygiavertis jos pačios panašioms įmonėms ir investuotojams taikomam režimui arba oficialiai skirtingas. 3. Oficialiai lygiavertis ar oficialiai skirtingas režimas laikomi mažiau palankiais, jeigu jie keičia konkurencijos sąlygas kurios nors Šalies įmonių arba investuotojų naudai, palyginti su kitos Šalies panašiomis įmonėms arba investuotojams. 4. Pagal šį straipsnį prisiimti konkretūs įsipareigojimai nėra aiškinami kaip reikalavimas, kad Šalis kompensuotų neišvengiamus konkurencinius trūkumus, kurie atsiranda dėl atitinkamos įmonės arba investuotojo užsieninio statuso. 7.13 straipsnis Įsipareigojimų sąrašai 1. Sektoriai, kuriuos remdamosi šiuo skirsniu liberalizavo Šalys, taip pat tuose sektoriuose kitos Šalies įmonėms ir investuotojams taikomi patekimo į rinką bei nacionalinio režimo ribojimai yra išdėstyti 7-A priedo įsipareigojimų sąrašuose. 2. Nė viena iš Šalių negali priimti naujų arba papildomų diskriminacinių priemonių, taikomų kitos Šalies įmonėms ir investuotojams, lyginant su režimu, taikomu pagal specialius įsipareigojimus, prisiimtus pagal 1 dalį. 7.14 straipsnis Didžiausio palankumo režimas [20] 1. Dėl visų šiame skirsnyje nustatytų priemonių, susijusių su įmonių įsteigimu, jei šiame straipsnyje nenurodyta kitaip, kiekviena Šalis kitos Šalies įmonėms ir investuotojams taiko ne mažiau palankų režimą nei bet kurios kitos Šalies įmonėms ir investuotojams pagal ekonominės integracijos susitarimą, pasirašytą po šio susitarimo įsigaliojimo, taikomas režimas [21]. 2. Režimui, kurį bet kuri iš Šalių taiko trečiosios šalies įmonėms ir investuotojams pagal regioninės ekonominės integracijos susitarimą, 1 dalies nuostatos netaikomos tik tuo atveju, jei toks režimas taikomas tik pagal sektorių ar horizontalius įsipareigojimus, kuriems pagal regioninės ekonominės integracijos susitarimą nustatyti gerokai didesni įsipareigojimai palyginti su įsipareigojimais pagal šį skirsnį, kaip išdėstyta 7-B priede. 3. Nepažeidžiant 2 dalies, 1 dalyje nurodyti įsipareigojimai nėra taikomi režimui, taikomam: a) pagal priemones, kuriomis pagal GATS VII straipsnį arba jo Finansinių paslaugų priedą pripažįstamos kvalifikacijos, licencijos arba rizikos ribojimo priemonės; b) pagal tarptautines sutartis arba susitarimus, kurie išimtinai arba daugiausiai yra susiję su apmokestinimu; ar c) pagal priemones, kurioms taikoma didžiausio palankumo režimo išimtis, išdėstyta 7-C priede. 4. Šio skyriaus nuostatos nėra aiškinamos kaip trukdymas bet kuriai Šaliai suteikti kaimyninėms šalims lengvatų, kurios pasienio zonoje palengvintų pasikeitimą vietoje teikiamomis ir naudojamomis paslaugomis. 7.15 straipsnis Kiti susitarimai Nė viena šio skyriaus nuostata neaiškinama kaip: a) ribojanti Šalių investuotojų teises pasinaudoti palankesniu režimu, nustatytu bet kokiu esamu arba būsimu tarptautiniu susitarimu, susijusiu su investicijomis, kurio Šalys yra Europos Sąjungos valstybė narė ir Korėja; ir b) nukrypstanti nuo Šalių tarptautinių teisinių įsipareigojimų pagal tuos susitarimus, pagal kuriuos Šalių investuotojams taikomas palankesnis režimas palyginti su režimu, taikomu pagal šį susitarimą. 7.16 straipsnis Investicijų teisinės sistemos peržiūra 1. Siekdamos laipsniškai liberalizuoti investicijas ir laikydamosi įsipareigojimų, prisiimtų pagal tarptautinius susitarimus [22], Šalys ne vėliau nei per trejus metus po šio susitarimo įsigaliojimo ir reguliariai po to peržiūri su investicijomis susijusius teisės aktus, investavimo sąlygas ir investicijų srautus. 2. Atlikdamos 1 dalyje nurodytą peržiūrą, Šalys įvertina visas susidariusias kliūtis investicijoms ir pradeda derybas dėl tokių kliūčių pašalinimo, siekdamos išplėsti šio skyriaus nuostatas, taip pat kiek tai susiję su bendraisiais investicijų apsaugos principais. D SKIRSNIS Laikinas fizinių asmenų buvimas šalies teritorijoje verslo reikalais 7.17 straipsnis Taikymo sritis ir apibrėžtys 1. Šis skirsnis taikomas Šalių priemonėms, susijusiomis su pagrindinio personalo, absolventų stažuotojų, verslo paslaugų pardavėjų, paslaugų teikėjų pagal sutartis ir nepriklausomų specialistų įvažiavimu į jų teritoriją ir laikinu buvimu joje, atsižvelgiant į 7.1 straipsnio 5 dalį. 2. Šiame skirsnyje: a) pagrindinis personalas – Šalies juridiniame asmenyje, išskyrus ne pelno organizacijas, dirbantys fiziniai asmenys, atsakingi už įmonės įsteigimą arba tinkamą priežiūrą, administravimą ir veiklą. Prie pagrindinio personalo priskiriami verslo svečiai, atsakingi už įmonės įsteigimą, ir įmonės perkeliamasis personalas: i) verslo svečiai – aukštesnes pareigas einantys fiziniai asmenys, atsakingi už įmonės įsteigimą. Jie nesudaro tiesioginių sandorių su visuomene ir negauna atlyginimo iš šaltinio, esančio priimančioje Šalyje, ir ii) įmonių perkeliamasis personalas – fiziniai asmenys, pasamdyti Šalies juridinio asmens arba bent vienus metus esantys jo partneriai (išskyrus pagrindinius akcininkus), kurie yra laikinai perkeliami į įmonę (įskaitant patronuojamąsias įmones, dukterines įmones ir filialus) ir kitos Šalies teritorijoje. Toks fizinis asmuo priskiriamas prie vienos iš toliau nurodytų kategorijų. Vadovai Vadovaujantys juridinio asmens darbuotojai, kurie iš esmės vadovauja įmonės veiklai, prižiūrimi ir vadovaujami direktorių valdybos ar įmonės akcininkų, ar jiems prilygstantys asmenys, įskaitant: A) vadovaujančius įmonei arba jos skyriui ar padaliniui; B) prižiūrinčius ir kontroliuojančius kitų priežiūrą atliekančių darbuotojų, specialistų ar administracijos darbuotojų darbą; ir C) turinčius įgaliojimus asmeniškai įdarbinti, atleisti ar rekomenduoti įdarbinti, atleisti arba atlikti kitus su personalu susijusius veiksmus. Specialistai Juridiniame asmenyje dirbantys asmenys, turintys reikiamų žinių, susijusių su įmonės gamyba, tyrimams naudojama įranga, technologijomis ar valdymu. Vertinant tokias žinias, atsižvelgiama ne tik į konkrečiai įmonei būdingas žinias, bet ir į tai, ar asmuo turi atitinkamą aukštą kvalifikaciją, susijusią su specifinių techninių žinių reikalaujančiu darbu ar verslu, įskaitant priklausymą akredituotai profesijai; b) absolventai stažuotojai – fiziniai asmenys, dirbantys Šalies juridiniame asmenyje bent vienus metus, turintys universitetinį išsilavinimą ir kurie yra laikinai perkeliami į įmonę arba į pagrindinę juridinio asmens bendrovę kitos Šalies teritorijoje karjeros tikslais arba verslo metodų mokymo tikslais [23]; c) verslo paslaugų pardavėjai – Šalies fiziniai asmenys, atstovaujantys Šalies paslaugų teikėjui, ketinantys laikinai atvykti į kitos Šalies teritoriją, kad galėtų tartis dėl paslaugų pardavimo arba sudaryti sutartis parduoti paslaugas paslaugų teikėjo vardu. Jie nesudaro tiesioginių pardavimo sandorių su plačiąja visuomene ir negauna atlyginimo iš šaltinio, esančio priimančioje Šalyje; d) paslaugų teikėjai pagal sutartis – fiziniai asmenys, dirbantys Šalies juridiniame asmenyje, neturinčiame įmonės kitos Šalies teritorijoje ir sudariusiame bona fide sutartį teikti paslaugas galutiniam vartotojui toje Šalyje, pagal kurią, kad galėtų teikti sutartas paslaugas, darbuotojai turi laikinai apsistoti toje Šalyje [24]; ir e) nepriklausomi specialistai – fiziniai asmenys, teikiantys paslaugas arba savarankiškai dirbantys Šalies teritorijoje, neįsteigę įmonės kitos Šalies teritorijoje ir sudarę bona fide sutartį teikti paslaugas galutiniam vartotojui toje Šalyje, pagal kurią, kad galėtų teikti sutartas paslaugas, jie turi laikinai apsistoti toje Šalyje [25]. 7.18 straipsnis Pagrindinis personalas ir absolventai stažuotojai 1. Kiekviename pagal C skirsnį liberalizuotame sektoriuje, kuriame taikomos 7-A priede nurodytos išlygos, Šalis kitos Šalies investuotojams leidžia savo įmonėse įdarbinti tos kitos Šalies fizinius asmenis, jei tie darbuotojai yra pagrindinis personalas arba absolventai stažuotojai, kaip apibrėžta 7.17 straipsnyje. Pagrindinis personalas ir absolventai stažuotojai gali atvykti ir laikinai būti ne ilgiau kaip trejus metus, kai jie yra perkeliamasis įmonių personalas [26], verslo svečiai – 90 dienų per bet kurį 12 mėnesių laikotarpį [27], absolventai stažuotojai – vienus metus. 2. Jeigu 7-A priede nenurodyta kitaip, priemonės, kurių Šalis netaiko arba nenustato kiekviename pagal C skirsnį liberalizuotame sektoriuje, yra apibrėžiamos kaip fizinių asmenų, kuriuos investuotojas gali įdarbinti kaip pagrindinį personalą ir absolventus stažuotojus, bendro skaičiaus ribojimas konkrečiame sektoriuje, nustatant kvotas arba ekonominių poreikių analizės reikalavimą, arba kaip diskriminaciniai ribojimai [28]. 7.19 straipsnis Verslo paslaugų pardavėjai Kiekviena šalis kiekviename pagal B arba C skirsnį liberalizuotame sektoriuje, kuriame taikomos 7-A priede nurodytos išlygos, verslo paslaugų pardavėjams leidžia laikinai atvykti ir apsistoti ne ilgiau nei 90 dienų per bet kurį 12 mėnesių laikotarpį [29]. 7.20 straipsnis Sutartinių paslaugų teikėjai ir nepriklausomi specialistai 1. Šalys dar kartą patvirtina savo įsipareigojimus pagal GATS, susijusius su sutartinių paslaugų teikėjų ir nepriklausomų specialistų laikinu atvykimu ir buvimu. 2. Ne vėliau kaip per dvejus metus po derybų pabaigos pagal GATS XIX straipsnį ir 2001 m. lapkričio mėn. 14 d. priimtą PPO Ministrų konferencijos deklaraciją, Prekybos komitetas priima sprendimą, kuriame išdėstomi įsipareigojimai, susiję su Šalies sutartinių paslaugų teikėjų ir nepriklausomi specialistų atvykimu į kitos Šalies teritoriją. Atsižvelgiant į šių GATS derybų rezultatus, prisiimami abiems Šalims naudingi ir komerciniu požiūriu pagrįsti įsipareigojimai. E SKIRSNIS Reglamentavimo sistema A poskirsnis Bendrosios nuostatos 7.21 straipsnis Abipusis pripažinimas 1. Nė viena šio skirsnio nuostata neužkerta kelio Šaliai reikalauti, kad fiziniai asmenys turėtų reikiamą atitinkamos veiklos sektoriaus kvalifikaciją ir (arba) profesinę patirtį, kurią reikalaujama turėti teritorijoje, kurioje teikiama paslauga. 2. Šalys skatina jų teritorijose veikiančias atitinkamas atstovaujančias profesines organizacijas kurti ir Prekybos komitetui teikti rekomendacijas dėl abipusio pripažinimo, kad paslaugų teikėjai ir paslaugų sektoriaus investuotojai galėtų visapusiškai arba iš dalies laikytis kriterijų, kuriuos abi šalys taiko paslaugų (visų pirma profesinių paslaugų) teikėjų ir paslaugų sektoriaus investuotojų registracijai, licencijoms, veiklai ir liudijimams, įskaitant laikinas licencijas. 3. Prekybos komitetas, gavęs 2 dalyje nurodytą rekomendaciją, per tinkamą laikotarpį ją apsvarsto ir sprendžia, ar ji atitinka šį susitarimą. 4. Jeigu laikantis 2 dalyje nurodytos procedūros nustatoma, kad toje dalyje nurodyta rekomendacija atitinka šį susitarimą ir iš esmės atitinka susijusius Šalių teisės aktus, Šalys, siekdamos įgyvendinti šią rekomendaciją, tarpininkaujant kompetentingoms valdžios institucijoms derasi dėl abipusio reikalavimų, kvalifikacijų, licencijų ir kitų nuostatų pripažinimo susitarimo (toliau – abipusio pripažinimo susitarimas). 5. Tokie susitarimai turi atitikti susijusias PPO susitarimo nuostatas, ypač GATS VII straipsnį. 6. Pagal 15.3 straipsnio 1 dalį (Darbo grupės) įsteigta Abipusio pripažinimo susitarimo darbo grupė yra atskaitinga Prekybos komitetui ir ją sudaro Šalių atstovai. Siekdama sudaryti palankesnes sąlygas atlikti 2 dalyje nurodytą veiklą, darbo grupė susitinka per vienus metus nuo šio susitarimo įsigaliojimo, jei Šalys nesusitaria kitaip. a) Darbo grupė turėtų svarstyti šiuos klausimus, susijusius su visomis paslaugomis ir, kiek taikoma, atskiromis paslaugomis: i) procedūras, kuriomis susijusios atstovaujančios įstaigos atitinkamose teritorijose raginamos apsvarstyti galimybę atsižvelgti į jų interesus pagal abipusio pripažinimo principą, ir ii) procedūras, kuriomis susijusios atstovaujančios įstaigos skatinamos rengti rekomendacijas dėl abipusio pripažinimo. b) Darbo grupė atlieka kontaktinio centro funkcijas abipusio pripažinimo klausimais, kuriuos teikia atitinkamos Šalių profesinės institucijos. 7.22 straipsnis Skaidrumas ir konfidenciali informacija 1. Šalys, taikydamos Dvyliktame skyriuje (Skaidrumas) nustatytus mechanizmus, tinkamai atsako į kitos Šalies prašymus pateikti konkrečią informaciją apie: a) tarptautinius susitarimus, įskaitant abipusį pripažinimą, kurie susiję su šiame skyriuje išdėstytais klausimais; ir b) standartus ir kriterijus, taikomus išduodant licencijas ir sertifikatus paslaugų teikėjams, įskaitant informaciją, susijusią su atitinkama reguliuojančia ar kita institucija, į kurią reikia kreiptis dėl tokių standartų ir kriterijų. Tokie standartai ir kriterijai apima reikalavimus, susijusius su mokymu, egzaminavimu, patirtimi, elgesiu ir etika, profesiniu mokymu ir pakartotiniu sertifikatų išdavimu, ve