Oficialusis leidinys L 336 , 23/12/1994 p. 0119 - 0137

specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 11 tomas 38 p. 0121

specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 11 tomas 38 p. 0121



Sutartis dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos vii straipsnio įgyvendinimo BENDRASIS ĮŽANGINIS KOMENTARAS 1. Vadovaujantis šia Sutartimi, muitinės vertės nustatymo pagrindas yra "sandorio vertė", kaip yra apibrėžta 1 straipsnyje. 1 straipsnis turi būti skaitomas kartu su 8 straipsniu, kuriame numatyti, inter alia, faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos patikslinimai tais atvejais, kai tam tikrus specifinius elementus, prekių muitinio įvertinimo tikslais laikytinus vertės dalimi, prisiima pirkėjas, bet jie nėra įskaičiuoti į sumokėtą ar mokėtiną kainą už importuotas prekes. 8 straipsnis taip pat numato prie sandorio vertės pridėti tam tikras kompensacijas, kurias pirkėjas gali teikti pardavėjui ne pinigų, o tam tikrų prekių ar paslaugų forma. 2–7 straipsniai numato muitinės vertės nustatymo metodus, kai muitinė vertė negali būti nustatoma pagal 1 straipsnio nuostatas. 2. Kai muitinė vertė negali būti nustatoma pagal 1 straipsnio nuostatas, tada paprastai turėtų vykti muitinės administracijos ir importuotojo konsultacijos, siekiant nustatyti vertės pagrindą pagal 2 ar 3 straipsnių nuostatas. Pavyzdžiui, gali įvykti taip, kad importuotojas turi informacijos apie tapačių ar panašių importuotų prekių muitinę vertę, tačiau ji nėra greitai prieinama muitinės administracijai importavimo poste. Kita vertus, muitinės administracija gali turėti informacijos apie tapačių ar panašių importuotų prekių muitinę vertę, tačiau ji nėra greitai prieinama importuotojui. Abiejų šalių konsultacijos įgalioja pasikeisti informacija, paklūstant komercinio konfidencialumo reikalavimams ir muitinio įvertinimo tikslais siekiant nustatyti tinkamą vertės pagrindą. 3. 5 ir 6 straipsniai numato du muitinės vertės nustatymo pagrindus, kai ji negali būti nustatyta importuotų prekių sandorio vertės metodu arba tapačių ar panašių importuotų prekių metodu. Remiantis 5 straipsnio 1 dalimi, muitinė vertė yra nustatoma pagal kainą, už kurią tokio paties pavidalo, kaip buvo importuota, prekė yra parduodama asmenims, importuojančioje šalyje nesusijusiems su pardavėju. Be to, importuotojas, jei prašo, taip pat turi teisę turėti prekių, kurios po importavimo bus toliau perdirbamos ir kurių muitinė vertė yra nustatyta pagal 5 straipsnio nuostatas. Pagal 6 straipsnį muitinė vertė yra nustatoma remiantis sumavimo metodu. Abu šie metodai pasižymi tam tikrais sunkumais, todėl importuotojui pagal 4 straipsnio nuostatas suteikiama teisė pasirinkti šių dviejų metodų taikymo tvarką. 4. 7 straipsnyje numatyta, kaip nustatyti muitinę vertę tais atvejais, kai muitinė vertė negali būti nustatyta pagal jokį anksčiau minėtą straipsnį. Šalys narės, atsižvelgdamos į Daugiašales prekybos derybas; siekdamos remti GATT 1994 tikslus ir besivystančių šalių tarptautinei prekybai užtikrinti papildomą naudą; pripažindamos GATT 1994 VII straipsnio nuostatų svarbą ir norėdamos išplėtoti jų taikymo taisykles, siekiant užtikrinti didesnį jų įgyvendinimo vienodumą ir patikimumą; pripažindamos teisingos, vieningos ir nešališkos sistemos, užkertančios kelią sutartinių ar fiktyvių muitinių verčių taikymui, prekių muitinio įvertinimo tikslų reikalingumą; pripažindamos, kad prekių vertės muitinio įvertinimo pagrindas, kiek leidžia sąlygos, turi būti įvertinamų prekių sandorio vertė; pripažindamos, kad muitinė vertė turi remtis paprastais ir nešališkais kriterijais, atitinkančiais komercinę praktiką, ir kad įvertinimo procedūros turėtų būti taikomos bendrai, nedarant tiekimo šaltinių skirtumo; pripažindamos, kad įvertinimo procedūros neturėtų būti naudojamos kovojant su dempingu, SUSITARIA: I DALIS MUITINIO ĮVERTINIMO TAISYKLĖS 1 straipsnis 1. Importuojamų prekių muitinė vertė turi būti sandorio vertė, t. y. kaina, faktiškai sumokėta ar mokėtina už prekę, parduodamą eksportui į importuojančią šalį, ir patikslinta pagal 8 straipsnio nuostatas, jei: a) pirkėjui netaikomi jokie kiti disponavimo prekėmis ar prekių naudojimo apribojimai, išskyrus: i) kurie nustatyti ar jų yra reikalaujama pagal importuojančios šalies įstatymus arba kuriuos nustato ar kurių reikalauja valstybės institucijos; ii) kurie riboja geografinę sritį, kurioje prekės gali būti perparduodamos, ar iii) kurie iš esmės nedaro įtakos prekių vertei; b) vertinamų prekių pardavimui ar jų kainai nedaro įtakos jokios sąlygos nei aplinkybės, kurių poveikio vertei neįmanoma nustatyti; c) jokia dalis pajamų, gautų pirkėjui toliau perparduodant, disponuojant ar kitaip naudojant prekes, tiesiogiai ar netiesiogiai neatiteks pardavėjui, nebent pagal 8 straipsnio nuostatas gali būti atlikti tam tikri patikslinimai; d) pirkėjas ir pardavėjas tarpusavyje nėra susiję arba, jeigu pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję, sandorio muitinio įvertinimo vertė yra tinkama pagal šio straipsnio 2 dalies nuostatas. 2. a) Nustatant, ar sandorio vertė yra tinkama pagal šio straipsnio 1 dalį, faktas, kad pirkėjas su pardavėju yra tarpusavyje susiję pagal 15 straipsnį, neturi būti laikomas pakankamu pagrindu sandorio vertę laikyti netinkama; tokiu atveju pardavimo aplinkybės turi būti ištirtos ir sandorio vertė turi būti pripažinta tinkama, su sąlyga, kad tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai; jei, remiantis importuotojo suteikta ar kitaip gauta informacija, muitinės administracija turi pagrindo manyti, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys turėjo įtakos kainai, muitinė apie tai praneša importuotojui, o importuotojui turi būti sudarytos sąlygos atsakyti; jei importuotojas prašo, toks pranešimas turi būti pateikiamas raštu. b) Jei pardavimas vyksta tarp susijusių asmenų, sandorio vertė turi būti pripažinta tinkama ir prekių muitinis įvertinimas turi būti atliekamas pagal šio straipsnio 1 dalies nuostatas, jeigu tik importuotojas įrodo, kad ši vertė beveik nesiskiria nuo tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu nustatytos: i) tapačių ar panašių prekių sandorio vertės, parduodant jas tarpusavyje nesusijusiems pirkėjams eksportui į tą pačią importuojančią šalį; ii) tapačių ar panašių prekių muitinės vertės, nustatytos vadovaujantis 5 straipsnio nuostatomis; iii) tapačių ar panašių prekių muitinės vertės, nustatytos vadovaujantis 6 straipsnio nuostatomis; atliekant nurodytus palyginimus, turi būti atsižvelgiama į pateiktus prekybos sąlygų ar parduodamų prekių kiekio skirtumus, 8 straipsnyje išvardintas prekių vertės sudėtines dalis, taip pat pardavėjui tenkančias išlaidas, kai prekės parduodamos su juo nesusijusiam pirkėjui, jeigu, parduodant prekes su pardavėju susijusiam pirkėjui, šios išlaidos pardavėjui netenka. c) Palyginimai, nurodyti šio straipsnio 20 dalies b punkte, taikytini tik importuotojo pageidavimu ir tik palyginimo tikslams. Pakeistinė vertė negali būti nustatyta pagal šio straipsnio 2 dalies b punkto nuostatas. 2 straipsnis 1. a) Jei importuojamų prekių muitinė vertė negali būti nustatyta pagal 1 straipsnio nuostatas, tai muitinė vertė turi būti tapačių prekių, parduodamų eksportui į tą pačią importuojančią šalį ir eksportuotų tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, sandorio vertė. b) Pagal šį straipsnį muitinei vertei nustatyti turi būti taikoma tik tapačių prekių, parduotų tokiomis pačiomis prekybos sąlygomis ir iš esmės tais pačiais kiekiais kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, sandorio vertė; kai tokio pardavimo nėra, turi būti taikoma tapačių prekių, parduotų skirtingomis prekybos sąlygomis ir (arba) skirtingais kiekiais, sandorio vertė, patikslinta atsižvelgiant į prekybos sąlygų ir (arba) kiekio skirtumus, jeigu tokie patikslinimai gali būti pagrįsti pateiktais įrodymais, kurie aiškiai įrodo patikslinimų priimtinumą ir tikslumą, nepaisant to, ar dėl patikslinimo vertė didėja, ar mažėja. 2. Tais atvejais, kai išlaidos ir mokesčiai, minimi 8 straipsnio 2 dalyje, yra įtraukti į sandorio vertę, muitinės vertės patikslinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į didelius tokių išlaidų ir mokesčių, tenkančių importuojamoms prekėms ir tapačioms aptariamosioms prekėms, skirtumus, sąlygotus skirtingų prekių gabenimo atstumų ir skirtingų naudotų transporto priemonių rūšių. 3. Jei pagal šį straipsnį surandama daugiau nei viena tapačių prekių sandorio vertė, importuojamų prekių muitinei vertei nustatyti turi būti taikoma mažiausia iš tokių verčių. 3 straipsnis 1. a) Jei importuojamų prekių muitinė vertė negali būti nustatyta remiantis 1 ir 2 straipsnių nuostatomis, tai muitinė vertė turi būti panašių prekių, parduotų eksportui į tą pačią importuojančią šalį ir eksportuotų tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu kaip ir vertinamos prekės, sandorio vertė. b) Pagal šį straipsnį, muitinei vertei nustatyti turi būti taikoma tik panašių prekių, parduotų tokiomis pačiomis prekybos sąlygomis ir iš esmės tais pačiais kiekiais kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, sandorio vertė; kai tokio pardavimo nėra, turi būti taikoma panašių prekių, parduotų skirtingomis prekybos sąlygomis ir (arba) skirtingais kiekiais, sandorio vertė, patikslinta atsižvelgiant į prekybos sąlygų ir (arba) kiekio skirtumus, jeigu tokie patikslinimai gali būti pagrįsti pateiktais įrodymais, kurie aiškiai įrodo patikslinimų priimtinumą ir tikslumą, nepaisant to, ar dėl patikslinimo vertė didėja, ar mažėja. 2. Tais atvejais, kai išlaidos ir mokesčiai, minimi 8 straipsnio 2 dalyje, yra įtraukti į sandorio vertę, muitinės vertės patikslinimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į didelius tokių išlaidų ir mokesčių, tenkančių importuojamoms prekėms ir panašioms aptariamosioms prekėms, skirtumus, sąlygotus skirtingų prekių gabenimo atstumų ir skirtingų naudotų transporto priemonių rūšių. 3. Jei pagal šį straipsnį surandama daugiau nei viena panašių prekių sandorio vertė, importuojamų prekių muitinei vertei nustatyti turi būti taikoma mažiausia iš tokių verčių. 4 straipsnis Jei importuojamų prekių muitinė vertė negali būti nustatyta pagal 1, 2 ir 3 straipsnių nuostatas, muitinė vertė turi būti nustatoma pagal 5 straipsnio nuostatas arba, kai muitinė vertė negali būti nustatyta ir pagal tą straipsnį, pagal 6 straipsnio nuostatas, išskyrus tai, kad importuotojo prašymu 5 ir 6 straipsnių taikymo tvarka turi būti sukeičiama. 5 straipsnis 1. a) Jei importuojamos prekės arba tapačios ar panašios prekės yra parduodamos importuojančioje šalyje tokio pat pavidalo kaip buvo importuotos, importuotų prekių muitinė vertė pagal šio straipsnio nuostatas turi būti pagrįsta vieneto kaina, už kurią yra parduodamas didžiausias bendras kiekis importuojamų prekių arba tapačių ar panašių prekių tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu, kai buvo importuotos prekės, kurių muitinė vertė nustatoma, asmenims, kurie nėra susiję su asmenimis, iš kurių šie perka tokias prekes, iš tos vieneto kainos išskaičiuojant šias išlaidas (dedukcinis metodas): i) komisinius, paprastai mokamus ar sutartus mokėti, arba papildomas sumas, paprastai skaičiuojamas už pelną arba bendrąsias išlaidas, susijusias su importuojamų tos pačios klasės ar rūšies prekių pardavimu toje šalyje; ii) įprastines transporto, draudimo išlaidas ir su jomis susijusias išlaidas, atsiradusias importuojančioje šalyje; iii) kai reikalinga, išlaidas ir mokesčius, nurodytus 8 straipsnio 2 dalyje; iv) muito mokesčius bei kitus nacionalinius mokesčius, mokėtinus importuojančioje šalyje ir susijusius su prekių importavimu ar pardavimu. b) Jeigu nei importuojamos prekės, nei tapačios ar panašios importuotos prekės nėra parduodamos tuo pačiu arba beveik tuo pačiu metu, kai buvo importuotos prekės, kurių muitinė vertė yra nustatoma, tų prekių muitinė vertė, kuri paprastai nustatoma pagal šio straipsnio 1 dalies a punkto nuostatas, turi būti nustatoma remiantis vieneto kaina, už kurią tokio pat pavidalo, kaip buvo importuotos, importuojamos prekės arba tapačios ar panašios importuotos prekės yra parduodamos importuojančioje šalyje pačią anksčiausią datą po prekių, kurioms reikalinga nustatyti muitinę vertę, importo dienos, bet ne ilgiau kaip 90 dienų po tokio importo dienos. 2. Jei nei importuojamos prekės, nei tapačios ar panašios importuotos prekės nėra parduodamos importuojančioje šalyje tokio pavidalo kaip buvo importuotos, tuomet, jei importuotojas to prašo, muitinė vertė turi būti nustatoma remiantis vieneto kaina, už kurią importuojančioje šalyje po tolesnio perdirbimo yra parduodamas didžiausias bendras importuojamų prekių kiekis asmenims, kurie nėra susiję su asmenimis, iš kurių perka tokias prekes, atskaičius perdirbant sukurtą papildomą vertę ir šio straipsnio 1 dalies a punkte numatytas išlaidas. 6 straipsnis 1. Importuojamų prekių muitinė vertė pagal šio straipsnio nuostatas turi būti nustatoma remiantis apskaičiuotąja verte (sumavimo metodu). Apskaičiuotoji vertė yra šių dydžių suma: a) medžiagų ir gamybos ar kitų procesų, atliktų gaminant importuotas prekes, išlaidų vertės; b) suma pelno ir bendrųjų išlaidų, kurių dydis lygus pelnui ir bendrosioms išlaidoms, paprastai nurodomoms parduodant eksportui į importuojančią šalį eksportuojančioje šalyje pagamintas prekes, kurios yra tos pačios klasės ir rūšies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė yra nustatoma; c) visų kitų išlaidų, reikalingų šalies narės pasirinktam vertės nustatymo būdui atspindėti ir minimų 8 straipsnio 2 dalyje, sąnaudos ir vertė. 2. Nė viena šalis narė negali reikalauti ar priversti, kad bet kuris asmuo, negyvenantis jos teritorijoje, teiktų patikrinti ar leistų prieiti prie bet kokios sąskaitos ar oficialaus dokumento tam, kad būtų nustatyta apskaičiuotoji vertė. Tačiau jeigu prekių gamintojas savo noru pateikia informaciją muitinės vertės nustatymo pagal šio straipsnio nuostatas tikslams, importuojančios šalies institucijos, jeigu gamintojas neprieštarauja, gali tikrinti šią informaciją kitoje šalyje, su sąlyga, kad institucijos pakankamai iš anksto pranešė apie tai tos šalies Vyriausybei ir pastaroji tokiam tyrimui neprieštarauja. 7 straipsnis 1. Jei importuojamų prekių muitinė vertė negali būti nustatyta pagal 1–6 straipsnių imtinai nuostatas, muitinė vertė turi būti nustatoma taikant pagrįstas priemones, kurios atitinka šios Sutarties, taip pat GATT 1994 VII straipsnio principus ir bendrąsias nuostatas, bei remiantis duomenimis, prieinamais importuojančioje šalyje. 2. Nustatant muitinę vertę pagal šio straipsnio nuostatas negalima remtis: a) importuojančioje šalyje pagamintų prekių pardavimo toje šalyje kaina; b) sistema, pagal kurią nustatant prekių muitinę vertę pasirenkama didesnioji iš dviejų alternatyvių verčių; c) eksporto šalies vidaus rinkos prekių kaina; d) gamybos kaštais, išskyrus tapačių ar panašių prekių apskaičiuotąją vertę, nustatytą vadovaujantis 6 straipsnio nuostatomis; e) prekių, skirtų eksportui į kitą šalį nei importavimo šalis, kaina; f) minimaliomis muitinėmis vertėmis ar g) sutartinėmis ar fiktyviomis vertėmis. 3. Jei importuotojas prašo, jis turi būti raštu informuojamas apie muitinės vertės nustatymą pagal šio straipsnio nuostatas ir metodą, taikytą tokiai vertei nustatyti. 8 straipsnis 1. Nustatant muitinę vertę pagal 1 straipsnio nuostatas, prie importuojamų prekių faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos turi būti pridedama: a) toliau nurodytos sumos, tiek, kiek jas moka pirkėjas, bet jos nėra įtrauktos į prekės faktiškai sumokėtą ar mokėtiną kainą: i) komisiniai ir apmokėjimas tarpininkams, išskyrus pirkimo komisinius; ii) talpų, kurios laikomos neatskiriamomis nuo aptariamų prekių muitinės tikslams, kaina; iii) įpakavimo, įskaitant darbą ir medžiagas, kaina; b) proporcingai paskirstyta pirkėjo tiesiogiai ar netiesiogiai nemokama ar sumažinta toliau išvardintų tiekiamų prekių kaina ar teikiamų paslaugų, susijusių su importuojamų prekių gamyba ir pardavimu eksportui, vertė, tiek, kiek ši vertė nebuvo įtraukta į faktiškai sumokėtą ar mokėtiną kainą: i) medžiagos, komponentai, dalys ir panašūs priedai, įeinantys į importuojamos prekės sudėtį; ii) įrankiai, štampai, formos ir panašūs priedai, naudojami importuojamoms prekėms gaminti; iii) žaliavos ir medžiagos, sunaudotos importuojamoms prekėms gaminti; iv) inžineriniai, projektavimo, meninio apipavidalinimo, dizaino darbai, įskaitant brėžinių ir eskizų parengimą, atlikti kitur nei importavimo šalyje ir reikalingi importuojamoms prekėms gaminti; c) mokesčiai už patentus ir licencijas, susiję su prekėmis, kurių muitinė vertė nustatoma, kuriuos pirkėjas tiesiogiai ar netiesiogiai privalo sumokėti, vykdydamas šių prekių pardavimo sąlygas (tokiu mastu, kiek mokesčiai už patentus ir licencijas nėra įskaityti į faktiškai sumokėtą ar mokėtiną kainą); d) pajamų dalies, gautos toliau perparduodant, naudojant ar kitaip disponuojant tomis importuotomis prekėmis, tiesiogiai ar netiesiogiai tenkančios pardavėjui, vertė. 2. Kurdama savo teisės aktus, kiekviena šalis narė nustato, kad prie prekių muitinės vertės pridedamos arba į prekių muitinę vertę neįskaičiuojamos šios išlaidos arba jų dalis: a) importuojamų prekių transportavimo iki importavimo uosto ar kitos vietos išlaidos; b) pakrovimo, iškrovimo ir tvarkymo išlaidos, susijusios su importuojamų prekių transportavimu į importavimo uostą ar kitą vietą; c) draudimo kaina. 3. Šiame straipsnyje nurodyti priedai pridedami prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos tiktai remiantis objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis. 4. Nustatant prekių muitinę vertę, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos kainos nepridedami jokie kiti priedai, išskyrus nurodytus šiame straipsnyje. 9 straipsnis 1. Tais atvejais, kai tam, kad būtų nustatyta muitinė vertė, reikalinga konvertuoti valiutą, turi būti naudojamas kompetentingų aptariamosios importavimo šalies institucijų tinkamai paskelbtas užsienio valiutos keitimo kursas, kuris turi kuo tiksliau atspindėti dabartinę importuojančios šalies komercinių sandorių valiutos vertę tuo periodu, kai buvo skelbiami tie dokumentai. 2. Konvertavimo kursas, pateikiamas kiekvienos šalies narės, turi būti galiojantis eksportavimo ar importavimo metu. 10 straipsnis Visa informacija, kuri savo pobūdžiu yra konfidenciali ar kuri yra konfidencialiai pateikta muitinio vertinimo tikslais, atitinkamų institucijų turi būti laikoma griežtai konfidencialia, ir institucijos neatskleidžia jos be specialaus asmens ar Vyriausybės, pateikusios (pateikusio) tokią informaciją, leidimo, išskyrus tiek, kiek gali būti reikalaujama ją atskleisti vykstant teismo procesui. 11 straipsnis 1. Kiekvienos šalies narės teisės aktai importuotojui ar kitam asmeniui, privalančiam sumokėti muitą, suteikia teisę be baudų pateikti apeliaciją dėl prekių muitinės vertės nustatymo. 2. Pirmiausia be baudų pateikti apeliaciją galima atitinkamai muitinės administracijos institucijai arba nepriklausomai struktūrai, tačiau kiekvienos šalies narės teisės aktai suteikia teisę be baudų pateikti apeliaciją teismo institucijai. 3. Pranešimas apie sprendimą dėl apeliacijos turi būti pateiktas apeliuotojui, o tokio sprendimo priežastys turi būti pateiktos raštu. Apeliuotojas taip pat turi būti informuojamas apie visas teises, susijusias su tolesniu apeliacijos pateikimu. 12 straipsnis Bendrai taikomus įstatymus, kitus teisės aktus, teismo sprendimus ir administracinius nutarimus, įgyvendinančius šią Sutartį, aptariamoji importuojančioji šalis turi paskelbti pagal GATT 1994 X straipsnį. 13 straipsnis Jei, nustatant importuojamų prekių muitinę vertę, tampa būtina atidėti galutinį tokios muitinės vertės nustatymą, prekių importuotojas, nepaisydamas to, turi galėti atsiimti prekes iš muitinės, jei importuotojas, kai to reikalaujama, pateikia pakankamą garantiją laidavimo, užstato forma ar kitu tinkamu būdu, padengiančiu visą importo muitų, kurie gali būti nustatyti prekėms, apmokėjimą. Kiekvienos šalies narės teisės aktuose turi būti atitinkamos nuostatos tokioms aplinkybėms. 14 straipsnis Pastabos, išdėstytos šios Sutarties I priede, yra neatskiriama šios Sutarties dalis. Šios Sutarties straipsniai turi būti skaitomi ir taikomi kartu su atitinkamomis pastabomis. II ir III priedai taip pat yra neatskiriama šios Sutarties dalis. 15 straipsnis 1. Šioje Sutartyje: a) "importuojamų prekių muitinė vertė" reiškia prekių vertę, reikalingą importuotų prekių ad valorem muitui nustatyti; b) "importuojanti (importo) šalis" reiškia importuojančią šalį ar muitinės teritoriją; c) "pagaminta" apima išauginta, pagaminta ir iškasta. 2. Šioje Sutartyje: a) "tapačios prekės" reiškia prekes, kurios visais atžvilgiais yra vienodos, įskaitant fizines charakteristikas, kokybę ir reputaciją rinkoje; nedideli išvaizdos skirtumai netrukdo prekes laikyti tapačiomis, jei kitais atžvilgiais jos atitinka šį apibrėžimą; b) "panašios prekės" reiškia prekes, kurios nėra tapačios visais atžvilgiais, tačiau turi panašias charakteristikas ir panašias sudėtines medžiagas, įgalinančias atlikti tas pačias funkcijas ir būti komerciškai pakeičiamas. Prekių kokybė, reputacija rinkoje ir tai, ar yra prekės ženklas, – tai dalis veiksnių, į kuriuos atsižvelgiama nustatant, ar prekės yra panašios; c) sąvokos "tapačios prekės" ir "panašios prekės", atsižvelgiant į aplinkybes, neapima prekių, į kurias įeina ar kurios atspindi inžinerinius, projektavimo, meninio apipavidalinimo, dizaino darbus ir planus bei brėžinius, kurie negali būti patikslinti pagal 8 straipsnio 1 dalies b punkto iv papunktį, nes šie elementai buvo atlikti importuojančioje šalyje; d) prekės neturi būti laikomos "tapačiomis prekėmis" ar "panašiomis prekėmis", jei jos nebuvo pagamintos toje pat šalyje, kurioje buvo pagamintos prekės, kurių muitinė vertė nustatoma; e) į prekes, pagamintas kito asmens, turi būti atsižvelgiama tik tuo atveju, jei nėra jokių identiškų ar panašių prekių, kaip gali būti, pagamintų to paties asmens kaip ir prekės, kurių muitinė vertė nustatoma. 3. Šioje Sutartyje "tos pačios klasės ar rūšies prekės" reiškia prekes, kurios įeina į grupę ar kategoriją prekių, pagamintų tam tikros pramonės šakos ar sektoriaus, ir apima tapačias ar panašias prekes. 4. Šioje Sutartyje asmenys turi būti laikomi susijusiais, tik jei: a) vienas iš jų yra kito asmens verslo vadovas arba darbuotojas; b) jie yra teisiškai pripažįstami verslo partneriais; c) jie yra darbdavys ir darbuotojas; d) yra tiesioginis ar netiesioginis abiejų šių asmenų 5 ar daugiau procentų įstatinio kapitalo arba akcijų su balso teise savininkas, valdytojas arba disponuotojas; e) vienas jų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja (valdo) kitą; f) jie abu tiesiogiai ar netiesiogiai yra kontroliuojami (valdomi) trečio asmens; g) jie abu tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja (valdo) trečią asmenį; h) jie yra vienos šeimos nariai. 5. Asmenys, vienas su kitu susiję verslu, kurį vykdant vienas yra kito vienintelis agentas, vienintelis distributorius ar vienintelis koncesininkas, kad ir kaip būtų apibūdinta, turi būti laikomi susiję pagal šią Sutartį, jei tie asmenys atitinka šio straipsnio 4 dalies kriterijus. 16 straipsnis Importuotojas pagal raštišką prašymą turi teisę gauti importuojančios šalies muitinės administracijos raštišką paaiškinimą, kaip buvo nustatyta importuotojo prekių vertė. 17 straipsnis Niekas šioje Sutartyje nėra aiškinama kaip muitinės administracijos teisių ribojimas ar ginčijimas, siekiant įsitikinti kokio nors pareiškimo, dokumento ar deklaracijos, pateiktų muitinio įvertinimo tikslais, teisingumu ar tikslumu. II DALIS ADMINISTRAVIMAS, KONSULTACIJOS IR GINČŲ SPRENDIMAS 18 straipsnis Institucijos 1. Įsteigiamas Muitinio įvertinimo komitetas (toliau šioje Sutartyje – Komitetas), susidedantis iš kiekvienos šalies narės atstovų. Komitetas renka savo pirmininką ir paprastai susirenka kartą per metus ar, jeigu taip numatyta atitinkamose šios Sutarties nuostatose, tam, kad suteiktų šalims narėms galimybę konsultuotis dėl atvejų, susijusių su kurios nors šalies narės muitinio įvertinimo sistemos administravimu, jei tai galėtų veikti šios Sutarties vykdymą ar jos tikslų palaikymą, ir vykdo kitas funkcijas, kurios gali būti pavestos jam šalių narių. PPO Sekretoriatas veikia kaip Komiteto sekretoriatas. 2. Globojant Muitinės bendradarbiavimo tarybai (Customs Cooperation Council) (toliau šioje Sutartyje – MBT), taip pat turi būti įsteigtas Muitinio įvertinimo techninis komitetas (toliau šioje Sutartyje – Techninis komitetas), kuris vykdytų funkcijas, aprašytas šios Sutarties II priede, ir veiktų pagal šiame priede nustatytą tvarką ir taisykles. 19 straipsnis Konsultacijos ir ginčų sprendimas 1. Išskyrus atvejus, kai šioje Sutartyje numatyta kitaip, Susitarimas dėl ginčų sprendimo yra taikytinas konsultacijoms ir ginčams, kilusiems pagal šią Sutartį, spręsti. 2. Jei kuri nors šalis narė mano, kad kokia nors tiesiogiai ar netiesiogiai jai pagal šią Sutartį priklausanti nauda yra panaikinama ar sumažinama arba kaip nors trukdoma ar stabdoma siekti šios Sutarties tikslų dėl kitos šalies narės ar šalių narių veiksmų, ji gali, siekdama bendro visas puses tenkinančio šio klausimo sprendimo, prašyti konsultacijų su minėta šalimi nare ar šalimis narėmis. Kiekviena šalis narė laikosi "geranoriškumo principo" (sympathetic consideration) dėl bet kurio kitos šalies narės prašymo surengti konsultacijas. 3. Techninis komitetas prašančioms šalims narėms, dalyvaujančioms konsultacijose, teikia patarimus ir pagalbą. 4. Vienai ginčo šalių prašant ar savo iniciatyva kolegija (panel), įsteigta ištirti ginčui, susijusiam su šios Sutarties nuostatomis, gali reikalauti, kad Techninis komitetas ištirtų kiekvieną klausimą, kuriam reikalingas techninis svarstymas. Kolegija nustato Techninio komiteto darbo apibrėžtį (terms of reference) dėl atskiro ginčo ir laikotarpį Techninio komiteto ataskaitai gauti. Kolegija atsižvelgia į Techninio komiteto ataskaitą. Tuo atveju, jei Techninis komitetas negali pasiekti bendro sutarimo dėl reikalo, dėl kurio kreiptasi pagal šį punktą, kolegija ginčo šalims turėtų suteikti galimybę pristatyti kolegijai savo požiūrį šiuo klausimu. 5. Kolegijai suteikta konfidenciali informacija negali būti atskleidžiama be oficialaus asmens, struktūros ar valdžios institucijos, suteikusios (suteikusio) šią informaciją, įgaliojimo. Kai tokios informacijos reikalaujama iš kolegijos, bet kolegija neturi įgaliojimo ją atskleisti, turi būti suteikiama nekonfidenciali šios informacijos santrauka, jei suteikę informaciją asmuo, struktūra ar valdžios institucija yra įgalioję tai daryti. III DALIS SPECIALUSIS IR DIFERENCINIS REŽIMAS 20 straipsnis 1. Besivystančios šalys narės, neprisijungusios prie Sutarties dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo, sudaryto 1979 m. balandžio 12 d., gali uždelsti šios Sutarties nuostatų taikymą ne ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui nuo PPO sutarties tokioms šalims narėms įsigaliojimo datos. Besivystančios šalys narės, kurios pasirenka uždelsti šios Sutarties taikymą, tai praneša PPO generaliniam direktoriui. 2. Be to, kas paminėta šio straipsnio 1 dalyje, besivystančios šalys narės, neprisijungusios prie Sutarties dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo, sudaryto 1979 m. balandžio 12 d., gali uždelsti 1 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunkčio ir 6 straipsnio taikymą ne ilgiau kaip trejų metų laikotarpiui nuo tos dienos, kai pradėtos taikyti visos kitos šios Sutarties nuostatos. Besivystančios šalys narės, kurios pasirenka uždelsti nuostatų, paminėtų šiame punkte, taikymą, tai praneša PPO generaliniam direktoriui. 3. Išsivysčiusios šalys narės sąlygomis, dėl kurių abi pusės sutaria, teikia techninę pagalbą besivystančioms šalims narėms, kai jos to prašo. Šiuo pagrindu išsivysčiusios šalys narės sudaro techninės pagalbos programas, kurios gali apimti, inter alia, personalo apmokymą, pagalbą rengiant įgyvendinimo priemones, priėjimą prie informacijos apie muitinio įvertinimo metodologiją šaltinių ir patarimus dėl šios Sutarties nuostatų taikymo. IV DALIS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 21 straipsnis Išlygos Be kitų šalių narių sutikimo, nėra galimos išlygos dėl jokių šios Sutarties nuostatų. 22 straipsnis Nacionaliniai teisės aktai 1. Kiekviena šalis narė ne vėliau kaip nuo šios Sutarties nuostatų taikymo datos laiduoja, kad jos įstatymai, kiti teisės aktai ir administracinė tvarka atitiktų šios Sutarties nuostatas. 2. Kiekviena šalis narė informuoja Komitetą apie bet kokius jos įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su šia Sutartimi, pasikeitimus bei pasikeitimus, administruojant tokius įstatymus ar teisės aktus. 23 straipsnis Peržiūra Komitetas kiekvienais metais peržiūri šios Sutarties įgyvendinimą ir veikimą, atsižvelgdamas į jos tikslus. Komitetas kiekvienais metais informuoja Prekybos prekėmis tarybą apie raidą peržiūrėtuoju laikotarpiu. 24 straipsnis Sekretoriatas Ši Sutartis turi būti aptarnaujama PPO Sekretoriato, išskyrus funkcijas, kurios specialiai pavestos Techniniam komitetui, kuris turi būti aptarnaujamas MBT Sekretoriato. -------------------------------------------------- I priedas Aiškinamosios pastabos Bendroji pastaba Nuoseklus vertinimo metodų taikymas 1. 1–7 straipsniai apibrėžia, kaip, remiantis šios Sutarties nuostatomis, turi būti nustatoma importuojamų prekių muitinė vertė. Vertinimo metodai yra išdėstyti nuoseklia taikymo tvarka. Pradinis muitinio vertinimo metodas apibrėžtas 1 straipsnyje; importuojamos prekės turi būti vertinamos pagal šio straipsnio nuostatas, kai jame nurodytos sąlygos yra įvykdytos. 2. Kai muitinė vertė negali būti nustatyta pagal 1 straipsnio nuostatas, ji turi būti nustatoma nuosekliai laikantis po to einančių straipsnių, kol pagal vieną jų muitinė vertė gali būti nustatyta. Išskyrus tai, kas yra nurodyta 4 straipsnyje, tik tada, kai muitinė vertė negali būti nustatyta pagal atitinkamo straipsnio nuostatas, gali būti taikomos, laikantis nuoseklumo, po to einančio straipsnio nuostatos. 3. Jei importuotojas neprašo sukeisti 5 ir 6 straipsnių eilės tvarkos, turi būti remiamasi normalia straipsnių seka. Jei importuotojas to prašo, bet po to įrodo, kad nustatyti muitinę vertę pagal 6 straipsnio nuostatas neįmanoma, muitinė vertė turi būti nustatoma pagal 5 straipsnio nuostatas, jei tokiu būdu įmanoma ją nustatyti. 4. Kai muitinė vertė negali būti nustatyta pagal 1–6 straipsnių nuostatas, ji turi būti nustatoma pagal 7 straipsnio nuostatas. Bendrai priimtų apskaitos principų taikymas 1. "Bendrai priimti apskaitos principai" – tai visuotinai pripažįstama arba valstybės institucijų nustatyta tvarka, taikoma tam tikroje valstybėje tam tikru laiku, pagal kurią ūkio resursai ir įsipareigojimai yra registruojami kaip aktyvai ir pasyvai, taip pat registruojami aktyvų ir pasyvų pokyčiai; pagal kurią nustatoma, kaip aktyvai, pasyvai ir jų pokyčiai turi būti įvertinti, kokia informacija turėtų būti atskleidžiama, kaip ji turėtų būti atskleidžiama, kokios finansinės ataskaitos turėtų būti sudaromos. Šie standartai gali būti nustatyti kaip visuotinai taikomos bendro pobūdžio taisyklės arba kaip detalios praktinės instrukcijos ir procedūros. 2. Pagal šią Sutartį kiekvienos šalies narės muitinės administracija naudojasi informacija, parengta būdu, atitinkančiu bendrai šalyje priimtus apskaitos principus, ir kuri yra tinkama straipsniui, dėl kurio kyla klausimų. Pavyzdžiui, įprasto pelno ir bendrųjų išlaidų nustatymas pagal 5 straipsnio nuostatas būtų vykdomas panaudojant informaciją, parengtą būdu, atitinkančiu importuojančios šalies bendrai priimtus apskaitos principus. Kita vertus, įprasto pelno ir bendrųjų išlaidų nustatymas pagal 6 straipsnio nuostatas būtų vykdomas panaudojant informaciją, parengtą būdu, atitinkančiu šalies gamintojos bendrai priimtus apskaitos principus. Kitas pavyzdys: elemento, nurodyto 8 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunktyje, nustatymas importuojančioje šalyje būtų vykdomas panaudojant informaciją, parengtą būdu, atitinkančiu tos šalies bendrai priimtus apskaitos principus. 1 straipsnio pastaba Faktiškai sumokėta ar mokėtina kaina 1. Faktiškai sumokėta ar mokėtina kaina yra pardavėjui ar jo naudai pirkėjo sumokėta ar mokėtina visa suma už importuojamas prekes. Mokėjimas nebūtinai turi būti atliktas pinigų pervedimo forma. Mokėjimas gali būti atliktas akredityvo ar kokia kita forma. Mokėjimas gali būti tiesioginis ir netiesioginis. Netiesioginio mokėjimo pavyzdys būtų visas ar dalinis pirkėjo skolos pardavėjui apmokėjimas. 2. Paties pirkėjo savo sąskaita atlikti veiksmai, išskyrus tuos, kurių patikslinimai numatyti 8 straipsnyje, nėra laikomi netiesioginiu mokėjimu pardavėjui, net jei galėtų būti laikomi padarytais pardavėjo naudai. Todėl su tokiais veiksmais susiję muitinės vertės nustatymo kaštai neturi būti priskaičiuojami prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos. 3. Į muitinę vertę neįeina šie mokesčiai ar sąnaudos tuo atveju, kad jie atskiriami nuo importuojamų prekių faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos: a) mokesčiai už statybą, surinkimą, montavimą, remontą ar techninę pagalbą, po importavimo suteiktą tokioms importuotoms prekėms kaip pramoniniai įrengimai, mašinos ar įranga; b) transportavimo išlaidos po importavimo; c) importuojančios šalies muitai ir mokesčiai. 4. Faktiškai sumokėta ar mokėtina kaina – tai importuojamų prekių kaina. Taigi dividendai ar kiti mokėjimai, kuriuos pirkėjas moka pardavėjui, tačiau šie dividendai ar kiti mokėjimai nėra susiję su importuojamomis prekėmis, nėra laikomi muitinės vertės dalimi. 1 dalies a punkto iii papunktis Tarp apribojimų, kurie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos nepaverstų nepriimtina, yra apribojimai, iš esmės nedarantys įtakos prekių vertei. Tokių apribojimų pavyzdys būtų atvejis, kai pardavėjas reikalauja, jog automobilių pirkėjas iki nustatytos datos, kuri simbolizuoja to modelio išleidimo metų pradžią, automobilių neparduotų ar nedemonstruotų parodose. 1 dalies b punktas 1. Jei pardavimas ar kaina priklauso nuo kokių nors sąlygų ar aplinkybių, dėl kurių vertinamų prekių vertė negali būti nustatyta, sandorio vertė muitinės tikslams nėra priimtina. Keletas tokių pavyzdžių: a) pardavėjas nustato importuojamų prekių kainą, susiedamas ją su pirkėjo įsipareigojimu papildomai nupirkti tam tikrą kiekį kitų prekių; b) importuojamų prekių kaina priklauso nuo kainos ar kainų, kuriomis importuojamų prekių pirkėjas importuojamų prekių pardavėjui parduoda kitas prekes; c) kaina nustatoma taikant mokėjimo būdą, nesusijusį su importuojamomis prekėmis, pavyzdžiui, importuojamos prekės yra pusgaminiai, pateikti pardavėjo su sąlyga, kad jis gaus tam tikrą kiekį gatavų prekių. 2. Tačiau sąlygos ar aplinkybės, susijusios su importuojamų prekių gamyba ar rinkodara, neturi baigtis sandorio vertės atmetimu. Pavyzdžiui, dėl to, kad pirkėjas teikia pardavėjui inžinerines paslaugas ir importuojančioje šalyje parengia brėžinius, neturi būti atmetama sandorio vertė, remiantis 1 straipsnio nuostatomis. Taip pat jei pirkėjas net ir sutartyje su pardavėju įsipareigoja savo sąskaita atlikti veiksmus, susijusius su importuojamų prekių rinkodara, tokių veiksmų vertė nėra muitinės vertės dalis ir tokie veiksmai neturi turėti įtakos sandorio vertę pripažįstant netinkama. 2 dalis 1. 2 dalies a ir b punktai reglamentuoja skirtingus sandorio vertės priimtinumo nustatymo būdus. 2. 2 dalies a punkte nustatyta, kad tada, kai pirkėjas ir pardavėjas yra susiję, pardavimo aplinkybės turi būti išnagrinėtos ir sandorio vertė turi būti pripažinta muitine verte su sąlyga, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai. Tai nereiškia, kad pardavimo aplinkybės turi būti nagrinėjamos visais atvejais, kai pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję. Tokio tyrimo reikalaujama tik tuomet, kai kyla abejonių dėl kainos priimtinumo. Kai muitinės administracijai nekyla abejonių dėl kainos priimtinumo, ji turėtų būti pripažįstama nereikalaujant, kad importuotojas suteiktų papildomos informacijos. Pavyzdžiui, muitinės administracija gali būti jau anksčiau išnagrinėjusi pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšius arba jau turėti detalią informaciją apie pirkėją ir pardavėją ir, remdamasi tokio tyrimo rezultatais arba turima informacija, gali būti priėmusi sprendimą, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai. 3. Jeigu muitinės administracija negali priimti sprendimo dėl sandorio vertės priimtinumo neatlikusi papildomo tyrimo, ji turi suteikti importuotojui galimybę pateikti papildomą detalesnę informaciją, kuri gali būti reikalinga norint ištirti pardavimo aplinkybes. Šiuo atžvilgiu muitinės administracija, norėdama išaiškinti, ar pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys turėjo įtakos prekių kainai, turėtų būti pasirengusi ištirti reikiamus sandorio aspektus, įskaitant ir pirkėjo bei pardavėjo prekybos ryšių organizavimo būdus bei tikrinamos kainos nustatymą. Jei gali būti pademonstruota, kad nors pirkėjas ir pardavėjas yra laikytini tarpusavyje susiję pagal 15 straipsnio nuostatas, o pirkimas ir pardavimas tarp jų yra vykdomas taip, lyg jie nebūtų susiję, tai akivaizdu, kad jų tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai. Pavyzdžiui, jeigu kaina nustatoma aptariamajai gamybos šakai įprastiniu kainų nustatymo būdu arba kai pardavėjas nustato kainą taip, kaip nustato parduodamas prekes su juo nesusijusiems pirkėjams, konstatuojama, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys įtakos kainai neturėjo. Kitas pavyzdys: kai yra įrodoma, kad kaina yra pakankama visoms išlaidoms bei pelnui, kuris yra bendro firmos pelno, gauto parduodant tos pačios klasės ar rūšies prekes per nurodomąjį laikotarpį (pvz., per metus), padengti, tai konstatuojama, kad kaina nebuvo paveikta. 4. 2 dalies b punktas numato importuotojo galimybę įrodyti, kad sandorio vertė beveik nesiskiria nuo "kontrolinės" (palyginamosios) vertės, kurią muitinės administracija jau yra pripažinusi priimtina, dėl ko sandorio vertė taip pat gali būti pripažinta priimtina pagal 1 straipsnio nuostatas. Jei palyginimas yra atliktas pagal 2 dalies b punktą ir gaunami teigiami rezultatai, tuomet nebūtina ištirti įtakos klausimą, minimą 2 dalies a punkte. Jei muitinės administracija jau turi reikiamos informacijos, kurios be papildomo tyrimo pakaktų, kad, atlikus vieną iš 2 dalies b punkte nurodytų palyginimų, buvo gauti teigiami rezultatai, nėra pagrindo reikalauti, kad importuotojas įrodytų, jog atlikus tokį palyginimą bus gautas teigiamas rezultatas. 2 dalies b punkto sąvoka "tarpusavyje nesusiję pirkėjai" reiškia pirkėjus, kurie nėra susiję su pardavėju jokiu konkrečiu atveju. 2 dalies b punktas Nustatant, ar viena vertė "beveik nesiskiria" nuo kitos vertės, turi būti atsižvelgiama į įvairius veiksnius. Šiems veiksniams priskirtini: importuojamų prekių pobūdis, prekes gaminančios pramonės šakos ypatybės, metų laikas, kuriuo prekės importuojamos, ir ar vertės skirtumai yra komerciškai svarbūs. Kadangi šie veiksniai kiekvienu atveju skiriasi, būtų neįmanoma kiekvienu atveju taikyti vienodą kriterijų, pavyzdžiui, nustatytą procentą. Pavyzdžiui, nedidelis vienos rūšies prekių vertės skirtumas gali būti nepriimtinas, tuo tarpu didelis kitos rūšies prekių skirtumas gali būti priimtinas nustatant, ar sandorio vertė labai artima "kontrolinėms" (palyginamosioms) vertėms, nustatytoms 1 straipsnio 2 dalies b punkte. 2 straipsnio pastaba 1. Taikydama 2 straipsnį, kai tik įmanoma, muitinės administracija remiasi tapačių prekių pardavimo atvejais, kurių apyvartos lygmuo paprastai toks pat, esant maždaug tokiam pačiam parduotų prekių kiekiui kaip ir prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. Jei tokio pardavimo atvejo nėra, gali būti naudojamas tapačių prekių pardavimas, įvykdytas esant vienai iš šių trijų išvardintų sąlygų: a) pardavimo apyvartos lygmuo toks pat, bet yra skirtingas prekių kiekis; b) pardavimo apyvartos lygmuo skirtingas, bet yra maždaug toks pat prekių kiekis, arba c) pardavimo apyvartos lygmuo skirtingas ir yra skirtingas prekių kiekis. 2. Radus pardavimo atvejį, atitinkantį vieną iš trijų nurodytų sąlygų, jei reikia, daromi šiam atvejui reikalingi patikslinimai, kuriuos atliekant atsižvelgiama: a) tik į veiksnius, susijusius su prekių kiekiu; b) tik į veiksnius, susijusius su apyvartos lygmeniu, arba c) į veiksnius, susijusius ir su prekių kiekiu, ir su apyvartos lygmeniu. 3. Išraiška "ir (arba)" sudaro galimybę laisviau parinkti pardavimo atvejus ir atlikti reikiamus patikslinimus, esant kuriai nors iš aukščiau paminėtų sąlygų. 4. 2 straipsnyje tapačių importuojamų prekių sandorio vertė reiškia muitinę vertę, patikslintą, kaip numatyta 1 dalies b punkte ir 2 dalyje, ir kuri, remiantis 1 straipsniu, jau buvo priimta. 5. Skirtingo apyvartos lygmens ar skirtingo kiekio patikslinimo sąlyga nustatyta tam, kad toks patikslinimas, neatsižvelgiant į tai, ar, jį padarius, prekių vertė padidėja ar sumažėja, gali būti atliekamas tik remiantis patikimais duomenimis, kurie akivaizdžiai pagrindžia patikslinimų pagrįstumą bei teisingumą, pavyzdžiui, galiojančiais kainoraščiais, kuriuose prekių kainos nurodytos pagal skirtingus apyvartos lygmenis ir skirtingus prekių kiekius. Pavyzdžiui, jeigu importuojamų prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, siuntą sudaro 10 vienetų, o vienintelę tapačių prekių siuntą, kurios sandorio vertė žinoma, sudaro 500 vienetų ir yra pripažįstama, kad pardavėjas daro nuolaidas, kurių dydis priklauso nuo perkamų prekių kiekio, tai reikiami patikslinimai gali būti atliekami naudojantis pardavėjo kainoraščiu ir taikant 10 vienetų pardavimo kainą. Tačiau nebūtina rasti konkretų 10 vienetų pardavimo atvejį, jeigu nustatoma, kad kainoraštis buvo sudarytas bona fide, remiantis kitais prekių pardavimo kiekiais. Tačiau jei nėra tokios objektyvios vertinimo priemonės, muitinės vertės nustatymas pagal 2 straipsnio nuostatas nėra taikytinas. 3 straipsnio pastaba 1. Taikydama 3 straipsnį, kai tik įmanoma, muitinės administracija remiasi panašių prekių pardavimo atvejais, kurių apyvartos lygmuo paprastai toks pat esant maždaug tokiam pačiam parduotų prekių kiekiui kaip ir prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. Jei tokio pardavimo atvejo nėra, gali būti naudojamas panašių prekių pardavimas, įvykdytas esant vienai iš šių trijų išvardintų sąlygų: a) pardavimo apyvartos lygmuo toks pat, bet yra skirtingas prekių kiekis; b) pardavimo apyvartos lygmuo skirtingas, bet yra maždaug toks pat prekių kiekis; arba c) pardavimo apyvartos lygmuo skirtingas ir yra skirtingas prekių kiekis. 2. Radus pardavimo atvejį, atitinkantį vieną iš trijų nurodytų sąlygų, jei reikia, daromi šiam atvejui reikalingi patikslinimai, kuriuos atliekant atsižvelgiama: a) tik į veiksnius, susijusius su prekių kiekiu; b) tik į veiksnius, susijusius su apyvartos lygmeniu, arba c) į veiksnius, susijusius ir su prekių kiekiu, ir su apyvartos lygmeniu. 3. Išraiška "ir (arba)" sudaro galimybę lanksčiau parinkti pardavimo atvejus ir atlikti reikiamus patikslinimus, esant kuriai nors iš aukščiau paminėtų sąlygų. 4. 3 straipsnyje panašių importuojamų prekių sandorio vertė reiškia muitinę vertę, patikslintą, kaip numatyta 1 dalies b punkte ir 2 dalyje, ir kuri, remiantis 1 straipsniu, jau buvo priimta. 5. Skirtingo apyvartos lygmens ar skirtingo prekių kiekio patikslinimo sąlyga nustatyta tam, kad toks patikslinimas, neatsižvelgiant į tai, ar, jį padarius, prekių vertė padidėja ar sumažėja, gali būti atliekamas tik remiantis patikimais duomenimis, kurie akivaizdžiai pagrindžia patikslinimų pagrįstumą bei teisingumą, pavyzdžiui, galiojančiais kainoraščiais, kuriuose prekių kainos nurodytos pagal skirtingus apyvartos lygmenis ir skirtingus prekių kiekius. Pavyzdžiui, jeigu importuojamų prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, siuntą sudaro 10 vienetų, o vienintelę panašių prekių siuntą, kurios sandorio vertė žinoma, sudaro 500 vienetų ir yra pripažįstama, kad pardavėjas daro nuolaidas, kurių dydis priklauso nuo perkamų prekių kiekio, reikalingi patikslinimai gali būti atliekami naudojantis pardavėjo kainoraščiu ir taikant 10 vienetų pardavimo kainą. Tačiau nebūtina rasti konkretų 10 vienetų pardavimo atvejį, jeigu nustatoma, kad kainoraštis buvo sudarytas bona fide, remiantis kitais prekių pardavimo kiekiais. Tačiau jei nėra tokios objektyvios priemonės, muitinės vertės nustatymas pagal 3 straipsnio nuostatas nėra taikytinas. 5 straipsnio pastaba 1. Sąvoka "vieneto kaina, už kurią… prekės yra parduodamos didžiausiu bendru kiekiu" reiškia kainą, kuria didžiausias vienetų kiekis buvo parduotas asmenims, kurie nėra susiję su asmenimis, iš kurių jie pirko šias prekes, kai šis pardavimas vyko pirmu apyvartos lygmeniu po importavimo. 2. Šio punkto taikymo pavyzdys, kai prekės parduodamos pagal kainoraštį, kuriame nurodyta, kad perkant didesnius prekių kiekius taikoma mažesnė prekės vieneto kaina. Pardavimo kiekis | Vieneto kaina | Pardavimų skaičius | Bendras kiekis, parduotas už kiekvieną kainą | 1–10 vienetų | 100 | 10 pardavimų po 5 vienetus 5 pardavimai po 3 vienetus | 65 | 11–25 vienetai | 95 | 5 pardavimai po 11 vienetų | 55 | daugiau nei 25 vienetai | 90 | vienas 30 vienetų pardavimas vienas 50 vienetų pardavimas | 80 | Didžiausias prekių vienetų kiekis parduotas už 80, todėl prekės vieneto kaina, taikyta parduodant didžiausią prekių vienetų kiekį, yra 90. 3. Kitas pavyzdys – du pardavimai. Parduodant pirmą kartą 500 vienetų parduoti po 95 valiutinius vienetus už kiekvieną. Parduodant antrą kartą 400 vienetų parduoti po 90 valiutinių vienetų už kiekvieną. Šiuo atveju didžiausias prekių vienetų kiekis, parduotas už tam tikrą kainą, yra 500, todėl prekės vieneto kaina, taikyta parduodant didžiausią kiekį prekių vienetų, yra 95. 4. Trečias pavyzdys būtų toliau pateikiami atvejai, kai įvairūs prekių kiekiai parduodami už įvairias kainas. a) Pardavimai Pardavimo kiekis | Vieneto kaina | 40 vienetų | 100 | 30 vienetų | 90 | 15 vienetų | 100 | 50 vienetų | 95 | 25 vienetai | 105 | 35 vienetai | 90 | 5 vienetai | 100 | b) Iš viso Visas parduotas kiekis | Vieneto kaina | 65 | 90 | 50 | 95 | 60 | 100 | 25 | 105 | Šiuo atveju didžiausias prekių vienetų, parduotų už tam tikrą kainą, kiekis yra 65, todėl prekės vieneto kaina, taikyta parduodant didžiausią prekių vienetų kiekį, yra 90. 5. Nustatant vieneto kainą pagal 5 straipsnį, neturėtų būti atsižvelgta į jokį pardavimą importuojančioje šalyje asmeniui, kaip yra apibrėžta šios pastabos 1 punkte, kuris tiesiogiai ar netiesiogiai, nemokamai ar sumažintomis kainomis tiekia komponentus, aprašytus 8 straipsnio 1 dalies b punkte, skirtus importuojamoms prekėms gaminti ir parduoti eksportui. 6. Reikėtų atkreipti dėmesį, kad "pelnas ir bendrosios išlaidos", paminėti 5 straipsnio 1 dalyje, turėtų būti įvardijami kaip vienas iš prekių vertės atimamas dėmuo. Šios atimamos išlaidos turėtų būti nustatomos remiantis importuotojo ar jo vardu pateikta informacija, išskyrus atvejus, kai importuotojo pateikti duomenys neatitinka duomenų, gautų importuojančioje šalyje parduodant importuojamas prekes, kurios yra tos pačios klasės arba rūšies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. Jei importuotojo pateikti duomenys neatitinka tokių duomenų, pelno ir bendrųjų išlaidų dydis gali būti nustatomas remiantis atitinkama informacija, tačiau kita, nei buvo pateikta importuotojo ar jo vardu. 7. "Bendrosios išlaidos" apima aptariamų prekių rinkodaros tiesiogines ir netiesiogines išlaidas. 8. Vietos mokesčiai, mokėtini už pardavimą prekių, kurioms nėra atlikti atskaitymai pagal 5 straipsnio 1 dalies a punkto iv papunkčio nuostatas, turi būti atskaičiuojami pagal 5 straipsnio 1 dalies a punkto i papunkčio nuostatas. 9. Nustatant komisinius arba įprastinį pelną bei bendrąsias išlaidas pagal 5 straipsnio 1 dalies nuostatas, sprendimas, ar tam tikros prekės yra "tos pačios klasės ar rūšies" kaip kitos prekės, turi būti priimamas kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į su tuo atveju susijusias aplinkybes. Turi būti ištirti duomenys apie mažiausios grupės ar asortimento tos pačios rūšies ar klasės importuojamų prekių, tarp kurių yra ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta ir apie kurias gali būti pateikta reikalinga informacija, pardavimus importuojančioje šalyje. 5 straipsnyje "tos pačios klasės ar rūšies prekės" reiškia prekes, importuojamas iš tos pačios šalies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, taip pat prekes, importuotas iš kitų šalių. 10. 5 straipsnio 1 dalies b punkte "anksčiausia data" turi būti diena, kurią yra parduodamas importuojamų ar importuotų tapačių ar panašių prekių kiekis, kurio pakanka vieneto kainai nustatyti. 11. Taikant metodą, nustatytą 5 straipsnio 2 dalyje, atskaitymai, atliekami perdirbant sukurtos vertės, pridėtos vykstant tolesniems procesams, turi būti paremti objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis, susijusiais su atliktų darbų įkainiais. Priimti savikainos apskaičiavimo metodai, kalkuliacijos, sąmatos ir kitos įprastinės ūkinės veiklos praktikoje naudojamos priemonės sudarytų skaičiavimų pagrindą. 12. Pripažinta, kad įvertinimo metodas, apibrėžtas 5 straipsnio 2 dalyje, paprastai netaikomas importuojamoms prekėms tada, kai jos dėl tolesnio perdirbimo yra praradusios savo tapatumą. Tačiau kai kada net importuotoms prekėms ir praradus tapatumą, perdirbant sukurta vertė gali būti tiksliai ir nesudėtingai nustatyta. Antra vertus, kai kuriais atvejais importuotos prekės išlaiko tapatumą, bet sudaro tokius nedidelius prekių, parduodamų importuojančioje šalyje, komponentus, kad šio įvertinimo metodo taikymas būtų nepateisinamas. Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus, kiekviena panaši situacija turi būti nagrinėjama atskirai. 6 straipsnio pastaba 1. Pagal šią Sutartį nustatant prekių muitinę vertę paprastai remiamasi importuojančioje šalyje turima informacija. Tačiau norint nustatyti apskaičiuotąją vertę gali prireikti patikrinti prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, gamybos išlaidas ir kitą informaciją, kuri turi būti gauta ne iš importuojančios šalies. Be to, daugeliu atvejų prekių gamintojas nebus pavaldus importuojančios šalies atitinkamoms institucijoms. Todėl apskaičiuotosios vertės metodas paprastai gali būti taikomas tik tais atvejais, kai pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję, o prekių gamintojas sutinka pateikti atitinkamoms importuojančios šalies institucijoms būtinus įkainius bei prireikus sudaryti sąlygas patikrinti bet kurią šią informaciją. 2. 6 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta "išlaidų vertė" turi būti nustatoma remiantis informacija, susijusia su prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, gamyba, ir pateikiama prekių gamintojo ar jo vardu. Ji turi būti pagrįsta gamintojo apskaitos dokumentų duomenimis, su sąlyga, kad tokia apskaita atliekama vadovaujantis bendrai priimtais apskaitos principais, taikomais prekės pagaminimo šalyje. 3. Į "išlaidų vertę" įeina 8 straipsnio 1 dalies a punkto ii ir iii papunkčiuose nurodytų elementų kainos, taip pat 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytų elementų, kuriuos pirkėjas tiesiogiai ar netiesiogiai pateikė importuojamoms prekėms gaminti, vertė, proporcingai paskirstyta pagal atitinkamą 8 straipsnio pastabą. 8 straipsnio 1 dalies b punkto iv papunktyje nurodytų elementų (darbų), kurie atliekami importuojančioje šalyje, vertė gali būti įskaitoma tik tiek, kiek už šiuos darbus turi mokėti gamintojas. Tai reiškia, kad nustatant apskaičiuotąją vertę jokių šiame punkte nurodytų elementų (darbų) išlaidų vertė negali būti įskaitoma du kartus. 4. "Pelno ir bendrųjų išlaidų suma", minima 6 straipsnio 1 dalies b punkte, turi būti nustatoma remiantis gamintojo ar jo vardu pateikta informacija, išskyrus atvejus, kai gamintojo pateikti duomenys neatitinka paprastai nurodomų eksportuojančioje šalyje parduodant eksportui į importuojančią šalį pagamintas prekes, kurios yra tos pačios klasės arba rūšies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. 5. Reikėtų pažymėti, kad tokiu atveju "pelno ir bendrųjų išlaidų suma" turi būti skaičiuojama kaip vienas dėmuo. Tai reiškia, kad, jei tam tikru atveju gamintojo pelnas yra mažas, o bendrosios išlaidos didelės, bendrai apskaičiuotas gamintojo pelnas ir bendrosios išlaidos gali atitikti įprastai nurodomus parduodant tos pačios klasės ar rūšies prekes. Pavyzdžiui, tokia situacija gali susidaryti, kai prekės pradedamos platinti importuojančioje šalyje ir gamintojas sutiko negauti jokio arba gauti labai mažą pelną tam, kad padengtų dideles bendrąsias išlaidas, susijusias su prekės platinimo pradžia. Gamintojui įrodžius, kad, parduodant importuotas prekes, jo pelnas sumažėjo dėl tam tikrų prekybos aplinkybių, turi būti atsižvelgiama į gamintojo faktinį pelną tuo atveju, kai gamintojas turi pelno dydį pagrindžiančias sąlygas ir gamintojo kainų politika atitinka tai pramonės šakai įprastą kainų politiką. Pavyzdžiui, tokia situacija gali susidaryti, kai gamintojai buvo priversti laikinai sumažinti kainas dėl nenumatyto paklausos sumažėjimo arba kai parduoda prekes, įsiterpiančias į importuojančioje šalyje gaminamų prekių rinką, ir sutinka gauti mažesnį pelną, kad išlaikytų konkurenciją. Jeigu gamintojo pateikti duomenys apie pelną ir bendrąsias išlaidas neatitinka pelno ir bendrųjų išlaidų, paprastai eksportuojančios šalies gamintojų nurodomų į importuojančią šalį eksportuojant prekes, kurios yra tos pačios klasės arba rūšies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, tai pelno ir bendrųjų išlaidų dydis gali būti nustatomas remiantis atitinkama informacija, pateikta ne prekių gamintojo ir ne jo vardu. 6. Kai nustatant apskaičiuotąją vertę remiamasi ne gamintojo ir ne jo vardu pateikta informacija, atitinkamos importuojančios šalies institucijos informuoja importuotoją, jei pastarasis prašo, apie tokios informacijos bei duomenų šaltinį ir skaičiavimus, atliktus pagal tokius duomenis, kurie būtų 10 straipsnio nuostatų objektas. 7. Į "bendrąsias išlaidas", minimas 6 straipsnio 1 dalies b punkte, įeina tiesioginės ir netiesioginės prekių gamybos ir pardavimo eksportui išlaidos, kurios nėra įskaičiuojamos pagal 6 straipsnio 1 dalies a punktą. 8. Ar tam tikros prekės yra "tos pačios klasės ar rūšies" kaip kitos prekės, turi būti nustatoma kiekvienu atveju atskirai, atsižvelgiant į su tuo atveju susijusias aplinkybes. Nustatant įprastą pelno ir bendrųjų išlaidų sumą pagal 6 straipsnio nuostatas, turi būti nagrinėjami mažiausios grupės ar prekių asortimento, į kurį įeina ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, pardavimai eksportui į importuojančią šalį, apie kuriuos gali būti pateikta būtina informacija. Pagal 6 straipsnį "tos pačios klasės ar rūšies prekės" turi būti iš tos pačios šalies kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. 7 straipsnio pastaba 1. Muitinės vertės, nustatytos pagal 7 straipsnio nuostatas, kiek įmanoma, turi remtis anksčiau nustatytomis muitinės vertėmis. 2. Remiantis 7 straipsniu turėtų būti taikomi muitinio įvertinimo metodai, išdėstyti 1–6 straipsniuose, tačiau, taikant šiuos metodus pagal 7 straipsnio nuostatas ir tikslus, leidžiamas tam tikras pagrįstai reikalingas lankstumas. 3. Toliau pateikiami keli pagrįstai reikalingo lankstumo pavyzdžiai: a) tapačios prekės – reikalavimas, kad tapačios prekės būtų eksportuojamos tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, gali būti taikomas lanksčiai; taip pat gali būti taikomos tapačių prekių muitinės vertės, anksčiau nustatytos pagal 5 ir 6 straipsnių nuostatas, prekių muitinė vertė gali būti nustatoma remiantis tapačių prekių verte, nors tos prekės pagamintos ir ne toje pačioje šalyje kaip prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta; b) panašios prekės – reikalavimas, kad panašios prekės būtų eksportuojamos tuo pačiu ar beveik tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, gali būti taikomas lanksčiai; taip pat gali būti taikomos panašių prekių muitinės vertės, anksčiau nustatytos pagal 5 ir 6 straipsnių nuostatas, prekių muitinė vertė gali būti nustatoma remiantis panašių prekių verte, nors tos prekės pagamintos ir ne toje pačioje šalyje kaip prekės, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta; c) dedukcinis metodas – reikalavimas, kad prekės būtų parduotos "tokio pat pavidalo, kaip buvo importuotos", nurodytas 5 straipsnio 1 dalies a punkte, gali būti taikomas lanksčiai; taip pat "90 dienų" reikalavimas gali būti taikomas lanksčiai. 8 straipsnio pastaba 1 dalies a punkto i papunktis Sąvoka "pirkimo komisiniai" reiškia importuotojo užmokestį savo agentui už atstovavimą užsienyje perkant prekes, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta. 1 dalies b punkto ii papunktis 1. Importuojamų prekių elementų, nurodytų 8 straipsnio 1 dalies b punkto ii papunktyje, paskirstymą sąlygoja du veiksniai: paties elemento vertė ir būdas, taikomas importuotų prekių šios vertės paskirstymui. Šių elementų paskirstymas turėtų būti atliktas pagrįstu būdu, atitinkančiu aplinkybes, ir turėtų atitikti bendrai priimtus apskaitos principus. 2. Nustatant elemento vertę, kai importuotojas įsigyja elementą iš nesusijusio su juo pardavėjo už pastarojo pateiktą kainą, elemento vertė yra jo pirkimo kaina. Jei elementas buvo pagamintas importuotojo ar su juo susijusio asmens, elemento vertė yra lygi jo gamybos išlaidų vertei. Jei elementas prieš tai buvo importuotojo naudojamas, neatsižvelgiant į tai, ar jis šio importuotojo buvo įsigytas ar pasigamintas, nustatant šio elemento vertę, pirminės jo įsigijimo ar gamybos išlaidos turi būti proporcingai sumažintos, atsižvelgiant į jo panaudojimą (amortizaciją). 3. Jei elemento vertė nustatyta, būtina ją paskirstyti proporcingai importuojamoms prekėms. Tai galima padaryti įvairiai. Pavyzdžiui, vertė galėtų būti įskaityta į pirmosios prekių siuntos muitinę vertę, jeigu importuotojas pageidauja iš karto sumokėti importo muitus ir mokesčius už visą vertę. Kitas pavyzdys – importuotojas gali prašyti, kad vertė būtų paskirstyta proporcingai tam tikram prekių vienetų, pagamintų iki pirmosios siuntos, kiekiui. Dar kitas pavyzdys – importuotojas gali prašyti, kad vertė būtų paskirstyta proporcingai visam numatomam pagaminti prekių kiekiui, jei dėl to sudarytas kontraktas arba kitu būdu prisiimti konkretūs įsipareigojimai. Taikomas paskirstymo metodas turi priklausyti nuo importuotojo pateiktų dokumentų. 4. Anksčiau išdėstytus principus iliustruoja toks pavyzdys. Importuotojas pateikia gamintojui formą, kurią numatoma naudoti gaminant importuojamas prekes, ir sudaro su gamintoju kontraktą dėl 10000 prekių vienetų pirkimo. Iki pirmosios 1000 prekių vienetų siuntos atgabenimo gamintojas jau pagamino 4000 prekių vienetų. Importuotojas gali prašyti muitinės administracijos paskirstyti naudotos formos vertę 1000, 4000 arba 10000 prekių vienetų. 1 dalies b punkto iv papunktis 1. Elementų, išvardintų 8 straipsnio 1 dalies b punkto iv papunktyje, pridedamosios vertės turėtų būti nustatomos remiantis objektyviais ir kokybiškai įvertinamais duomenimis. Tam, kad iki minimumo būtų sumažintas importuotojo ir muitinės administracijos darbo krūvis, tenkantis pridedamųjų verčių išlaidoms nustatyti, kiek įmanoma, turėtų būti naudojamasi pirkėjo apskaitos dokumentų duomenimis. 2. Jei pirkėjo pateikti elementai buvo jo nusipirkti ar išsinuomoti, pridedamoji vertė būtų pirkimo ar nuomos išlaidos. Už elementus, kurie yra viešai prieinami, nėra įskaičiuojama jokia pridedamoji vertė, išskyrus jų kopijų įsigijimo išlaidas. 3. Pridedamųjų verčių (išlaidų) apskaičiavimo sudėtingumas dideliu mastu priklausys nuo atitinkamos įmonės struktūros, valdymo praktikos bei taikomų apskaitos metodų. 4. Pavyzdžiui, įmanomas atvejis, kai įvairias prekes iš įvairių valstybių importuojanti įmonė turi savo projektavimo centro, esančio ne importuojančios šalies teritorijoje, apskaitos duomenis, kuriais remiantis galima tiksliai apskaičiuoti išlaidas, tenkančias tam tikrai prekei. Tokiais atvejais pagal 8 straipsnio nuostatas importuojamų prekių muitinė vertė gali būti tiesiogiai patikslinta. 5. Kitu atveju įmonė gali apmokėti projektavimo centro, esančio ne importuojančios šalies teritorijoje, išlaidas kaip bendrąsias papildomas išlaidas, jų nepaskirstydama konkrečioms prekėms. Šiuo atveju pagal 8 straipsnio nuostatas importuojamų prekių muitinė vertė galėtų būti atitinkamai patikslinta, visas projektavimo centro išlaidas paskirstant visoms pagamintoms prekėms, kurių gamybai panaudoti projektavimo centro darbo rezultatai, ir tokias proporcingai prekių vienetui paskirstytas išlaidas pridedant prie importuojamų prekių vertės. 6. Suprantama, kad, atsižvelgiant į aprašytas aplinkybes, tinkamas išlaidų paskirstymo būdas turi būti parenkamas įvertinus įvairius veiksnius. 7. Tais atvejais, kai atitinkamą elementą sudarantys darbai atliekami keliose šalyse ir per tam tikrą laiką, tikslinant prekių vertę turėtų būti apsiribojama elemento verte, faktiškai sukurta ne importuojančios šalies teritorijoje. 1 dalies c punktas 1. Mokesčiams už patentus ir licencijas, nurodytiems 8 straipsnio 1 dalies c punkte, be kita ko, gali būti priskiriami mokesčiai, susiję su patentais, prekių ženklais ir autorinėmis teisėmis. Tačiau nustatant muitinę vertę mokesčiai už teisę importuojančioje šalyje perdirbti importuojamą prekę prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos importuojamų prekių kainos neturi būti pridedami. 2. Pirkėjo mokėjimai už teisę platinti ar perparduoti importuojamas prekes neturi būti pridedami prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos importuojamų prekių kainos, jei tokie mokėjimai nėra šių prekių pardavimo eksportui į importuojančią šalį sąlyga. 3 dalis Jei nėra objektyvių ir kiekybiškai įvertinamų duomenų apie vertes (išlaidas), kurios, vadovaujantis 8 straipsnio nuostatomis, turėtų būti pridėtos prie sumos, sumokėtos ar mokėtinos už importuojamas prekes, sandorio vertė, vadovaujantis 1 straipsnio nuostatomis, negali būti nustatoma. Tokio atvejo pavyzdys – tai mokestis už patentą, nustatomas remiantis importuojančioje šalyje parduoto tam tikro produkto litro kaina, tačiau importuojant šio produkto kiekis buvo nurodytas kilogramais ir tik jį importavus produktas buvo ištirpdytas. Jeigu mokestis už patentą iš dalies susijęs su importuojamomis prekėmis ir iš dalies su kitais veiksniais, nesusijusiais su importuojamomis prekėmis (pvz., kai importuojamos prekės sumaišomos su vietinės gamybos ingredientais ir jau nebegali būti identifikuojamos kaip atskiros prekės arba kai atitinkamame finansiniame pirkėjo ir pardavėjo susitarime iš nurodytos pinigų sumos neįmanoma išskirti mokesčio už patentą dydžio), šio mokesčio dydžio neįmanoma nurodyti apskaičiuojant pridėtinę vertę (išlaidas). Tačiau kai mokestis už patentą susijęs tik su importuojamomis prekėmis, jo dydis gali būti lengvai apskaičiuojamas, papildoma vertė prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos importuojamų prekių kainos gali būti pridedama. 9 straipsnio pastaba 9 straipsnyje "importavimo metu" gali reikšti ir laiką, skirtą muitinei vertei nustatyti. 11 straipsnio pastaba 1. 11 straipsnis suteikia importuotojui teisę apskųsti prekių muitinės vertės nustatymą, kurį atliko muitinės administracija. Pirmiausia skundas gali būti pateiktas aukštesniam muitinės administracijos organui, tačiau importuotojas blogiausiu atveju turi teisę skundą pateikti teismui. 2. "Be baudų" reiškia, jog importuotojui neskiriama ir nenumatoma bauda vien už tai, kad jis nusprendė pasinaudoti teise pateikti skundą. Įprasti teismo mokesčiai ir užmokestis už teisininko darbą nelaikomi bauda. 3. Tačiau 11 straipsnis netrukdo šaliai narei reikalauti, kad prieš paduodant skundą būtų sumokėti visi apskaičiuoti importo muitai. 15 straipsnio pastaba 4 dalis 15 straipsnyje sąvoka "asmenys", kur tai tinka, reiškia ir juridinius asmenis. 4 dalies e punktas Pagal šią Sutartį vienas asmuo kontroliuoja kitą asmenį, jei pastarasis teisiškai ar veiksmais yra pirmojo suvaržytas ar priverstas atlikti jo nurodymus. -------------------------------------------------- II priedas Muitinio įvertinimo techninis komitetas 1. Pagal šios Sutarties 18 straipsnį, Techninis komitetas turi būti įsteigiamas, globojant MBT, tam, kad techniniu lygiu būtų užtikrintas šios Sutarties aiškinimo ir taikymo nuoseklumas. 2. Techninio komiteto funkcijos: a) tirti tam tikras technines problemas, kylančias kasdieniame šalių narių muitinio įvertinimo sistemos administravimo darbe, bei, remiantis pateiktais faktais, teikti patarimus dėl atitinkamų sprendimų; b) esant prašymui, analizuoti vertinimo įstatymus, tvarką bei praktiką, kiek jie yra susiję su šia Sutartimi, ir, remiantis tokių analizių rezultatais, parengti ataskaitas; c) parengti ir platinti metines ataskaitas apie šios Sutarties statuso bei vykdymo techninius aspektus; d) pateikti tokią informaciją ir patarti bet kuriais klausimais, susijusiais su importuojamų prekių muitiniu įvertinimu, kai šalis narė ar Komitetas to paprašo; tokia informacija ir patarimas gali būti pateikti patariamojo vertinimo, komentarų ar aiškinamųjų pastabų forma; e) suteikti, esant prašymui, techninę pagalbą šalims narėms, siekiančioms pagreitinti šios Sutarties tarptautinį priėmimą; f) vykdyti tyrimą, kai jį paveda kolegija, pagal šios Sutarties 19 straipsnį; g) atlikti kitas funkcijas, kurias Komitetas gali pavesti Techniniam komitetui. Bendrosios nuostatos 3. Techninis komitetas stengiasi atlikti savo darbą tam tikrais klausimais, ypač patikėtais (pavestais) jam šalių narių, Komiteto ar kolegijos, per trumpiausią įmanomą laikotarpį. Kaip nustatyta 19 straipsnio 4 dalyje, kolegija nustato tam tikrą laikotarpį Techninio komiteto ataskaitai gauti, o Techninis komitetas turi pateikti ataskaitą per tą laikotarpį. 4. MBT Sekretoriatas turi padėti veikti Techniniam komitetui. Atstovavimas 5. Kiekviena šalis narė turi teisę būti atstovaujama Techniniame komitete. Kiekviena šalis narė gali skirti vieną delegatą ir vieną ar daugiau atstovų Techniniame komitete. Šalis narė, turinti tokį atstovą Techniniame komitete, šiame priede vadinama "Techninio komiteto nare". Techninio komiteto narių atstovai gali turėti patarėjų. Techninio komiteto susirinkimuose kaip stebėtojas gali dalyvauti PPO Sekretoriatas. 6. MBT šalys narės, kurios nėra PPO šalys narės, Techninio komiteto susirinkimuose gali būti atstovaujamos vieno delegato ir vieno ar daugiau papildančiųjų. Tokie atstovai Techninio komiteto susirinkimuose dalyvauja kaip stebėtojai. 7. Atsižvelgiant į Techninio komiteto pirmininko sutikimą, MBT Generalinis sekretorius (šiame priede – "Generalinis sekretorius") gali pakviesti šalių, kurios nėra nei PPO, nei MBT šalys narės, Vyriausybių atstovus bei tarptautinių Vyriausybinių ir prekybos organizacijų atstovus stebėtojų teise dalyvauti Techninio komiteto susirinkimuose. 8. Delegatų, papildomų delegatų bei patarėjų dalyvauti Techninio komiteto susirinkimuose kandidatūros turi būti pateiktos Generaliniam sekretoriui. Techninio komiteto susirinkimai 9. Techninis komitetas renkasi tuomet, kai būtina, bet ne mažiau kaip du kartus per metus. Kiekvieno susirinkimo datą Techninis komitetas turi nustatyti prieš tai vykusioje sesijoje. Susirinkimo data gali būti keičiama, jei to prašo kuri nors Techninio komiteto narė ir jai pritaria paprasta Techninio komiteto narių dauguma, arba Pirmininko prašymu skubaus dėmesio reikalaujančiais atvejais. Nepaisant šio punkto pirmojo sakinio nuostatų, Techninis komitetas renkasi, kai būtina apsvarstyti jam kolegijos patikėtus klausimus pagal šios Sutarties 19 straipsnio nuostatas. 10. Techninio komiteto susirinkimai turi vykti MBT būstinėje, jei nepriimamas kitoks sprendimas. 11. Generalinis sekretorius informuoja visas Techninio komiteto nares bei kitus dalyvius, išvardytus 6 ir 7 punktuose, apie kiekvienos Techninio komiteto sesijos atidarymo dieną mažiausiai prieš 30 dienų, išskyrus ypatingos skubos atvejus. Darbotvarkė 12. Laikina kiekvienos sesijos darbotvarkė turi būti sudaryta Generalinio sekretoriaus ir išplatinta Techninio komiteto narėms bei kitiems dalyviams, išvardytiems šio priedo 6 ir 7 punktuose, mažiausiai 30 dienų prieš sesiją, išskyrus ypatingos skubos atvejus. Į darbotvarkę įtraukiami visi klausimai, kurių įtraukimą prieš tai vykusioje sesijoje patvirtinto Techninis komitetas, visi klausimai, kuriuos savo iniciatyva įtraukia pirmininkas, bei visi klausimai, kuriuos įtraukti paprašė Generalinis sekretorius, Komitetas ar bet kokia Techninio komiteto narė. 13. Kiekvienos sesijos pradžioje Techninis komitetas patvirtina darbotvarkę. Sesijos metu Techninis komitetas gali bet kada keisti darbotvarkę. Pareigūnai ir vadovavimas 14. Techninis komitetas iš savo narių delegatų renka pirmininką ir vieną ar daugiau vicepirmininkų. Pirmininkas ir vicepirmininkas savo pareigas eina vienerius metus. Baigę kadenciją, pirmininkas ir vicepirmininkas gali būti perrenkami. Pirmininko ir vicepirmininko, kurie nebėra Techninio komiteto nariai, mandatai automatiškai nustoja galios. 15. Jei Pirmininkas nedalyvauja susirinkime ar jo dalyje, jį pavaduoja vicepirmininkas. Tokiu atveju vicepirmininkui tenka tie patys įgaliojimai ir pareigos, kurios pavestos pirmininkui. 16. Susirinkimo pirmininkas Techninio komiteto veikloje dalyvauja kaip pirmininkas, o ne kaip Techninio komiteto narės atstovas. 17. Be šiomis taisyklėmis pirmininkui skirtų pareigų, Pirmininkas skelbia susirinkimą pradėtą bei baigtą, vadovauja diskusijoms, skirsto teisę kalbėti ir, remdamasis šiomis taisyklėmis, vadovauja susirinkimui. Pirmininkas taip pat gali reikalauti, kad kalbėtojas laikytųsi tvarkos, jei pastarojo kalba yra netinkama. 18. Vykstant diskusijoms bet kuriuo klausimu, delegacija gali iškelti klausimą dėl susirinkimo tvarkos. Tokiu atveju pirmininkas nedelsdamas paskelbia sprendimą. Jei su sprendimu nesutinkama, pirmininkas teikia dėl jo spręsti susirinkimui. Jeigu nėra nusprendžiama kitaip, sprendimas įsigalioja. 19. Generalinis sekretorius arba Generalinio sekretoriaus paskirti MBT Sekretoriato pareigūnai Techninio komiteto susirinkimuose atlieka sekretoriato darbą. Kvorumas ir balsavimas 20. Techninio komiteto narių paprastosios daugumos atstovai sudaro kvorumą. 21. Kiekvienas Techninio komiteto narys turi vieno balso teisę. Techninio komiteto sprendimai priimami balsų dauguma, kurią sudaro mažiausiai du trečdaliai dalyvaujančių narių. Neatsižvelgiant į balsavimo konkrečiais atvejais rezultatus, Techninis komitetas turi teisę Komitetui ir MBT pateikti išsamią ataskaitą apie svarstytą atvejį, nurodydamas tam tikrose diskusijose išsakytas skirtingas nuomones. Neprieštaraudamas aukščiau išdėstytoms šio punkto nuostatoms, atvejais, kuriuos jam paveda kolegija (panel), Techninis komitetas sprendimus priima konsenso būdu. Jeigu Techninis komitetas negali priimti sprendimo (nesusitaria) dėl atvejų, kuriuos jam pavedė kolegija, Techninis komitetas parengia ataskaitą, išsamiai išdėstydamas svarstomo atvejo faktus ir narių nuomones tuo klausimu. Kalbos ir užrašai 22. Oficialios Techninio komiteto kalbos yra anglų, prancūzų ir ispanų. Kalbos ir pareiškimai, padaryti viena iš šių trijų kalbų, turi būti nedelsiant išverčiami į kitas oficialias kalbas, išskyrus atvejus, kai visos delegacijos sutinka apsieiti be vertimų. Kalbos ir pareiškimai, padaryti bet kuria kita kalba, turi būti išversti į anglų, prancūzų ir ispanų kalbas, laikantis tų pačių sąlygų, bet tuo atveju kalbėjusioji ar pareiškimą padariusioji delegacija pateikia vertimą į anglų, prancūzų ar ispanų kalbą. Oficialiuose Techninio komiteto dokumentuose turi būti vartojamos tik anglų, prancūzų ir ispanų kalbos. Memorandumai ir korespondencija, pateikiami svarstyti Techniniam komitetui, turi būti viena iš oficialiųjų kalbų. 23. Techninis komitetas rengia visų sesijų ataskaitas ir, jeigu pirmininkas mano esant reikalinga, posėdžių protokolus ar užrašų santraukas. Pirmininkas arba pirmininko paskirtas asmuo kiekviename Komiteto posėdyje ir kiekviename MBT posėdyje pateikia ataskaitą apie Techninio komiteto darbą. -------------------------------------------------- III PRIEDAS 1. 20 straipsnio 1 dalyje numatytas leidimas besivystančiai šaliai narei atidėti šios Sutarties nuostatų taikymą penkeriems metams kai kurioms besivystančioms šalims narėms gali būti nepakankamas. Tokiais atvejais besivystanti šalis narė, prieš pasibaigiant 20 straipsnio 1 dalyje numatytam terminui, gali prašyti pratęsti terminą, suprasdama, kad šalys narės dėl tokio prašymo laikysis "geranoriškumo principo" (sympathetic consideration) tais atvejais, kai besivystanti šalis narė pateikia rimtų priežasčių. 2. Besivystančios šalys, prekių muitinį įvertinimą šiuo metu atliekančios oficialiai nustatytų minimalių kainų pagrindu, gali pageidauti išlygų, kurios leistų joms išlaikyti tokį įvertinimo būdą (ribotą laiką ir pereinamuoju laikotarpiu) tokiomis sąlygomis, dėl kurių susitaria šalys narės. 3. Besivystančios šalys, kurios mano, kad nuoseklios muitinio įvertinimo būdų taikymo tvarkos pakeitimas importuotojo prašymu, kaip numatyta Sutarties 4 straipsnyje, gali sukelti joms rimtų sunkumų, gali pageidauti 4 straipsnio taikymo išlygų šiomis sąlygomis: "(Šalies) Vyriausybė pasilieka teisę nustatyti, kad tam tikra Sutarties 4 straipsnio nuostata galioja tik tuo atveju, jeigu muitinės vadovybė sutinka patenkinti prašymą pakeisti 5 ir 6 straipsnių tvarką". Jeigu besivystančios šalys padaro tokią išlygą, šalys narės leidžia taikyti ją pagal Sutarties 21 straipsnį. 4. Besivystančios šalys gali pageidauti Sutarties 5 straipsnio 2 dalies išlygos taikymo šiomis sąlygomis: "(Šalies) Vyriausybė pasilieka teisę nustatyti, kad Sutarties 5 straipsnio 2 dalis turi būti taikoma remiantis atitinkama 5 straipsnio pastaba, neatsižvelgiant į tai, ar importuotojas to prašo". Jeigu besivystančios šalys padaro tokią išlygą, šalys narės leidžia taikyti ją pagal Sutarties 21 straipsnį. 5. Kai kurioms besivystančioms šalims gali kilti problemų dėl Sutarties 1 straipsnio įgyvendinimo, kiek tai susiję su importu, vykdomu į jų šalį, per vienintelius tarpininkus, distributorius ir koncesininkus. Jeigu besivystančioje šalyje narėje kyla tokių Sutarties taikymo problemų, tų šalių narių prašymu tas atvejis turi būti išanalizuotas siekiant surasti tinkamą sprendimą. 6. 17 straipsnyje pripažįstama, kad, taikant šią Sutartį, muitinių administracijoms gali tekti pateikti paklausimus dėl ataskaitų, dokumentų ar deklaracijų, pateiktų muitinio įvertinimo tikslais, teisingumo ir tikslumo. Todėl straipsnyje pripažįstama, kad galima pateikti paklausimus, pavyzdžiui, siekiant patikrinti, ar deklaruotos vertės elementai arba elementai, pateikti muitinei siekiant nustatyti muitinę vertę, yra išsamūs ir teisingi. Šalys narės, laikydamosi savo nacionalinių įstatymų ir tvarkos, turi teisę tikėtis visapusiško importuotojų bendradarbiavimo atsakant į tokius paklausimus. 7. Faktiškai sumokėta ar mokėtina kaina apima visus mokėjimus, kuriuos kaip importuotų prekių pardavimo sąlygą pirkėjas faktiškai sumoka ar turi sumokėti pardavėjui arba pirkėjas trečiajai šaliai, kad įvykdytų pardavėjo įsipareigojimus. --------------------------------------------------