Oficialusis leidinys L 337 , 13/12/2002 p. 0057 - 0081



PRIEDAS 1996 M. TARPTAUTINĖ KONVENCIJA DĖL ATSAKOMYBĖS IR KOMPENSACIJOS UŽ ŽALĄ, SUSIJUSIĄ SU PAVOJINGŲ IR KENKSMINGŲ MEDŽIAGŲ VEŽIMU JŪRA VALSTYBĖS, ŠIOS KONVENCIJOS ŠALYS, SUVOKDAMOS pavojus, kuriuos pasaulio mastu kelia pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimas jūra; ĮSITIKINUSIOS, kad būtina užtikrinti adekvačią, greitą ir veiksmingą kompensaciją asmenims, kurie patiria žalą, padarytą įvykus įvykiams vežant tokias medžiagas jūra; SIEKDAMOS nustatyti vienodas tarptautines normas ir procedūras atsakomybės ir kompensacijos už tokią žalą klausimams spręsti; MANYDAMOS, kad pavojingų ir kenksmingų medžiagų vežimo jūra padarytos žalos ekonominius nuostolius turėtų atlyginti laivininkystė ir tie, kurie turi nuosavybės teises į krovinį, SUSITARĖ: I SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS Sąvakos 1 straipsnis Šioje Konvencijoje: 1. Laivas - kiekvienas jūrų laivas ir jūra plaukiojantis bet kokio tipo įrenginys. 2. Asmuo - kiekvienas asmuo ar bendrija arba kiekviena viešoji ar privati institucija, turinti juridinio asmens teises arba jų neturinti, taip pat valstybė ar bet kuris iš ją sudarančių vienetų. 3. Savininkas - laivo savininku įregistruotas asmuo ar asmenys arba, jeigu laivas yra neįregistruotas, asmuo ar asmenys, kuriems laivas priklauso nuosavybės teise. Tačiau, jeigu laivas priklauso valstybei, o jį valdo įmonė, kuri šioje valstybėje yra įregistruota laivo valdytoja, tai savininkas - ši įmonė. 4. Gavėjas - tai arba: a) asmuo, kuris faktiškai gauna įmokinį krovinį, iškraunamą valstybės, šios Konvencijos Šalies, uostuose ir terminaluose; su sąlyga, kad, jeigu gavimo metu asmuo, kuris faktiškai gauna krovinį, veikia kaip kito asmens, kuriam taikoma kurios nors valstybės, šios Konvencijos Šalies, jurisdikcija, įgaliotas atstovas, tai gavėju yra laikomas įgaliotojas, jei atstovas atskleidžia PKM fondui įgaliotoją, arba b) asmuo valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, kuris pagal tos valstybės nacionalinę teisę yra laikomas įmokinio krovinio, iškraunamo kurios nors valstybės, šios Konvencijos Šalies, uostuose ir terminaluose, gavėju, jeigu bendras gautas įmokinis krovinys pagal tokią nacionalinę teisę yra iš esmės tas pats, kuris būtų buvęs gautas pagal a punktą. 5. Pavojingos ir kenksmingos medžiagos (PKM) - tai: a) visos medžiagos ir prekės, vežamos laivu kaip krovinys, nurodytos tolesniuose i - vii punktuose: i) naftos produktai, vežami nesupakuoti, išvardyti 1973 m. Tarptautinės konvencijos dėl teršimo iš laivų prevencijos, iš dalies pakeistos jos 1978 m. protokolu, su pakeitimais, I priede; ii) kenksmingos skystosios medžiagos, vežamos nesupakuotos, išvardytos 1973 m. Tarptautinės konvencijos dėl teršimo iš laivų prevencijos, iš dalies pakeistos jos 1978 m. protokolu, su pakeitimais, II priede, bei medžiagos ir mišiniai, laikinai priskiriami A, B, C ar D taršos kategorijoms pagal minėto II priedo 3 taisyklės 4 dalį; iii) pavojingos skystosios medžiagos, vežamos nesupakuotos, išvardytos 1983 m. Tarptautinio laivų, skirtų vežti pavojingas nesupakuotas chemines medžiagas, statybos ir įrangos kodekso, su pakeitimais, 17 skyriuje, ir pavojingi produktai, kuriems administracija ir atitinkamos uosto administracijos yra nustačiusios išankstines tinkamas vežimo sąlygas pagal šio kodekso 1.1.3 punktą; iv) supakuotos pavojingos ir kenksmingos medžiagos, daiktai ir gaminiai, kuriems taikomas Tarptautinis pavojingų prekių vežimo jūra kodeksas su pakeitimais; v) suskystintos dujos, išvardytos 1983 m. Tarptautinio laivų, skirtų vežti suskystintas dujas, statybos ir įrangos kodekso, su pakeitimais, 19 skyriuje, ir produktai, kuriems Administracija ir atitinkamos uosto administracijos yra nustačiusios išankstines tinkamas vežimo sąlygas pagal šio kodekso 1.1.6 punktą; vi) skystos medžiagos, vežamos nesupakuotos, kurių pliūpsnio temperatūra neviršija 60 °C (matuojama uždarame inde); vii) biriosios medžiagos vežamos nesupakuotos, keliančios cheminius pavojus, nurodytos Biriųjų krovinių vežimo saugios praktikos kodekso, su pakeitimais, B priede, tokiu mastu, kokiu toms medžiagoms taip pat yra taikomas Tarptautinis pavojingų prekių vežimo jūra kodeksas, kai jos vežamos supakuotos; b) anksčiau vežtų a punkto i-iii ir v-vii papunkčiuose nurodytų medžiagų likučiai. 6. Žala - tai: a) gyvybės atėmimas arba kūno sužalojimas laive ar laivo išorėje vežant pavojingas ir kenksmingas medžiagas, įvykę dėl tų medžiagų; b) turto netekimas arba žala turtui laive ar laivo išorėje vežant pavojingas ir kenksmingas medžiagas, įvykę dėl tų medžiagų; c) nuostolis arba žala, padaryti dėl aplinkos užteršimo pavojingomis ir kenksmingomis medžiagomis, jeigu kompensacija už pakenkimą aplinkai, išskyrus pelno praradimą dėl tokio pakenkimo, ribojama tik pagrįstomis faktinėmis taršos likvidavimo ir likvidavimui reikalingų priemonių išlaidomis; d) išlaidos prevencinėms priemonėms ir papildomi nuostoliai arba žala, padaryti prevencinėmis priemonėmis. Tais atvejais, kai pagrįstai neįmanoma atskirti pavojingų ir kenksmingų medžiagų padarytos žalos nuo kitų veiksnių padarytos žalos, visa tokia žala yra laikoma padaryta pavojingų ir kenksmingų medžiagų, išskyrus tuos atvejus, kai ir tokiu mastu, kokiu kitų veiksnių padaryta žala yra 4 straipsnio 3 dalyje nurodyto tipo žala. Šioje straipsnio dalyje vartojamas žodžių junginys "dėl tų medžiagų" reiškia dėl tų medžiagų pavojingo ar kenksmingo pobūdžio. 7. Prevencinės priemonės - visos pagrįstos priemonės, kurių įvykus įvykiui ėmėsi bet kuris asmuo žalai išvengti arba ją sumažinti. 8. Įvykis - kiekvienas įvykis arba tos pačios kilmės įvykių seka, kurie padaro žalos ar sukelia rimtą ir neišvengiamą tokios žalos padarymo grėsmę. 9. Vežimas jūra - tai laikotarpis nuo to momento, kai pavojingos ir kenksmingos medžiagos, jas kraunant, patenka į kurią nors laivo įrangos dalį, iki to momento, kai jos nustoja būti kurioje nors laivo įrangos dalyje jas iškraunant. Jei nenaudojama jokia laivo įranga, tas laikotarpis prasideda ir baigiasi, kai pavojingos ir kenksmingos medžiagos kerta laivo bortą. 10. Įmokinis krovinys - bet kurios pavojingos ir kenksmingos medžiagos, vežamos jūra kaip krovinys į valstybės, šios Konvencijos Šalies, teritorijoje esantį uostą ar terminalą ir toje valstybėje iškraunamos. Tranzitinis krovinys, visas arba iš dalies perkraunamas tiesiogiai arba per uostą ar terminalą iš vieno laivo į kitą vežant iš pirminio pakrovimo uosto ar terminalo į galutinės paskirties uostą ar terminalą, yra laikomas įmokiniu kroviniu tik gavimo galutinės paskirties vietos atžvilgiu. 11. PKM fondas - pagal 13 straipsnį įsteigtas Tarptautinis pavojingų ir kenksmingų medžiagų fondas. 12. Apskaitos vienetas - Tarptautinio valiutos fondo nustatyta specialioji skolinimosi teisė. 13. Laivo registracijos valstybė - dėl įregistruotų laivų – valstybė, kurioje laivas įregistruotas, o dėl neįregistruotų laivų - valstybė, su kurios vėliava laivas turi teisę plaukioti. 14. Terminalas - kiekviena vieta, skirta vandens transportu vežant gautoms pavojingoms ir kenksmingoms medžiagoms saugoti, įskaitant kiekvieną vamzdynu ar kitaip su tokia vieta sujungtą jūros įrenginį. 15. Direktorius - PKM fondo direktorius. 16. Organizacija - Tarptautinė jūrų organizacija. 17. Generalinis Sekretorius - Organizacijos Generalinis Sekretorius. Priedai 2 straipsnis Šios Konvencijos priedai yra sudedamoji šios Konvencijos dalis. Taikymo sritis 3 straipsnis Ši Konvencija yra taikoma išimtinai: a) bet kuriai žalai, padarytai valstybės, šios Konvencijos Šalies, teritorijoje, įskaitant jos teritorinius vandenis; b) aplinkos užteršimo žalai, padarytai valstybės, šios Konvencijos Šalies, pagal tarptautinę teisę nustatytoje išimtinėje ekonominėje zonoje arba, jei kuri nors valstybė, šios Konvencijos Šalis, nėra nustačiusi tokios zonos, už ir greta tos valstybės teritorinių vandenų esančioje zonoje, kurią ta valstybė nustatė pagal tarptautinę teisę ir kuri tęsiasi ne daugiau kaip 200 jūrmylių nuo pagrindinių linijų, nuo kurių matuojamas jos teritorinių vandenų plotis; c) kitokiai negu aplinkos taršos žalai, padarytai už bet kurios valstybės teritorijos, įskaitant jos teritorinius vandenis, ribų, jei šią žalą padarė medžiaga, vežama laivu, įregistruotu valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, arba, jei laivas yra neįregistruotas, laivu, turinčiu teisę plaukioti su kurios nors valstybės vėliava; d) prevencinėms priemonėms, nepaisant to, kur jų buvo imtasi. 4 straipsnis 1. Ši Konvencija taikoma ne pagal prekių ir keleivių vežimo sutartį pareikštiems reikalavimams atlyginti žalą, atsirandančią vežant pavojingas ir kenksmingas medžiagas jūra. 2. Ši Konvencija netaikoma, jei jos nuostatos yra nesuderinamos su taikytinos teisės, susijusios su kompensacija darbuotojams ar socialinės apsaugos sistemomis, nuostatomis. 3. Ši Konvencija netaikoma: a) taršos žalai, kaip apibrėžta 1969 m. Tarptautinėje konvencijoje dėl civilinės atsakomybės už taršos nafta padarytą žalą su pakeitimais, nesvarbu, ar kompensacija yra mokama ar nemokama pagal tą Konvenciją; b) žalai, padarytai 7 kategorijos radioaktyviosiomis medžiagomis pagal Tarptautinį pavojingų medžiagų vežimo jūra kodeksą su pakeitimais arba pagal Biriųjų krovinių vežimo saugios praktikos kodekso B priedą su pakeitimais. 4. Išskyrus šio straipsnio 5 dalyje nustatytus atvejus, šios Konvencijos nuostatos netaikomos karo laivams, pagalbiniams karinio jūrų laivyno laivams ar kitiems valstybei priklausantiems ar jos valdomiems ir Vyriausybės tuo metu nekomerciniams tikslams naudojamiems laivams. 5. Valstybė, šios Konvencijos Šalis, gali nuspręsti, ar šią Konvenciją taikyti karo laivams ir kitiems šio straipsnio 4 dalyje nurodytiems laivams. Šiuo atveju ji apie tai praneša Generaliniam Sekretoriui nurodydama tokio taikymo sąlygas. 6. Dėl valstybei, šios Konvencijos Šaliai, priklausančių ir komerciniams tikslams naudojamų laivų kiekvienai valstybei galima pareikšti ieškinį pagal 38 straipsnyje nustatytą jurisdikciją, ir ji privalo atsisakyti visų gynybos argumentų, susijusių su jos, kaip suverenios valstybės, statusu. 5 straipsnis 1. Šios Konvencijos ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo prie jos metu arba vėliau valstybė gali pareikšti, kad ši Konvencija netaikoma laivams: a) kurie nėra didesni kaip 200 bendrosios talpos; b) kurie veža pavojingas ir kenksmingas medžiagas tik supakuotas; c) kurie plaukioja tarp tos valstybės uostų ar įrenginių. 2. Tais atvejais, kai dvi kaimyninės valstybės susitaria, jog ši Konvencija taip pat netaikoma laivams, kuriems taikomi šio straipsnio 1 dalies a ir b punktai ir kurie plaukioja tarp tų valstybių uostų ar įrenginių, atitinkamos valstybės gali pareikšti, kad pagal šio straipsnio 1 dalį pareikštas šios Konvencijos netaikymas taip pat apima šioje dalyje nurodytus laivus. 3. Kiekviena valstybė, padariusi pareiškimą pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalį, gali bet kada tokį pareiškimą atšaukti. 4. Pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalį padarytas pareiškimas ir pareiškimo atšaukimas pagal 3 dalį yra deponuojami Generaliniam Sekretoriui, o jis, šiai Konvencijai įsigaliojus, praneša apie tai Direktoriui. 5. Tais atvejais, kai valstybė yra padariusi pareiškimą pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalį ir jo neatšaukusi, pavojingos ir kenksmingos medžiagos, vežamos laivais, kuriems taikoma ta straipsnio dalis, nėra laikomos įmokiniu kroviniu 18, 20 straipsnių, 21 straipsnio 5 dalies ir 43 straipsnio taikymo tikslais. 6. PKM fondas, vadovaudamasis pagal 1 ar 2 dalį padarytu pareiškimu, neprivalo mokėti kompensacijos už žalą, padarytą medžiagų, vežamų laivu, kuriam Konvencija nėra taikoma, jeigu: a) žala, apibrėžta 1 straipsnio 6 dalies a, b ar c punktuose, buvo padaryta: i) pareiškimą padariusios valstybės arba, jei kaimyninės valstybės yra padariusios pareiškimą pagal 2 dalį, abiejų valstybių teritorijoje, įskaitant teritorinius vandenis, arba ii) i papunktyje nurodytos valstybės ar valstybių išimtinėje ekonominėje zonoje arba 3 straipsnio b punkte minėtoje zonoje; b) žala apima priemones, kurių buvo imtasi žalai išvengti arba ją sumažinti. Valstybių, šios Konvencijos Šalių, pareigos 6 straipsnis Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, užtikrina, kad būtų laikomasi kiekvieno įsipareigojimo, prisiimto pagal šią Konvenciją, ir imasi atitinkamų priemonių pagal savo teisę, įskaitant jos nuomone reikalingų sankcijų taikymą, siekdama veiksmingai vykdyti kiekvieną tokį įsipareigojimą. II SKYRIUS ATSAKOMYBĖ Savininko atsakomybė 7 straipsnis 1. Išskyrus šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus atvejus, savininkas nuo įvykio momento, o jei įvykis susideda iš įvykių sekos, - nuo pirmojo tokio įvykio momento atsako už pavojingų ir kenksmingų medžiagų, jas laivu vežant jūra, padarytą žalą. 2. Savininkui atsakomybė netaikoma, jeigu jis įrodo, kad: a) žala atsirado dėl karo, karo veiksmų, pilietinio karo, sukilimo ar išskirtinio, neišvengiamo ir neįveikiamo gamtos reiškinio arba b) žala buvo padaryta išimtinai dėl trečiosios šalies veikimo ar neveikimo siekiant padaryti žalą, arba c) žala buvo padaryta išimtinai dėl kurios nors Vyriausybės ar kitokios valdžios institucijos, atsakingos už švyturių ar kitų navigacijos įrenginių priežiūrą, aplaidumo ar kitokio neteisingo veiksmo vykdant šią funkciją, arba d) dėl to, kad krovinio siuntėjas ar kuris kitas asmuo nepateikė informacijos apie siunčiamų medžiagų pavojingumą ir kenksmingumą ir i) buvo visiškai ar iš dalies padaryta žala, arba ii) todėl savininkas neturėjo draudimo pagal 12 straipsnį; jeigu nei savininkas, nei jo darbuotojai ar atstovai nežinojo arba pagrįstai neturėjo žinoti, kad siunčiamos medžiagos yra pavojingos ir kenksmingos. 3. Jei savininkas įrodo, kad žala visiškai ar iš dalies atsirado dėl žalą patyrusio asmens veikimo ar neveikimo siekiant padaryti žalą arba dėl to asmens neatsargumo, savininkas gali būti visiškai ar iš dalies atleistas nuo atsakomybės tam asmeniui. 4. Joks reikalavimas atlyginti žalą negali būti pareikštas savininkui kitaip negu pagal šią Konvenciją. 5. Atsižvelgiant į šio straipsnio 6 dalį, joks reikalavimas atlyginti žalą pagal šią Konvenciją ar kitaip negali būti pareikštas: a) savininko darbuotojams ar atstovams arba įgulos nariams; b) locmanui ar kuriam nors kitam asmeniui, kuris, nebūdamas įgulos nariu, teikia paslaugas laivui; c) jokiam laivo frachtuotojui (bet kaip apibūdinamam, įskaitant laivo be įgulos frachtuotoją), valdytojui ar naudotojui; d) jokiam asmeniui, savininko sutikimu ar kompetentingos valdžios institucijos nurodymu vykdančiam turto gelbėjimo operacijas; e) jokiam asmeniui, kuris imasi prevencinių priemonių; f) jokiems c, d ir e punktuose išvardytų asmenų darbuotojams ar atstovams; nebent kai žala atsirado dėl jų asmeninio veikimo ar neveikimo siekiant padaryti tokios žalos arba dėl didelio nerūpestingumo, žinant, kad tokia žala tikriausiai atsiras. 6. Jokia šios Konvencijos nuostata nepažeidžia esamos savininko teisės pareikšti atgręžtinį reikalavimą bet kuriai trečiajai šaliai, įskaitant žalą padariusios medžiagos siuntėją ar gavėją, ir ne vien tik jiems, arba šio straipsnio 5 dalyje nurodytiems asmenims. Su dviem ar daugiau laivų susiję įvykiai 8 straipsnis 1. Kai žala padaroma dėl dviejų ar daugiau pavojingas ir kenksmingas medžiagas vežančių laivų įvykio, už tą žalą atsako kiekvienas savininkas, jeigu jis neatleidžiamas nuo atsakomybės pagal 7 straipsnį. Tie savininkai yra solidariai atsakingi už visą tą žalą, kurios neįmanoma pagrįstai atskirti. 2. Tačiau savininkai turi teisę į atsakomybės apribojimus, kiekvienam iš jų taikytinus pagal 9 straipsnį. 3. Jokia šio straipsnio nuostata nepažeidžia savininko teisės pareikšti atgręžtinį reikalavimą kitam savininkui. Atsakomybės ribojimas 9 straipsnis 1. Pagal šią Konvenciją laivo savininkas kiekvieno įvykio atveju turi teisę riboti savo atsakomybę iki bendros sumos, kuri skaičiuojama taip: a) 10 milijonų apskaitos vienetų laivui, kurio talpa neviršija 2000 talpos vienetų; b) laivui, kurio talpa viršija pirmiau minėtąją, prie a punkte nurodytos sumos papildomai pridedama: - už kiekvieną talpos vienetą nuo 2001 iki 50000 talpos vienetų - 1500 apskaitos vienetų; - už kiekvieną talpos vienetą per 50000 talpos vienetų, - 360 apskaitos vienetų; tačiau su sąlyga, kad ši bendra suma jokiu būdu negali viršyti 100 milijonų apskaitos vienetų. 2. Pagal šią Konvenciją savininkas neturi teisės riboti atsakomybės, jeigu įrodyta, kad žala atsirado dėl jo asmeninio veikimo ar neveikimo siekiant padaryti tokią žalą arba dėl didelio nerūpestingumo, žinant, kad tokia žala tikriausiai atsiras. 3. Kad savininkas galėtų pasinaudoti šio straipsnio 1 dalyje nustatytu atsakomybės ribojimu bet kurios vienos valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje yra pareikštas ieškinys pagal 38 straipsnį, teisme ar kitoje kompetentingoje institucijoje arba, jeigu ieškinys nėra pareikštas, bet kurios vienos valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje ieškinys gali būti pareikštas pagal 38 straipsnį, teisme ar kitoje kompetentingoje institucijoje, jis privalo sudaryti fondą, kurio bendra suma yra lygi šio straipsnio 1 dalyje nustatytai atsakomybės ribai. Šis fondas gali būti sudarytas deponuojant reikiamą sumą arba pateikiant banko garantiją ar kitokią garantiją, kuri yra priimtina pagal valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje tas fondas sudaromas, teisę ir kurią teismas ar kita kompetentinga institucija laiko pakankama. 4. Atsižvelgiant į 11 straipsnio nuostatas, fondas yra paskirstomas ieškovams proporcingai pagal jų pripažintų reikalavimų sumas. 5. Jei prieš fondo paskirstymą savininkas ar bet kuris iš jo darbuotojų arba atstovų ar bet kuris asmuo, suteikiantis savininkui draudimą ar kitokią finansinę garantiją, dėl atitinkamo įvykio sumokėjo kompensaciją už žalą, šis asmuo, neviršydamas sumokėtos sumos, subrogacijos būdu perima teises, kurias pagal šią Konvenciją turėtų asmuo, kuriam buvo sumokėta kompensacija. 6. Šio straipsnio 5 dalyje nustatyta subrogacijos teise gali pasinaudoti kitas, toje dalyje nepaminėtas, asmuo dėl bet kurios kompensacijos, kurią jis sumokėjo už žalą, sumos, bet tik tuomet, kai tokią subrogaciją leidžia taikytina nacionalinė teisė. 7. Kai savininkai ar kiti asmenys nustato, kad jei kompensacija būtų sumokėta prieš fondo paskirstymą, jis vėliau gali būti priverstas sumokėti visą ar dalį kompensacijos, dėl kurios jis pagal šio straipsnio 5 ir 6 dalis įgytų subrogacijos teisę, teismas ar kita kompetentinga valstybės, kurioje buvo sudarytas fondas, institucija gali nurodyti, kad laikinai būtų atidėta pakankama suma, kuri leistų šiam asmeniui vėliau pareikšti reikalavimą fondui. 8. Reikalavimai, susiję su savininko savanoriškai pagrįstai turėtomis išlaidomis ar pagrįstomis aukomis siekiant išvengti žalos ar ją sumažinti, yra vertinami taip pat kaip ir kiti reikalavimai fondui. 9. a) Šio straipsnio 1 dalyje pateiktos sumos perskaičiuojamos į nacionalinę valiutą pagal tos valiutos vertę specialiosios skolinimosi teisės atžvilgiu 3 dalyje nurodyto fondo sudarymo dieną. Valstybės, šios Konvencijos Šalies, kuri yra Tarptautinio valiutos fondo narė, nacionalinės valiutos vertė specialiosios skolinimosi teisės atžvilgiu yra apskaičiuojama Tarptautinio valiutos fondo atitinkamą dieną savo operacijoms ir sandoriams taikomu įvertinimo būdu. Valstybės, šios Konvencijos Šalies, kuri nėra Tarptautinio valiutos fondo narė, nacionalinės valiutos vertė specialiosios skolinimosi teisės atžvilgiu yra apskaičiuojama tos valstybės nustatytu būdu. b) Tačiau valstybė, šios Konvencijos Šalis, kuri nėra Tarptautinio valiutos fondo narė ir kurios teisė neleidžia taikyti 9 dalies a punkto nuostatų, šios Konvencijos ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo prie jos ar bet kuriuo kitu metu vėliau gali pareikšti, kad 9 dalies a punkte nurodytas apskaitos vienetas yra lygus 15 auksinių frankų. Šioje dalyje minimas auksinis frankas atitinka 65 miligramus 900 prabos aukso. Auksinis frankas į nacionalinę valiutą yra perskaičiuojamas pagal tos valstybės įstatymus. c) Paskutiniame 9 dalies a punkto sakinyje nurodytas skaičiavimas ir 9 dalies b punkte nurodytas perskaičiavimas yra atliekami taip, kad 1 dalyje nustatytų sumų vertė, išreikšta valstybės, šios Konvencijos Šalies, nacionaline valiuta, kiek įmanoma tiksliau atitiktų vertę, kuri susidarytų taikant pirmųjų dviejų 9 dalies a punkto sakinių nuostatas. Deponuodamos šios Konvencijos ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo prie jos dokumentą it kiekvieną kartą kurį nors iš jų keisdamos, valstybės, šios Konvencijos Šalys, Generaliniam Sekretoriui atitinkamai praneša apie pagal 9 dalies a punktą atliekamo skaičiavimo būdą arba 9 dalies b punkte numatytą perskaičiavimo rezultatą. 10. Šiame straipsnyje laivo talpa - tai bendroji talpa, apskaičiuota pagal 1969 m. Tarptautinės konvencijos dėl laivų matmenų nustatymo I priede esančius laivų talpos matavimo taisykles. 11. Draudikas ar kitas asmuo, suteikiantis finansinę garantiją, turi teisę sudaryti fondą pagal šį straipsnį tokiomis pačiomis sąlygomis ir turintį tokią pačią paskirtį, kaip būtų, jei jį sudarytų savininkas. Toks fondas gali būti sudarytas, net kai savininkas neturi teisės riboti savo atsakomybės pagal šio straipsnio 2 dalies nuostatas, tačiau šiuo atveju jo sudarymas neturi daryti įtakos nė vieno ieškovo teisėms savininko atžvilgiu. 10 straipsnis 1. Jei savininkas po įvykio sudarė fondą pagal 9 straipsnį ir turi teisę riboti savo atsakomybę, tada: a) joks asmuo, pareiškiantis reikalavimą atlyginti žalą, atsiradusią dėl šio įvykio, neturi teisės pateikti reikalavimą kuriam nors kitam savininko turtui; b) bet kurios valstybės, šios Konvencijos Šalies, teismas ar kita kompetentinga institucija panaikina kiekvieno laivo ar kito savininkui priklausančio turto, kuris buvo areštuotas dėl reikalavimo atlyginti žalą, atsiradusią dėl šio įvykio, areštą ir grąžina užstatą ar kitokią garantiją, kuri buvo suteikta siekiant išvengti tokio arešto. 2. Tačiau tai, kas pirmiau išdėstyta, taikoma tik tuo atveju, kai ieškovas turi galimybę kreiptis į teismą, kuris valdo fondą, ir kai reikalavimas faktiškai gali būti patenkintas iš fondo. Mirties ir kūno sužalojimo atvejai 11 straipsnis Reikalavimai dėl mirties ar kūno sužalojimo turi pirmenybę prieš kitus reikalavimus, išskyrus atvejus, kai bendra tokių reikalavimų suma viršija du trečdalius bendro pagal 9 straipsnio 1 dalį nustatyto dydžio. Privalomasis savininko draudimas 12 straipsnis 1. Laivo, įregistruoto valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, ir vežančio pavojingas ir kenksmingas medžiagas, savininkas privalo turėti draudimą ar kitokią finansinę garantiją, tokią kaip banko ar panašios finansų įstaigos garantiją, sumoms, nustatytoms taikant 9 straipsnio 1 dalyje numatytas atsakomybės ribas, kad būtų užtikrinta draudiminė apsauga atsakomybei už žalą pagal šią Konvenciją. 2. Kai valstybės, šios Konvencijos Šalies, atitinkama institucija nustato, kad šio straipsnio 1 dalies reikalavimai yra įvykdyti, kiekvienam laivui išduodamas privalomojo draudimo liudijimas, patvirtinantis pagal šios Konvencijos nuostatas galiojantį draudimą ar kitą finansinę garantiją. Valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, įregistruotam laivui tokį privalomojo draudimo liudijimą išduoda ar patvirtina laivo registracijos valstybės institucija; valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, neįregistruotam laivui jį gali išduoti ar patvirtinti atitinkama bet kurios valstybės, šios Konvencijos Šalies, institucija. Šis privalomojo draudimo liudijimas turi būti I priede pateikto pavyzdžio formos ir jame turi būti nurodyta: a) laivo pavadinimas, skiriamasis numeris ar raidės ir registracijos uostas; b) savininko pavadinimas (vardas ir pavardė) ir jo pagrindinė verslo vieta; c) TJO laivo identifikavimo numeris; d) garantijos rūšis ir trukmė; e) draudiko ir kito garantiją suteikusio asmens pavadinimas (vardas ir pavardė) bei pagrindinė verslo vieta ir, prireikus, vieta, kur sudarytas draudimas ar suteikta garantija; f) liudijimo galiojimo laikas, kuris negali būti ilgesnis negu draudimo ar kitos garantijos galiojimo laikas. 3. Privalomojo draudimo liudijimas yra išrašomas oficialia jį išduodančios valstybės kalba ar kalbomis. Jei ta oficiali kalba nėra nei anglų, nei prancūzų ar ispanų, tekste turi būti vertimas į vieną iš šių kalbų. 4. Privalomojo draudimo liudijimas laikomas laive, o jo kopija atiduodama saugoti laivus registruojančioms institucijoms arba, jeigu laivas nėra įregistruotas valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, liudijimą išdavusios ar patvirtinusios valstybės institucijai. 5. Draudimas ar kitokia finansinė garantija neatitinka šio straipsnio reikalavimų, jei dėl kitų priežasčių, nei draudimo ar garantijos, nurodytos liudijime pagal šio straipsnio 2 dalį, galiojimo laiko pabaiga, jis gali nustoti galioti anksčiau negu praėjus trims mėnesiams nuo dienos, kai pranešimas apie jo galiojimo pabaigą buvo pateiktas šio straipsnio 4 dalyje nurodytoms institucijoms, išskyrus atvejį, kai liudijimas yra perduodamas toms institucijoms arba kai per minėtą laikotarpį buvo išduotas naujas liudijimas. Pirmiau išdėstytos nuostatos taip pat bus taikomos kiekvienam pakeitimui, dėl kurio draudimas ar garantija nebeatitinka šio straipsnio reikalavimų. 6. Privalomojo draudimo liudijimo išdavimo ir galiojimo sąlygas nustato laivo registracijos valstybė atsižvelgdama į šio straipsnio nuostatas. 7. Taikant šią Konvenciją valstybės, šios Konvencijos Šalys, pagal šio straipsnio 2 dalį išduoti arba patvirtinti privalomojo draudimo liudijimai yra pripažįstami kitų valstybių, šios Konvencijos Šalių, ir laikomi turinčiais tokią pat galią, kaip ir jų pačių išduoti ar patvirtinti privalomojo draudimo liudijimai, netgi jei jie yra išduoti ar patvirtinti valstybėje narėje neįregistruotam laivui. Valstybė, šios Konvencijos Šalis, gali bet kuriuo metu prašyti konsultacijos su liudijimą išdavusia ar patvirtinusia valstybe, jei ji mano, kad liudijime nurodytas draudikas ar garantas nėra finansiškai pajėgus įvykdyti šios Konvencijos nustatytų prievolių. 8. Kiekvienas reikalavimas atlyginti žalą gali būti pareiškiamas tiesiogiai draudikui arba kitam asmeniui, suteikusiam finansinę garantiją savininko atsakomybei už žalą. Šiuo atveju atsakovas gali pasinaudoti pagal šio straipsnio 1 dalį nustatytomis atsakomybės ribomis, net jei savininkas neturi tiesės riboti savo atsakomybės. Dar jis gali pasinaudoti gynybos argumentais (kitais nei savininko bankrotas ar likvidavimas), kuriuos naudoti turėtų teisę pats savininkas. Be to, atsakovas gali pasinaudoti gynybos argumentais, kad žala atsirado dėl paties savininko tyčinio aplaidumo, tačiau atsakovas negali pasinaudoti jokiais kitais gynybos argumentais, kuriais jis turėtų teisę naudotis savininko jam iškeltoje byloje. Atsakovas visais atvejais turi teisę reikalauti, kad į procesą būtų įtrauktas ir savininkas. 9. Bet kurios sumos, gautos iš šio straipsnio 1 dalyje numatyto draudimo ar finansinės garantijos, gali būti naudojamos tik pagal šią Konvenciją pareikštiems reikalavimams patenkinti. 10. Valstybė, šios Konvencijos Šalis, neleidžia verstis verslu su jos vėliava plaukiojančiam laivui, kuriam taikomas šis straipsnis, jeigu nėra išduoto liudijimo pagal šio straipsnio 2 arba 12 dalį. 11. Atsižvelgdama į šio straipsnio nuostatas, kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, pagal savo nacionalinę teisę užtikrina, kad kiekvienam bet kur įregistruotam laivui, įplaukiančiam į jos teritorijoje esantį uostą ar išplaukiančiam iš jo, atvykstančiam į jos teritoriniuose vandenyse esantį įrenginį ar išvykstančiam iš jo, galioja šio straipsnio 1 dalyje nurodytų sumų draudimas ar kitokia finansinė garantija. 12. Jei valstybei, šios Konvencijos Šaliai, priklausantis laivas neturi draudimo ar kitokios finansinės garantijos, jam netaikomos su tuo susijusios šio straipsnio nuostatos, bet laive turi būti laivo registracijos valstybės atitinkamų institucijų išduotas privalomojo draudimo liudijimas, patvirtinantis, kad laivas priklauso tai valstybei ir kad laivo atsakomybė yra garantuota pagal šio straipsnio 1 nustatytas ribas. Šis liudijimas, kiek įmanoma, turi atitikti šio straipsnio 2 dalyje nurodytą pavyzdį. III SKYRIUS TARPTAUTINIO PAVOJINGŲ IR KENKSMINGŲ MEDŽIAGŲ FONDO (PKM FONDO) KOMPENSACIJA PKM fondo įsteigimas 13 straipsnis 1. Steigiamas Tarptautinis pavojingų ir kenksmingų medžiagų fondas (toliau – PKM fondas), kurio tikslai yra šie: a) teikti kompensacijas už žalą, padarytą vežant pavojingas ir kenksmingas medžiagas jūra, kiek II skyriuje numatyta apsauga yra nepakankama ar neprieinama; b) vykdyti gretutinius uždavinius, išdėstytus 15 straipsnyje. 2. Kiekvienoje valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, PKM fondas yra pripažįstamas kaip juridinis asmuo, pagal tos valstybės įstatymus galintis prisiimti teises ir prievoles ir būti bylos šalimi tos valstybės teismuose. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, Direktorių pripažįsta teisėtu PKM Fondo atstovu. Kompensacija 14 straipsnis 1. Vykdydamas 13 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą funkciją, PKM fondas išmoka kompensaciją kiekvienam žalą patyrusiam asmeniui, jei šis asmuo negali gauti visos tinkamos kompensacijos už žalą II skyriuje nustatytomis sąlygomis, kadangi: a) II skyrius nenumato jokios atsakomybės už žalą; b) savininkas, atsakingas už žalą pagal II skyrių, yra finansiškai nepajėgus visiškai įvykdyti prievolių pagal šią Konvenciją ir bet kuri finansinė garantija, kuri gali būti suteikta pagal II skyrių, nesuteikia draudiminės apsaugos ar yra nepakankama patenkinti reikalavimus atlyginti padarytą žalą; savininkas yra laikomas finansiškai nepajėgiu įvykdyti šias prievoles, o finansinė garantija yra laikoma nepakankama, jei žalą patyręs asmuo, ėmęsis visų pagrįstų veiksmų pasinaudoti esamais teisiniais teisės gynimo būdais, negalėjo gauti visos kompensacijos sumos pagal II skyrių; c) padaryta žala viršija savininko atsakomybę II skyriuje nustatytomis sąlygomis. 2. Šiame straipsnyje savininko savanoriškai pagrįstai turėtos išlaidos arba pagrįsti nuostoliai siekiant išvengti žalos ar ją sumažinti yra laikomos žala. 3. PKM fondas neužsitraukia jokios prievolės pagal pirmesnes šio straipsnio dalis, jei: a) jis įrodo, kad žala atsirado dėl karo, karo veiksmų, pilietinio karo, sukilimo arba buvo padaryta pavojingų ir kenksmingų medžiagų, nutekėjusių ar išmestų iš valstybei priklausančio ar jos valdomo ir įvykio metu tik Vyriausybės nekomerciniams tikslams naudojamo karo ar kitokio laivo, arba b) ieškovas negali įrodyti, jog yra pagrįsta tikimybė, kad žala atsirado dėl įvykio, kuriame dalyvavo vienas ar daugiau laivų. 4. Jei PKM fondas įrodo, kad žala visiškai ir iš dalies atsirado arba dėl žalą patyrusio asmens veikimo ar neveikimo siekiant padaryti žalą, arba dėl to asmens aplaidumo, PKM fondas gali būti visiškai ar iš dalies atleistas nuo prievolės mokėti kompensaciją šiam asmeniui. PKM fondas bet kuriuo atveju yra atleidžiamas nuo šios prievolės tiek, kiek savininkas gali būti atleistas nuo atsakomybės pagal 7 straipsnio 3 dalį. Tačiau PKM fondas neatleidžiamas nuo šios prievolės dėl prevencinių priemonių. 5. a) Išskyrus b punkte numatytus atvejus, bendras PKM fondo pagal šį straipsnį mokėtinos kompensacijos dydis dėl kiekvieno atskiro įvykio yra ribojamas taip, kad bendra to dydžio suma ir pagal II skyrių už žalą šios Konvencijos taikymo srityje faktiškai išmokėtos kompensacijos dydis neviršytų 250 milijonų apskaitos vienetų. b) Bendras PKM fondo pagal šį straipsnį mokėtinos kompensacijos dydis už žalą, atsiradusią dėl išskirtinio, neišvengiamo ir neįveikiamo pobūdžio gamtos reiškinio, neviršija 250 milijonų apskaitos vienetų. c) Pagal 9 straipsnio 3 dalį sudaryto fondo sukauptos palūkanos, jei jų yra, yra neįskaitomos apskaičiuojant didžiausią PKM fondo mokėtiną kompensaciją pagal šį straipsnį. d) Šiame straipsnyje nurodyti dydžiai yra perskaičiuojami į nacionalinę valiutą pagal tos valiutos vertę specialiosios skolinimosi teisės atžvilgiu tą dieną, kai PKM fondo susirinkimas priima sprendimą dėl kompensacijos išmokėjimo pirmosios datos. 6. Tais atvejais, kai pripažintų reikalavimų PKM fondui suma viršija bendrą pagal šio straipsnio 5 dalį mokėtinos kompensacijos dydį, turima suma yra padalijama taip, kad kiekvieno pripažinto reikalavimo ir faktiškai pagal šią Konvenciją ieškovo gauto žalos atlyginimo dydžio santykis būtų vienodas visiems ieškovams. Reikalavimai dėl mirties ar kūno sužalojimo turi pirmenybę prieš kitus reikalavimus, išskyrus atvejus, kai bendra tokių reikalavimų suma viršija du trečdalius bendro pagal šio straipsnio 5 dalį nustatyto dydžio. 7. PKM fondo susirinkimas gali nuspręsti, kad išimtiniais atvejais kompensacija pagal šią Konvenciją gali būti mokama, net jeigu savininkas nėra sudaręs fondo pagal II skyrių. Tokiais atvejais atitinkamai taikomas šio straipsnio 5 dalies d punktas. Gretutiniai PKM fondo uždaviniai 15 straipsnis Vykdydamas 13 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą funkciją, PKM fondas vykdo šiuos uždavinius: a) svarsto PKM fondui pareikštus reikalavimus; b) kiekvieniems kalendoriniams metams biudžeto forma sudaro sąmatą: Išlaidos: i) atitinkamų metų PKM fondo administravimo sąnaudos ir išlaidos bei galimas ankstesnių metų operacijų deficitas; ii) išmokos, kurias PKM fondas turi išmokėti atitinkamais metais; Įplaukos: iii) lėšų likutis nuo ankstesnių metų operacijų, įskaitant galimas palūkanas; iv) per metus mokėtinos pradinės įmokos; v) metinės įmokos, jei jų reikia biudžetui subalansuoti; vi) bet kurios kitos įplaukos; c) prireikus valstybės, šios Konvencijos Šalies, prašymu teikia pagalbą, kad ta valstybė skubiai užtikrintų personalą, medžiagas ir paslaugas, reikalingas valstybei, kad būtų imtasi priemonių dėl įvykio, dėl kurio į PKM fondą gali būti kreipiamasi išmokėti kompensaciją pagal šią Konvenciją, atsirandančiai žalai išvengti arba ją sumažinti; d) vidaus tvarkos taisyklėse nustatytomis sąlygomis teikia kreditus siekiant imtis prevencinių priemonių dėl žalos, atsirandančios dėl konkretaus įvykio, dėl kurio į PKM fondą gali būti kreipiamasi išmokėti kompensaciją pagal šią Konvenciją. Bendrosios nuostatos dėl įmokų 16 straipsnis 1. PKM fondas turi bendrąją sąskaitą, kuri yra dalijama į skyrius. 2. Atsižvelgiant į 19 straipsnio 3 ir 4 dalis, PKM fondas taip pat turi atskiras sąskaitas dėl: a) naftos, kaip apibrėžta 1 straipsnio 5 dalies a punkto i papunktyje (naftos sąskaita); b) suskystintų gamtinių dujų iš lengvųjų angliavandenilių, kurių pagrindinė sudedamoji dalis yra metanas (SGD sąskaita); c) suskystintų naftos dujų iš lengvųjų angliavandenilių, kurių pagrindinės sudedamosios dalys yra propanas ir butanas (SND sąskaita). 3. Į PKM fondą yra mokamos pradinės įmokos ir prireikus metinės įmokos. 4. PKM fondo įmokos į bendrąją sąskaitą yra mokamos pagal 18 straipsnį, į atskiras sąskaitas - pagal 19 straipsnį, o arba į bendrąją sąskaitą, arba į atskiras sąskaitas - pagal 20 straipsnį arba 21 straipsnio 5 dalį. Atsižvelgiant į 19 straipsnio 6 dalį, bendroji sąskaita yra naudojama kompensuoti žalą, padarytą tų pavojingų ir kenksmingų medžiagų, kurioms skirta ta sąskaita, o atskira sąskaita yra naudojama kompensuoti žalą, padarytą tos pavojingos ir kenksmingos medžiagos, kuriai skirta ta sąskaita. 5. Taikant 18 straipsnį, 19 straipsnio 1 dalies a punkto i, ii papunkčius ir c punktą, 20 straipsnį ir 21 straipsnio 5 dalį tais atvejais, kai valstybės, šios Konvencijos Šalies, teritorijoje bet kurio asmens per kalendorinius metus gauto tam tikro tipo įmokinio krovinio kiekis, sudėtas su toje pačioje valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, tais pačiais metais susijusio asmens ar asmenų gautais to paties krovinio kiekiais, viršija atitinkamuose punktuose nurodytą ribą, šis asmuo įmokas moka pagal to asmens faktiškai gautą kiekį, nepaisant to, kad tas kiekis neviršijo atitinkamos ribos. 6. Susijęs asmuo - tai kiekvienas filialas ar bendrai valdoma įmonė. Klausimas, ar koks nors asmuo atitinka šį apibrėžimą, yra sprendžiamas pagal atitinkamos valstybės nacionalinę teisę. Bendrosios nuostatos dėl metinių įmokų 17 straipsnis 1. Metinės įmokos į bendrąją sąskaitą ir kiekvieną atskirą sąskaitą renkamos tiktai tuomet, kai reikia mokėti išmokas iš atitinkamos sąskaitos. 2. Metines įmokas, mokėtinas pagal 18, 19 straipsnius ir 21 straipsnio 5 dalį, nustato susirinkimas, o jos apskaičiuojamos pagal tuos straipsnius remiantis per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, gauto arba 19 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytų krovinių atžvilgiu iškrauto įmokinio krovinio vienetais. 3. Susirinkimas nustato bendrą metinių įmokų, renkamų į bendrąją sąskaitą ir kiekvieną atskirą sąskaitą, dydį. Po to Direktorius kiekvienos valstybės, šios Konvencijos Šalies, kiekvienam asmeniui, privalančiam mokėti įmokas pagal 18 straipsnį, 19 straipsnio 1 dalį ir 21 straipsnio 5 dalį, apskaičiuoja to asmens metinės įmokos į kiekvieną sąskaitą dydį remdamasis tam asmeniui per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, nustatyta suma už kiekvieną įmokinio krovinio vienetą, apie kurį buvo pranešta. Bendrajai sąskaitai pirmiau minėta nustatyta suma už vieną įmokinio krovinio vienetą kiekvienam skyriui yra apskaičiuojama pagal šios Konvencijos II priede išdėstytas taisykles. Kiekvienai atskirai sąskaitai pirmiau minėta nustatyta suma už vieną įmokinio krovinio vienetą yra apskaičiuojama dalijant bendrą metinę įmoką, kurią reikia įmokėti į tą sąskaitą, iš bendro tai sąskaitai priklausančio krovinio kiekio. 4. Susirinkimas taip pat gali nustatyti metines įmokas administracinėms išlaidoms ir spręsti dėl tokių išlaidų padalijimo pagal bendrosios sąskaitos skyrius ir atskiras sąskaitas. 5. Susirinkimas taip pat sprendžia dėl kompensacijos, kuri mokama atlyginti dviejų ar daugiau medžiagų, priskiriamų skirtingoms sąskaitoms ar skyriams, padarytą žalą, dydžių padalijimo atitinkamoms sąskaitoms ir skyriams, remdamasis apskaičiavimu, kokiu mastu kiekviena iš tų medžiagų buvo susijusi su ta žala. Metinės įmokos į bendrąją sąskaitą 18 straipsnis 1. Atsižvelgiant į 16 straipsnio 5 dalį, metines įmokas į bendrąją sąskaitą už kiekvieną valstybę, šios Konvencijos Šalį, moka kiekvienas asmuo, kuris ankstesniais kalendoriniais metais ar kitais metais, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, toje valstybėje gavo daugiau kaip 20000 tonų įmokinio krovinio, išskyrus 19 straipsnio 1 dalyje nurodytas medžiagas, kuris priskiriamas šiems skyriams: a) biriosios medžiagos, nurodytos 1 straipsnio 5 dalies a punkto vii papunktyje; b) medžiagos, nurodytos 2 dalyje; c) kitos medžiagos. 2. Metines įmokas į bendrąją sąskaitą taip pat turi mokėti asmenys, kurie turėtų mokėti įmokas į atskirą sąskaitą pagal 19 straipsnio 1 dalį, jeigu naudojimasis ja nebūtų buvęs atidėtas ar sustabdytas pagal 19 straipsnį. Kiekviena atskira sąskaita, kai naudojimasis ja atidėtas ar sustabdytas pagal 19 straipsnį, sudaro atskirą bendrosios sąskaitos skyrių. Metinės įmokos į atskiras sąskaitas 19 straipsnis 1. Atsižvelgiant į 16 straipsnio 5 dalį, metines įmokas į atskiras sąskaitas už kiekvieną valstybę, šios Konvencijos Šalį, moka: a) į naftos sąskaitą, i) kiekvienas asmuo, kuris toje valstybėje per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, gavo daugiau kaip 150000 tonų įmokinės naftos, kaip apibrėžta 1971 m. Tarptautinės konvencijos dėl tarptautinio taršos nafta padarytos žalos kompensavimo fondo įkūrimo, su pakeitimais, 1 straipsnio 3 dalyje, ir kuris turi ar turėtų mokėti įmokas į Tarptautinį taršos nafta padarytos žalos kompensavimo fondą pagal tos konvencijos 10 straipsnį; ii) kiekvienas asmuo, kuris toje valstybėje per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, gavo 20000 tonų viršijantį bendrą kiekį kitokių nesupakuotų vežamų naftos produktų, išvardytų 1973 metų Tarptautinės konvencijos dėl teršimo iš laivų prevencijos, iš dalies pakeistos 1978 m. protokolu, su pakeitimais, I priede; b) į SGD sąskaitą - kiekvienas asmuo, kuris per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, turėjo nuosavybės teisę į SGD krovinį, iškrautą tos valstybės uoste ar terminale; c) į SND sąskaitą - kiekvienas asmuo, kuris per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, toje valstybėje gavo 20000 tonų viršijantį bendrą kiekį SND. 2. Atsižvelgiant į šio straipsnio 3 dalį, 1 dalyje nurodytos atskiros sąskaitos pradeda veikti tuo pačiu metu kaip ir bendroji sąskaita. 3. Pradinis naudojimasis 16 straipsnyje nurodyta atskira sąskaita atidedamas tol, kol įmokinio krovinio kiekiai pagal tą sąskaitą per ankstesnius kalendorinius metus ar kitus metus, kuriuos gali nustatyti susirinkimas, viršys šiuos lygius: a) naftos sąskaitai – 350000 tonų įmokinio krovinio, b) SGD sąskaitai – 20 milijonų tonų įmokinio krovinio, c) SND sąskaitai – 15 milijonų tonų įmokinio krovinio. 4. Susirinkimas gali sustabdyti atskiros sąskaitos naudojimą, jei: a) įmokinio krovinio kiekiai pagal tą sąskaitą per ankstesnius kalendorinius metus sumažėjo žemiau šio straipsnio 3 dalyje nurodyto atitinkamo lygio, arba b) praėjus šešiems mėnesiams nuo to dienos, kai turėjo būti sumokėtos įmokos, bendra nesumokėtų įmokų suma pagal tą sąskaitą viršija 10 % paskutinės rinkliavos į tą sąskaitą pagal šio straipsnio 1 dalį. 5. Susirinkimas gali atnaujinti pagal šio straipsnio 4 dalį sustabdytą atskiros sąskaitos naudojimą. 6. Kiekvienas asmuo, kuris turėtų mokėti įmokas į atskirą sąskaitą, kai naudojimasis ja buvo atidėtas pagal šios straipsnio 3 dalį arba sustabdytas pagal 4 dalį, to asmens į tą atskirą sąskaitą mokėtinas įmokas moka į bendrąją sąskaitą. Būsimoms įmokoms apskaičiuoti atidėta ar sustabdyta atskira sąskaita sudaro naują bendrosios sąskaitos skyrių ir jai taikoma II priede apibūdinta PKM taškų sistema. Pradinės įmokos 20 straipsnis 1. Kiekvienai valstybei, šios Konvencijos Šaliai, mokamos pradinės įmokos dydis kiekvienam asmeniui, kuriam reikia mokėti įmokas pagal 16 straipsnio 5 dalį, 18, 19 straipsnius ir 21 straipsnio 5 dalį, yra apskaičiuojamas remiantis fiksuota suma, kuri yra vienoda bendrajai sąskaitai ir kiekvienai atskirai sąskaitai, už kiekvieną vienetą įmokinio krovinio, gauto ar, SGD atžvilgiu, iškrauto toje valstybėje per praėjusius kalendorinius metus iki šios Konvencijos įsigaliojimo tai valstybei. 2. 1 dalyje minėtą fiksuotą sumą ir vienetus atskiriems bendrosios sąskaitos skyriams, taip pat kiekvienai atskirai sąskaitai nustato susirinkimas. 3. Pradinės įmokos yra sumokamos per tris mėnesius nuo tos dienos, kai PKM fondas išrašo asmenims, kurie turi mokėti įmokas pagal šio straipsnio 1 dalį, sąskaitas už kiekvieną valstybę, šios Konvencijos Šalį. Pranešimai 21 straipsnis 1. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, užtikrina, kad kiekvienas asmuo, turintis pagal 18, 19 straipsnius arba šio straipsnio 5 dalį mokėti įmokas, būtų įtrauktas į sąrašą, kurį pagal šio straipsnio nuostatas turi sudaryti ir atnaujinti Direktorius. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nustatytiems tikslams kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, PKM fondo vidaus tvarkos taisyklėse nustatytu laiku ir būdu Direktoriui praneša kiekvieno asmens, kuris pagal 18, 19 straipsnius arba šio straipsnio 5 dalį už tą valstybę turi mokėti įmokas, pavadinimą ir adresą, taip pat atitinkamus įmokinio krovinio kiekius, už kuriuos šis asmuo turi mokėti praėjusių kalendorinių metų įmokas. 3. Kad būtų nustatyta, kas tam tikru laiku yra tie asmenys, kurie turi mokėti įmokas pagal 18, 19 straipsnius ar šio straipsnio 5 dalį, ir, jei taikytina, kokie krovinio kiekiai, priskiriami kiekvienam tokiam asmeniui nustatant įmokos dydį, šis sąrašas yra pakankamas jame pateiktų faktų įrodymas. 4. Tais atvejais, kai valstybė, šios Konvencijos Šalis, nevykdo savo įsipareigojimų pranešti Direktoriui šio straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją ir dėl to PKM fondas patiria finansinį nuostolį, ta valstybė, šios Konvencijos Šalis, turi kompensuoti PKM fondui šį nuostolį. Susirinkimas Direktoriaus teikimu sprendžia, ar kuri nors valstybė narė turi mokėti tokią kompensaciją. 5. Dėl įmokinio krovinio, vežamo iš vieno kurios nors valstybės, šios Konvencijos Šalies, uosto ar terminalo į kitą uostą ar terminalą toje pačioje valstybėje ir ten iškraunamo, valstybės, šios Konvencijos Šalys, turi pasirinkimą pateikti PKM fondui pranešimą, apimantį visus gaunamus įmokinio krovinio kiekius, nurodydamos bendrą metinį kiekį pagal kiekvieną sąskaitą, įskaitant kiekius, už kuriuos įmokos mokėtinos pagal 16 straipsnio 5 dalį. Pateikdama šį pranešimą valstybė, šios Konvencijos Šalis, arba: a) praneša PKM fondui, kad ta valstybė PKM fondui už bendrą kiekį į kiekvieną sąskaitą už atitinkamus metus mokės vieną bendrą sumą, arba b) paveda PKM fondui nustatyti įmokas už bendrą kiekį į kiekvieną sąskaitą pateikiant sąskaitas atskiriems gavėjams arba SGD atveju – nuosavybės teisės turėtojui, kuris iškrauna tos valstybės, šios Konvencijos Šalies, jurisdikcijoje, už kiekvieno iš jų mokėtiną kiekį. Šie asmenys yra nustatomi pagal atitinkamos valstybės nacionalinę teisę. Įmokų nemokėjimas 22 straipsnis 1. Už kiekvienos įmokos sumą, kuri turėjo būti sumokėta pagal 18, 19, 20 straipsnius ar 21 straipsnio 5 dalį ir yra nesumokėta, yra imamos palūkanos, kurių norma nustatoma pagal PKM fondo vidaus tvarkos taisykles, nustatant sąlygą, kad skirtingomis aplinkybėmis gali būti nustatoma skirtinga norma. 2. Tais atvejais, kai asmuo, turintis mokėti įmokas pagal 18, 19, 20 straipsnius ar 21 straipsnio 5 dalį, nevykdo prievolių mokėti kurią nors tokią įmoką ar jos dalį ir yra skolingas, Direktorius PKM fondo vardu dėl to asmens imasi visų atitinkamų priemonių, įskaitant civilinį ieškinį, kad nesumokėta suma būtų išieškota. Tačiau tais atvejais, kai prievolių nevykdantis mokėtojas yra akivaizdžiai nemokus arba kai aplinkybės kitaip tai pateisina, susirinkimas, remdamasis Direktoriaus teikimu, gali nutarti dėl to mokėtojo nesiimti jokių veiksmų arba juos nutraukti. Valstybių, šios Konvencijos Šalių, pasirenkamoji atsakomybė už įmokų mokėjimą 23 straipsnis 1. Nepažeidžiant 21 straipsnio 5 dalies, Valstybė, šios Konvencijos Šalis, deponuodama savo ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumentą arba bet kada vėliau, gali pareikšti, jog ji prisiima atsakomybę už prievoles, pagal šią Konvenciją taikomas kiekvienam asmeniui, turinčiam mokėti įmokas pagal 18, 19, 20 straipsnius ar 21 straipsnio 5 dalį už pavojingas ir kenksmingas medžiagas, gautas arba iškrautas tos valstybės teritorijoje. Toks pareiškimas yra sudaromas raštu ir jame nurodomi prisiimami įsipareigojimai. 2. Kai pareiškimas pagal šio straipsnio 1 dalį yra daromas dar neįsigaliojus šiai Konvencijai pagal 46 straipsnį, jis deponuojamas Generaliniam Sekretoriui, o jis šiai Konvencijai įsigaliojus pareiškimą perduoda Direktoriui. 3. Pareiškimas pagal šio straipsnio 1 dalį, padarytas įsigaliojus šiai Konvencijai, yra deponuojamas Direktoriui. 4. Pagal šį straipsnį padarytą pareiškimą atitinkama valstybė gali atšaukti apie tai pranešdama Direktoriui. Toks pranešimas įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo tos dienos, kai Direktorius jį gauna. 5. Kiekviena valstybė, kurią saisto pagal šį straipsnį padarytas pareiškimas, bet kurioje kompetentingame teisme jai iškeltoje byloje dėl pareiškime nurodyto įsipareigojimo atsisako bet kokio imuniteto, kuriuo ji priešingu atveju būtų turėjusi teisę remtis. Organizavimas ir administravimas 24 straipsnis PKM fondą administruoja susirinkimas ir Direktoriaus vadovaujamas Sekretoriatas. Susirinkimas 25 straipsnis Susirinkime dalyvauja visos valstybės, šios Konvencijos Šalys. 26 straipsnis Susirinkimo funkcijos yra šios: a) kiekvienoje eilinėje sesijoje išsirinkti pirmininką ir du pirmininko pavaduotojus, kurie pareigas eina iki kitos eilinės sesijos; b) atsižvelgiant į šios Konvencijos nuostatas, nustatyti savo darbo tvarkos taisykles; c) parengti, taikyti ir nuolat peržiūrėti vidaus tvarkos taisykles ir finansinius nuostatus, susijusius su PKM fondo paskirtimi, apibūdinta 13 straipsnio 1 dalies a punkte, ir PKM fondo gretutiniais uždaviniais, išvardytais 15 straipsnyje; d) skirti Direktorių ir priimti nuostatas dėl kitų reikalingų darbuotojų skyrimo bei nustatyti Direktoriaus ir kitų darbuotojų tarnybos sąlygas; e) priimti metinį biudžetą, parengtą pagal 15 straipsnio b dalį; f) prireikus svarstyti ir tvirtinti Direktoriaus rekomendacijas dėl įmokinio krovinio apibrėžimo taikymo srities; g) skirti auditorius ir tvirtinti PKM fondo ataskaitas; h) tvirtinti PKM fondui pateiktų reikalavimų apmokėjimą, priimti sprendimus dėl esamo kompensacijos dydžio padalijimo ieškovams pagal 14 straipsnį ir nustatyti sąlygas, kuriomis remiantis pagal reikalavimus yra mokamos laikinos išmokos siekiant užtikrinti, kad kuo greičiau būtų atlyginta nukentėjusiesiems padaryta žala; i) bent iš 7 ir ne daugiau kaip iš 15 narių steigti komitetą dėl žalos atlyginimo ir bet kurį kitą jo nuomone reikalingą laikiną ar nuolatinį pavaldų organą, nustatyti ir suteikti jam įgaliojimus, reikalingus atlikti jam patikėtas funkcijas; skirdamas tokio organo narius, susirinkimas stengiasi garantuoti teisingą geografinį narių pasiskirstymą ir užtikrinti, kad valstybėms, šios Konvencijos Šalims, būtų deramai atstovaujama; tokio pavaldaus organo darbui gali būti mutatis mutandis taikomos susirinkimo darbo tvarkos taisyklės; j) nustatyti, kurioms valstybėms, kurios nėra šios Konvencijos Šalys, kurioms asocijuotosioms organizacijos narėms ir kokioms tarpvyriausybinėms ir tarptautinėms nevyriausybinėms organizacijoms, nesuteikiant balsavimo teisės, leisti dalyvauti susirinkimo ir pavaldžių organų posėdžiuose; k) duoti nurodymus Direktoriui ir pavaldiems organams dėl PKM fondo administravimo; l) prižiūrėti, ar tinkamai vykdoma ši Konvencija ir susirinkimo sprendimai; m) kas penkeri metai apžvelgti šios Konvencijos įgyvendinimą, ypač atkreipiant dėmesį į įmokų apskaičiavimo sistemos ir įmokų mechanizmo, taikomo vidaus prekybai, veikimą; n) vykdyti kitas jam pagal Konvenciją skirtas arba PKM fondui deramai veikti reikalingas funkcijas. 27 straipsnis 1. Eilines susirinkimo sesijas vieną kartą per kalendorinius metus šaukia Direktorius. 2. Neeilines susirinkimo sesijas Direktorius šaukia bent vieno trečdalio susirinkimo narių prašymu, o pasikonsultavęs su susirinkimo pirmininku gali sušaukti jas savo iniciatyva. Apie tokias sesijas Direktorius nariams praneša bent prieš 30 dienų. 28 straipsnis Susirinkimo narių dauguma sudaro jo posėdžių kvorumą. Sekretoriatas 29 straipsnis 1. Sekretoriatą sudaro Direktorius ir PKM fondui administruoti reikalingi darbuotojai. 2. Direktorius yra PKM fondo teisėtas atstovas. 30 straipsnis 1. Direktorius yra vyriausiasis PKM fondo administracijos pareigūnas. Pagal susirinkimo priimtus nurodymus Direktorius vykdo tas funkcijas, kurias Direktoriui numato ši Konvencija, PKM fondo vidaus tvarkos taisyklės ir susirinkimas. 2. Direktorius pirmiausia: a) skiria darbuotojus, reikalingus PKM fondui administruoti; b) imasi visų reikiamų priemonių, kad PKM fondo turtas būtų tinkamai administruojamas; c) renka pagal šią Konvenciją mokėtinas įmokas, pirmiausia laikydamasis 22 straipsnio 2 dalies nuostatų; d) kiek reikia reikalavimams PKM fondui tvarkyti ir kitoms PKM fondo funkcijoms atlikti, samdo teisės, finansų ir kitus ekspertus; e) imasi visų tinkamų priemonių reikalavimams PKM fondui tvarkyti, nepažeisdamas ribų ir sąlygų, nustatytinų PKM fondo vidaus tvarkos taisyklėse, įskaitant galutinį sprendimą dėl reikalavimų be išankstinio susirinkimo patvirtinimo tais atvejais, kai tos taisyklės tai leidžia; f) rengia ir susirinkimui pateikia kiekvienų metų finansines ataskaitas ir biudžeto sąmatas; g) konsultuodamasis su susirinkimo pirmininku, rengia ir skelbia pranešimą apie PKM fondo veiklą praėjusiais kalendoriniais metais; h) rengia, kaupia ir platina dokumentus bei informaciją, kurie gali būti reikalingi susirinkimui ir pavaldžių organų darbui. 31 straipsnis 1. Direktorius, darbuotojai ir Direktoriaus paskirti ekspertai, eidami savo pareigas, neprašo ir nevykdo jokios Vyriausybės ar bet kurios kitos su PKM fondu nesusijusios valdžios institucijos nurodymų. 2. Jie susilaiko nuo bet kurių veiksmų, kurie galėtų neigiamai paveikti jų, kaip tarptautinių pareigūnų, padėtį. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, įsipareigoja gerbti Direktoriaus, darbuotojų ir Direktoriaus paskirtų ekspertų pareigų išimtinai tarptautinį pobūdį ir nesiekti daryti jiems įtaką jiems atliekant savo pareigas. Finansai 32 straipsnis 1. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, apmoka savo į susirinkimą siunčiamos delegacijos ir savo atstovų pavaldžiuose organuose atlyginimą, kelionės ir kitas išlaidas. 2. Visas kitas išlaidas, patiriamas dėl PKM fondo veiklos, padengia PKM fondas. Balsavimas 33 straipsnis Balsavimui susirinkime taikomos šios nuostatos: a) kiekvienas narys turi po vieną balsą; b) išskyrus 34 straipsnyje nustatytus atvejus, susirinkimo sprendimai yra priimami dalyvaujančių ir balsuojančių narių balsų dauguma; c) sprendimai, kuriems priimti reikia dviejų trečdalių balsų daugumos, yra priimami dviejų trečdalių dalyvaujančių narių balsų dauguma; d) šiame straipsnyje žodžių junginys "dalyvaujantys nariai" reiškia "posėdyje balsavimo metu dalyvaujantys nariai", o žodžių junginys "dalyvaujantys ir balsuojantys nariai" reiškia "dalyvaujantys ir" už "arba" prieš "balsuojantys nariai". Balsavimo metu susilaikantys nariai yra laikomi nebalsuojančiais. 34 straipsnis Dviejų trečdalių balsų dauguma susirinkime reikalinga priimant šiuos sprendimus: a) sprendimą sustabdyti arba atnaujinti atskiros sąskaitos naudojimą pagal 19 straipsnio 4 ar 5 dalį; b) sprendimą nesiimti veiksmų dėl mokėtojo ar juos nutraukti pagal 22 straipsnio 2 dalį; c) skirti Direktorių pagal 26 straipsnio d punktą; d) steigti pavaldžius organus pagal 26 straipsnio i punktą bei su jų steigimu susijusiems klausimams nagrinėti; e) sprendimą pagal 51 straipsnio 1 dalį, kad ši Konvencija ir toliau galiotų. Atleidimas nuo mokesčių ir nuostatos dėl valiutos 35 straipsnis 1. PKM fondas, jo turtas, įplaukos, įskaitant įmokas, ir kitas turtas, reikalingas 13 straipsnio 1 dalyje nurodytoms funkcijoms vykdyti, visose valstybėse, šios Konvencijos Šalyse, neapmokestinami tiesioginiais mokesčiais. 2. Kai PKM fondas įsigyja daug kilnojamojo ar nekilnojamojo turto arba paslaugų, kurių reikia jo oficialiai veiklai siekiant 13 straipsnio 1 dalyje nustatytų tikslų ir į kurių kainą įeina netiesioginiai mokesčiai ar pardavimo mokesčiai, valstybių, šios Konvencijos Šalių, Vyriausybės, kur įmanoma, imasi atitinkamų priemonių atleisti nuo šių mokesčių arba juos grąžinti. Tokiu būdu įgytos prekės negali būti parduodamos už atlygį ar atiduodamos nemokamai, išskyrus atvejus, kai tai daroma laikantis valstybės, kuri taiko atleidimą nuo mokesčių ar remia mokesčių grąžinimą, Vyriausybės patvirtintų sąlygų. 3. Nuo mokesčių ar rinkliavų neatleidžiama, kai jie tesudaro mokesčius už komunalines paslaugas. 4. PKM fondas yra atleidžiamas nuo visų muitų, mokesčių ir kitų susijusių mokesčių už jo arba jo vardu oficialiam naudojimui įvežamas ar išvežamas prekes. Tokiu būdu įvežtos prekės šalies, į kurią jos buvo įvežtos, teritorijoje negali būti perleidžiamos už atlyginimą ar nemokamai, išskyrus su tos šalies Vyriausybe sutartomis sąlygomis. 5. Į PKM fondą įmokas mokantiems asmenims, taip pat iš PKM fondo kompensaciją gaunantiems nukentėjusiems asmenims ir savininkams taikomi valstybės, kurioje jie yra apmokestinti, mokesčių įstatymai, jokio specialaus atleidimo ar kitokių lengvatų dėl to jiems nesuteikiama. 6. Nepaisant esamų ir būsimų taisyklių dėl valiutos ar pervedimų, valstybės, šios Konvencijos Šalys, be jokių apribojimų leidžia pervesti ir mokėti bet kurią įmoką į PKM fondą ir bet kurią PKM fondo mokamą kompensaciją. Informacijos konfidencialumas 36 straipsnis Šios Konvencijos tikslais pateikta informacija, susijusi su atskirais įmokų mokėtojais, yra neskleidžiama už PKM fondo ribų, išskyrus atvejus, kai gali būti būtina, kad PKM fondas atliktų savo funkcijas, įskaitant teismo bylų kėlimą ir gynybą. IV SKYRIUS REIKALAVIMAI IR IEŠKINIAI Ieškinio senatis 37 straipsnis 1. Teisės į kompensaciją pagal II skyrių pasibaigia, jei per trejus metus nuo tos dienos, kai žalą patyręs asmuo sužinojo ar pagrįstai turėjo sužinoti apie tą žalą ir savininko tapatybę, dėl žalos nebuvo pareikštas ieškinys. 2. Teisės į kompensaciją pagal III skyrių pasibaigia, jei per trejus metus nuo tos dienos, kai žalą patyręs asmuo sužinojo ar pagrįstai turėjo sužinoti apie tą žalą, dėl žalos nebuvo pareikštas ieškinys arba nebuvo pateiktas pranešimas pagal 39 straipsnio 7 dalį. 3. Tačiau bet kuriuo atveju ieškinys negali būti pareiškiamas praėjus daugiau kaip 10 metų nuo žalą padariusio įvykio dienos. 4. Tais atvejais, kai įvykį sudaro įvykių seka, šio straipsnio 3 dalyje nurodytas 10 metų laikotarpis skaičiuojamas nuo paskutinio tokio įvykio datos. Jurisdikcija savininkui pareikštam ieškiniui 38 straipsnis 1. Tais atvejais, kai įvykis padarė žalą vienos ar daugiau valstybių, šios Konvencijos Šalių, teritorijoje, įskaitant teritorinius vandenis, ar 3 straipsnio b punkte nurodytoje zonoje arba buvo imtasi prevencinių priemonių žalai išvengti ar ją sumažinti tokioje teritorijoje, įskaitant teritorinius vandenis, ar tokioje zonoje, ieškiniai dėl kompensacijos savininkui ar kitam asmeniui, suteikusiam finansinę garantiją dėl savininko atsakomybės, gali būti pareiškiami tik kurios nors iš tokių valstybių narių teismuose. 2. Tais atvejais, kai įvykis padarė žalą išimtinai už bet kurios valstybės teritorijos, įskaitant teritorinius vandenis, ribų ir buvo įvykdytos šiai Konvencijai taikyti 3 straipsnio c punkte nustatytos sąlygos arba buvo imtasi prevencinių priemonių žalai išvengti ar ją sumažinti, ieškiniai dėl kompensacijos savininkui ar kitam asmeniui, suteikusiam finansinę garantiją dėl savininko atsakomybės, gali būti pareiškiami tik teismuose: a) valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje laivas yra įregistruotas, arba, jeigu laivas nėra įregistruotas, valstybės, šios Konvencijos Šalies, su kurios vėliava plaukioja laivas, arba b) valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje yra savininko įprastinė gyvenamoji vieta arba kurioje yra įsteigta pagrindinė savininko verslo buveinė, arba c) valstybės, šios Konvencijos Šalies, kurioje pagal 9 straipsnio 3 dalį buvo sudarytas fondas. 3. Apie kiekvieną ieškinį, pareikštą pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalį, tinkamai pranešama atsakovui. 4. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, užtikrina, kad jos teismai turėtų jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl kompensacijos pagal šią Konvenciją. 5. Po to, kai savininkas ar draudikas arba kitas asmuo, teikiantys finansinę garantiją dėl savininko atsakomybės pagal 12 straipsnį, sudaro fondą pagal 9 straipsnį, valstybės, kurioje toks fondas yra sudarytas, teismai turi išimtinę jurisdikciją spręsti visas bylas, susijusias su to fondo lėšų skirstymu ir dalijimu. Jurisdikcija PKM fondui pareikštam ieškiniui ar PKM fondo pareikštam ieškiniui 39 straipsnis 1. Atsižvelgiant į paskesnes šio straipsnio nuostatas, bet kuris ieškinys PKM fondui dėl kompensacijos pagal 14 straipsnį yra pareiškiamas tik teisme, turinčiame jurisdikciją pagal 38 straipsnį ieškiniams, pareiškiamiems savininkui, kuris yra atsakingas už atitinkamo įvykio padarytą žalą, arba valstybės, šios Konvencijos Šalies, kuri būtų buvusi kompetentinga, jei savininkas būtų buvęs atsakingas, teisme. 2. Tuo atveju, kai laivas, vežantis pavojingas ar kenksmingas medžiagas, kurios padarė žalą, nebuvo atpažintas, PKM fondui pareikštiems ieškiniams mutatis mutandis yra taikomos 38 straipsnio 1 dalies nuostatos. 3. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, užtikrina, kad jos teismai turėtų jurisdikciją PKM fondui pareikštiems ieškiniams, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalyje. 4. Tais atvejais, kai kuriame nors teisme savininkui ar savininko garantui buvo iškelta byla dėl kompensacijos už žalą, toks teismas turi išimtinę jurisdikciją bet kuriam ieškiniui, dėl tos pačios žalos pareikštam KPM fondui, pagal 14 straipsnio nuostatas. 5. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, užtikrina, kad PKM fondas turėtų teisę kaip šalis įstoti į bet kurią pagal šią Konvenciją savininkui ar savininko garantui iškeltą bylą bet kuriame tos valstybės kompetentingame teisme. 6. Išskyrus šio straipsnio 7 dalyje specialiai nustatytus atvejus, joks teismo sprendimas ar nutartis byloje, kurioje PKM fondas nebuvo šalis, arba joks susitarimas, kuriame PKM nebuvo šalis, PKM fondui nėra privalomi. 7. Nepažeidžiant šio straipsnio 5 dalies nuostatų, tais atvejais, kai kurios nors valstybės, šios Konvencijos Šalies, kompetentingame teisme savininkui ar savininko garantui buvo pareikštas ieškinys pagal šią Konvenciją dėl kompensacijos už padarytą žalą, kiekviena bylos šalis turi teisę pagal tos valstybės nacionalinę teisę pranešti PKM fondui apie tą bylą. Tais atvejais, kai toks pranešimas buvo pateiktas pagal formalumus, kurių reikalauja teismo, į kurį buvo kreiptasi, teisena, ir taip, kad PKM fondas iš tikrųjų galėjo kaip šalis veiksmingai įstoti į bylą, bet kuris teismo sprendimas tokioje byloje, jam tapus valstybėje, kurioje jis buvo priimtas, galutiniu ir vykdytinu, tampa privalomu PKM fondui ta prasme, kad PKM fondas negali ginčyti tame sprendime pateiktų faktinių aplinkybių ir išvadų, net jeigu PKM fondas iš tikrųjų nebuvo įstojęs į tą bylą. Pripažinimas ir vykdymas 40 straipsnis 1. Kiekvienas pagal 38 straipsnį turinčio jurisdikciją teismo sprendimas, kuris yra vykdytinas sprendimą priėmusioje valstybėje ir kuris daugiau negali būti peržiūrėtas bendrąja tvarka, turi būti pripažintas bet kurioje valstybėje narėje, išskyrus šiuos atvejus: a) kai sprendimas buvo gautas apgaulės būdu ar b) kai atsakovui nebuvo tinkamai pranešta ir nebuvo suteikta objektyvi galimybė išdėstyti savo argumentus. 2. Pagal šio straipsnio 1 dalį pripažintas sprendimas yra vykdytinas kiekvienoje valstybėje, šios Konvencijos Šalyje, iš karto, kai tik toje valstybėje atliekami būtini formalumai. Šie formalumai negali leisti peržiūrėti bylą iš esmės. 3. Atsižvelgiant į kiekvieną sprendimą dėl 14 straipsnio 6 dalyje nurodyto padalijimo, kiekvienas pagal 39 straipsnio 1 ir 3 dalis turinčio jurisdikciją teismo sprendimas PKM fondo nenaudai, kuris tampa vykdytinu sprendimą priėmusioje valstybėje ir kuris daugiau negali būti peržiūrėtas bendrąja tvarka, turi būti pripažintas ir vykdytinas kiekvienoje valstybėje, šios Konvencijos Šalyje. Teisių perėmimas ir atgręžtinio reikalavimo teisė 41 straipsnis 1. PKM fondas dėl kiekvienos PKM fondo pagal 14 straipsnio 1 dalį išmokėtos kompensacijos už padarytą žalą sumos teisių perėmimo būdu įgyja teises, kurias taip kompensaciją gavęs asmuo gali turėti savininko ar savininko garanto nenaudai. 2. Jokia šios Konvencijos nuostata neriboja PKM fondo atgręžtinio reikalavimo ar teisių perėmimo teisių bet kurio asmens, įskaitant 7 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytus asmenis, išskyrus nurodytuosius pirmesnėje straipsnio dalyje, atžvilgiu, jeigu jie gali riboti savo atsakomybę. Bet kuriuo atveju PKM fondo teisė į teisių perėmimą iš tokių asmenų negali būti mažiau priimtina negu asmens, kuriam buvo išmokėta kompensacija, draudiko teisė. 3. Neatmesdama jokių kitų galinčių egzistuoti teisių perėmimo ar atgręžtinio reikalavimo teisių PKM fondo atžvilgiu, valstybė, šios Konvencijos Šalis, arba jos institucija, sumokėjusi kompensaciją už žalą pagal nacionalinės teisės nuostatas, įgyja teises, kurias taip kompensacijas gavę asmenys būtų turėję pagal šią Konvenciją. Pakeitimo nuostata 42 straipsnis Ši Konvencija pakeičia bet kurią galiojančią konvenciją ar bet kurią konvenciją, kurią galima pasirašyti, ratifikuoti ar prie jos prisijungti tą dieną, kai ši Konvencija pateikiama pasirašyti, bet tik tokiu mastu, kokiu tokia konvencija jai prieštarautų; tačiau šis straipsnis neturi poveikio pagal tokią konvenciją atsirandantiems valstybių, šios Konvencijos Šalių, įsipareigojimams valstybėms, kurios nėra šios Konvencijos Šalys. V SKYRIUS PEREINAMOJO LAIKOTARPIO NUOSTATOS Informacija apie įmokinį krovinį 43 straipsnis Deponuodama 45 straipsnio 3 dalyje nurodytą dokumentą ir vėliau kasmet, kol valstybei įsigalios ši Konvencija, ta valstybė Generaliniam Sekretoriui teikia duomenis apie toje valstybėje per praėjusius pagal bendrąją sąskaitą ir kiekvieną atskirą sąskaitą gautus ar, SGD atveju, toje valstybėje iškrautus įmokinio krovinio kiekius. Pirmoji susirinkimo sesija 44 straipsnis Generalinis Sekretorius sušaukia pirmąją susirinkimo sesiją. Ši sesija įvyksta kuo greičiau, įsigaliojus šiai Konvencijai, ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip praėjus 30 dienų nuo šio įsigaliojimo. VI SKYRIUS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS Pasirašymas, ratifikavimas, priėmimas, patvirtinimas ir prisijungimas 45 straipsnis 1. Šią Konvenciją galima pasirašyti nuo 1996 m. spalio 1 d. iki 1997 m. rugsėjo 30 d. Organizacijos būstinėje, o vėliau galima prie jos prisijungti. 2. Valstybės savo sutikimą būti šios Konvencijos saistomomis gali pareikšti: a) pasirašydamos ją be išlygos, kad ji bus ratifikuojama, priimama ar patvirtinama, arba b) pasirašydamos ją su išlyga, kad ji bus ratifikuojama, priimama ar patvirtinama ir vėliau ją ratifikuodamos, priimdamos arba patvirtindamos, arba c) prie jos prisijungdamos. 3. Ratifikavimas, priėmimas, patvirtinimas ar prisijungimas yra atliekami deponuojant Generaliniam Sekretoriui atitinkamą dokumentą. Įsigaliojimas 46 straipsnis 1. Ši Konvencija įsigalioja praėjus 18 mėnesių nuo tos dienos, kai įvykdomos šios sąlygos: a) bent dvylika valstybių, įskaitant keturias valstybes, kurių kiekvienos bendrasis tonažas yra ne mažesnis kaip 2 milijonai vienetų, yra pareiškusios savo sutikimą būti jos saistomos ir b) Generalinis Sekretorius pagal 43 straipsnį yra gavęs informaciją, kad tokiose valstybėse asmenys, kurie turėtų mokėti įmokas pagal 18 straipsnio 1 dalies a ir c punktus, per praėjusius kalendorinius metus yra gavę ne mažesnį kaip 40 milijonų tonų krovinio, už kurį mokamos įmokos į bendrąją sąskaitą, bendrą kiekį. 2. Valstybei, pareiškusiai savo sutikimą būti šios Konvencijos saistomai įvykdžius įsigaliojimo sąlygas, toks sutikimas įsigalioja praėjus trims mėnesiams nuo tokio sutikimo pareiškimo dienos arba tą dieną, kai ši Konvencija įsigalioja pagal šio straipsnio 1 dalį, žiūrint į tai, kuri iš jų bus vėlesnė. Peržiūra ir keitimas 47 straipsnis 1. Organizacija gali sušaukti konferenciją šiai Konvencijai peržiūrėti ar ją iš dalies pakeisti. 2. Šešioms valstybėms, šios Konvencijos Šalims, arba vienam trečdaliui valstybių, šios Konvencijos Šalių, paprašius, žiūrint, kuris iš tų skaičių didesnis, Generalinis Sekretorius sušaukia valstybių, šios Konvencijos Šalių, konferenciją Konvencijai peržiūrėti ar ją iš dalies pakeisti. 3. Kiekvienas sutikimas būti šios Konvencijos saistomai po šios Konvencijos pakeitimo įsigaliojimo dienos yra laikomas taikomu Konvencijai su pakeitimais. Ribojimo dydžių keitimas 48 straipsnis 1. Nepažeidžiant 47 straipsnio nuostatų, šiame straipsnyje apibūdinta speciali procedūra yra taikoma tik 9 straipsnio 1 dalyje ir 14 straipsnio 5 dalyje nustatytiems ribojimo dydžiams pakeisti. 2. Bent pusei, bet ne mažiau kaip šešioms valstybėms, šios Konvencijos Šalims, paprašius, Generalinis Sekretorius visoms Organizacijos narėms ir visoms valstybėms, šios Konvencijos Šalims, perduoda kiekvieną pasiūlymą pakeisti 9 straipsnio 1 dalyje ir 14 straipsnio 5 dalyje nurodytus ribojimo dydžius. 3. Kiekvienas siūlomas pakeitimas, perduotas kaip pirmiau yra nurodyta, teikiamas svarstyti Organizacijos Teisės komitetui praėjus mažiausiai šešiems mėnesiams nuo jos padavimo. 4. Visos valstybės, šios Konvencijos Šalys, nepaisant to, ar jos yra Organizacijos narės, ar ne, turi teisę dalyvauti Teisės komiteto darbe svarstant ir priimant pakeitimus. 5. Pakeitimai priimami dviejų trečdalių valstybių, šios Konvencijos Šalių, dalyvaujančių ir balsuojančių Teisės komitete, išplėstame, kaip nurodyta šio straipsnio 4 dalyje, balsų dauguma su sąlyga, kad balsavimo metu dalyvauja ne mažiau kaip pusė valstybių, šios Konvencijos Šalių. 6. Svarstydamas pasiūlymą keisti ribojimo dydžius, Teisės komitetas atsižvelgia į įvykusius įvykius ir ypač jų padarytos žalos dydį, pinigų vertės pasikeitimus ir siūlomo pakeitimo poveikį draudimo kainai. Komitetas taip pat atsižvelgia į ribų, nustatytų pagal 9 straipsnio 1 dalį ir 14 straipsnio 5 dalį, santykį. 7. a) Pagal šį straipsnį joks atsakomybės ribų keitimas negali būti svarstomas nepraėjus penkeriems metams nuo tos dienos, kai ši Konvencija buvo pateikta pasirašyti, arba nepraėjus penkeriems metams nuo ankstesnio pakeitimo, priimto pagal šį straipsnį, įsigaliojimo. b) Jokia riba negali būti padidinta tiek, kad viršytų dydį, kuris atitiktų šioje Konvencijoje nustatytą ribą, padidintą 6 %, skaičiuojant sumavimo būdu nuo tos dienos, kai ši Konvencija buvo pateikta pasirašyti. c) Jokia riba negali būti padidinta tiek, kad viršytų sumą, kuri atitiktų šioje Konvencijoje nustatytą ribą, padaugintą iš trijų. 8. Apie kiekvieną pakeitimą, priimtą pagal šio straipsnio 5 dalį, Organizacija praneša visoms valstybėms, šios Konvencijos Šalims. Laikoma, kad pakeitimui pritarta praėjus 18 mėnesių nuo pranešimo apie jį datos, išskyrus atvejį, kai ne mažiau kaip ketvirtadalis valstybių, kurios pakeitimo priėmimo metu buvo šios Konvencijos Šalimis, per tą laikotarpį praneša Organizacijai apie tai, kad jos pakeitimui nepritaria; šiuo atveju pakeitimas atmetamas ir neįsigalioja. 9. Pakeitimas, jei yra laikoma, kad jam pritarta pagal šio straipsnio 8 dalį, įsigalioja praėjus 18 mėnesių nuo pritarimo jam. 10. Pakeitimas galioja visoms valstybėms, šios Konvencijos Šalims, nebent jos, vadovaudamosi 49 straipsnio 1 ir 2 dalimis, denonsuoja šią Konvenciją ne mažiau kaip prieš šešis mėnesius iki pakeitimo įsigaliojimo. Toks denonsavimas įsigalioja įsigaliojus pakeitimui. 11. Kai pakeitimas yra priimtas, bet dar nėra praėjęs jam pritarti reikalingas 18 mėnesių laikotarpis, valstybė, tuo laikotarpiu tapusi valstybe, šios Konvencijos Šalimi, yra pakeitimo saistoma, jei jis įsigalioja. Valstybė, kuri tampa šios Konvencijos Šalimi praėjus šiam laikotarpiui, yra saistoma pakeitimo, kuriam buvo pritarta pagal šio straipsnio 8 dalį. Šioje dalyje minimais atvejais valstybės tampa pakeitimo saistomos tada, kai tas pakeitimas įsigalioja, arba tada, kai tai valstybei įsigalioja ši Konvencija, jei tai atsitinka vėliau. Denonsavimas 49 straipsnis 1. Šią Konvenciją kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, gali denonsuoti bet kuriuo metu, kai ji įsigalioja tai valstybei, šios Konvencijos Šaliai. 2. Denonsuojama deponuojant denonsavimo dokumentą Generaliniam Sekretoriui. 3. Denonsavimas įsigalioja praėjus 12 mėnesių ar vėliau, jei šis laikas nurodytas denonsavimo dokumente, po to, kai denonsavimo dokumentas buvo deponuotas Generaliniam Sekretoriui. 4. Nepaisant to, kad valstybė, šios Konvencijos Šalis, denonsavo šią Konvenciją pagal šį straipsnį, ir toliau yra taikomos šios Konvencijos nuostatos, susijusios su prievolėmis mokėti įmokas pagal 18, 19 straipsnius ar 21 straipsnio 5 dalį, dėl kurių susirinkimas gali nuspręsti mokėti kompensaciją, susijusią su įvykiu, įvykusiu prieš denonsavimo įsigaliojimą. Neeilinės susirinkimo sesijos 50 straipsnis 1. Kiekviena valstybė, šios Konvencijos Šalis, per 90 dienų nuo denonsavimo dokumento deponavimo, jei ji mano, kad gerokai padidės likusių valstybių narių įmokų dydis, gali prašyti Direktorių sušaukti neeilinę susirinkimo sesiją. Direktorius sušaukia susirinkimą susirinkti praėjus ne mažiau kaip 60 dienų nuo to prašymo gavimo dienos. 2. Direktorius gali imtis iniciatyvos sušaukti neeilinę susirinkimo sesiją per 60 dienų nuo denonsavimo dokumento deponavimo, jei Direktorius mano, kad dėl tokio denonsavimo gerokai padidės likusių valstybių, šios Konvencijos Šalių, įmokų dydis. 3. Jei susirinkimas, sušauktas į neeilinę sesiją pagal šio straipsnio 1 ar 2 dalį, nusprendžia, kad dėl denonsavimo gerokai padidės likusių valstybių narių įmokų dydis, kiekviena iš šių valstybių gali ne vėliau kaip likus 120 dienų iki to denonsavimo įsigaliojimo dienos denonsuoti šią Konvenciją, šiam denonsavimui įsigaliojant nuo tos pačios dienos. Galiojimo pabaiga 51 straipsnis 1. Šios Konvencijos galiojimas baigiasi: a) nuo tos dienos, kai valstybių, šios Konvencijos Šalių, lieka mažiau kaip šešios, arba b) praėjus dvylikai mėnesių nuo tos dienos, kai praėjusių kalendorinių metų duomenys turėjo būti pranešti Direktoriui pagal 21 straipsnį, jei tie duomenys rodo, kad praėjusiais kalendoriniais metais valstybių, šios Konvencijos Šalių, gauto bendro krovinio dydis, pagal kurį mokamos įmokos į bendrąją sąskaitą pagal 18 straipsnio 1 dalies a ir c punktus, buvo mažesnis kaip 30 milijonų tonų. Nepaisant b punkto, jei praėjusiais kalendoriniais metais valstybių, šios Konvencijos Šalių, gauto bendro krovinio dydis, pagal kurį mokamos įmokos į bendrąją sąskaitą pagal 18 straipsnio 1 dalies a ir c punktus, buvo mažesnis kaip 30 milijonų tonų, bet didesnis kaip 25 milijonai tonų, susirinkimas, dar nepasibaigus pirmiau nurodytam 12 mėnesių laikotarpiui, gali, jei mano, kad ši padėtis susidarė dėl išimtinių aplinkybių ir neturėtų pasikartoti, nuspręsti, kad Konvencija ir toliau lieka galioti. Tačiau tokio sprendimo susirinkimas negali priimti daugiau kaip dvejus metus iš eilės. 2. Šios Konvencijos saistomos valstybės dieną iki šios Konvencijos galiojimo pabaigos PKM fondui suteikia įgaliojimus vykdyti 52 straipsnyje apibūdintas funkcijas ir tiktai tuo tikslu lieka šios Konvencijos saistomos. PKM fondo likvidavimas 52 straipsnis 1. Jei ši Konvencija nebegalioja, PKM fondas vis dėlto: a) atlieka savo prievoles dėl kiekvieno įvykio, įvykusio prieš baigiantis šios Konvencijos galiojimui; b) turi teisę naudotis savo teisėmis į įmokas tokiu mastu, kokiu tos įmokos yra reikalingos atlikti prievoles pagal a punktą, įskaitant šiuo tikslu PKM fondui administruoti būtinas išlaidas. 2. Susirinkimas imasi visų tinkamų priemonių užbaigti PKM fondo likvidavimą, įskaitant bet kurio likusio turto teisingą padalijimą asmenims, mokėjusiems įmokas į PKM fondą. 3. Taikant šį straipsnį PKM fondas išlaiko juridinio asmens statusą. Depozitaras 53 straipsnis 1. Ši Konvencija ir visi pagal 48 straipsnį priimti pakeitimai yra deponuojami Generaliniam Sekretoriui. 2. Generalinis Sekretorius: a) informuoja visas šią Konvenciją pasirašiusias ar prie jos prisijungusias valstybes ir visas Organizacijos nares apie: i) kiekvieną naują pasirašymą ar ratifikavimo, priėmimo, patvirtinimo ar prisijungimo dokumento deponavimą, nurodydamas jo datą; ii) šios Konvencijos įsigaliojimą datą; iii) kiekvieną pagal 48 straipsnio 2 dalį pateiktą pasiūlymą keisti kompensacijos dydžių ribas; iv) kiekvieną pagal 48 straipsnio 5 dalį priimtą pakeitimą; v) kiekvieną pakeitimą, jei laikoma, kad jam pritarta pagal 48 straipsnio 8 dalį, nurodydamas datą, kada tas pakeitimas įsigalioja pagal to straipsnio 9 ir 10 dalis; vi) kiekvieną šios Konvencijos denonsavimo dokumento deponavimą, nurodydamas jo gavimo datą ir denonsavimo įsigaliojimo datą; vii) kiekvieną pranešimą, kurio reikalauja bet kuris šios Konvencijos straipsnis; b) perduoda oficialiai patvirtintas šios Konvencijos kopijas visoms šią Konvenciją pasirašiusioms ar prie jos prisijungusioms valstybėms. 3. Kai tik ši Konvencija įsigalioja, depozitaras jos patvirtintą kopiją perduoda Jungtinių Tautų Organizacijos Generaliniam Sekretoriui, kad ji būtų įregistruota ir paskelbta pagal Jungtinių Tautų Chartijos 102 straipsnį. Kalbos 54 straipsnis Šios Konvencijos vienintelis originalas yra sudarytas anglų, arabų, ispanų, kinų, prancūzų ir rusų kalbomis. Visi tekstai yra autentiški. PRIIMTA LONDONE tūkstantis devyni šimtai devyniasdešimt šeštų metų gegužės trečią dieną. -------------------------------------------------- I PRIEDAS +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ -------------------------------------------------- II PRIEDAS METINIŲ ĮMOKŲ Į BENDRĄJĄ SĄSKAITĄ SKAIČIAVIMO TAISYKLĖS 1 taisyklė 1. 17 straipsnio 3 dalyje nurodyta fiksuota suma yra nustatoma kiekvienam skyriui pagal šiuos nuostatus. 2. Kai įmokas reikia apskaičiuoti daugiau negu vienam bendrosios sąskaitos skyriui, atskira fiksuota suma už vieną įmokinio krovinio vienetą yra apskaičiuojama pagal reikalą kiekvienam iš šių skyrių: a) biriųjų nesupakuotų medžiagų, nurodytų 1 straipsnio 5 dalies a punkto vii papunktyje; b) naftos, jei naudojimasis naftos sąskaita yra atidėtas arba sustabdytas; c) SGD, jei naudojimasis SGD sąskaita yra atidėtas arba sustabdytas; d) SND, jei naudojimaisi SND sąskaita yra atidėtas arba sustabdytas; e) kitų medžiagų. 2 taisyklė 1. Kiekvienam skyriui fiksuota suma už vieną įmokinio krovinio vienetą yra mokesčio už vieną PKM tašką ir tam skyriui skirto koeficiento sandauga. 2. Mokestis už vieną PKM tašką yra bendros metinės įmokos, kurios turi būti surinktos į bendrąją sąskaitą, padalytos iš bendro PKM taškų skaičiaus visiems skyriams. 3. Bendras PKM taškų skaičius kiekvienam skyriui yra bendro metrinėmis tonomis matuojamo įmokinio krovinio dydžio tam skyriui ir atitinkamo skyriaus koeficiento sandauga. 4. Skyriaus koeficientas yra apskaičiuojamas kaip atitinkamų metų ir ankstesnių devynerių metų to skyriaus reikalavimų ir apimties santykio svertinis aritmetinis vidurkis pagal šią taisyklę. 5. Išskyrus 6 dalyje nustatytą atvejį, kiekvienų iš šių metų reikalavimų ir apimties santykis yra apskaičiuojamas taip: a) pripažinti reikalavimai, matuojami apskaitos vienetais, perskaičiuotais iš ieškinio valiutos naudojant to įvykio dieną taikytiną keitimo kursą, dėl medžiagų, už kurias atitinkamais metais į PKM fondą turi mokamos įmokos, padarytos žalos, yra dalijami iš b) atitinkamų metų įmokinio krovinio kiekio. 6. Tais atvejais, kai nėra 5 dalies a ir b punktams reikiamos informacijos, yra taikomos šios kiekvienų trūkstamų metų ieškinių ir apimties santykio vertės: a)biriųjų nesupakuotų medžiagų, nurodytų 1 straipsnio 5 dalies a punkto vii papunktyje | 0 | b)naftos, jei naudojimasis naftos sąskaita yra atidėtas | 0 | c)SGD, jei naudojimasis SGD sąskaita yra atidėtas | 0 | d)SND, jei naudojimasis SND sąskaita yra atidėtas | 0 | e)kitų medžiagų | 0,0001. | 7. 10 metų aritmetinis vidurkis yra skaičiuojamas taikant tolygiai mažėjančią skalę taip, kad atitinkamų metų santykio koeficientas yra 10, praeitų metų koeficientas – 9, užpraeitų metų koeficientas – 8 ir taip toliau, kai dešimtųjų metų santykio koeficientas yra 1. 8. Jei atskiros sąskaitos veikimas buvo sustabdytas, atitinkamo skyriaus koeficientas yra apskaičiuojamas pagal šios taisyklės nuostatas, kurias s --------------------------------------------------