Oficialusis leidinys L 336 , 23/12/1994 p. 0103 - 0118

specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 11 tomas 38 p. 0105

specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 11 tomas 38 p. 0105



Sutartis dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos vi straipsnio įgyvendinimo ŠALYS NARĖS SUTARIA: I DALIS 1 straipsnis Principai Antidempingo priemonė turi būti taikoma tik esant aplinkybėms, numatytoms GATT 1994 VI straipsnyje, ir vadovaujantis tyrimu, inicijuotu [1] ir įvykdytu pagal šios Sutarties nuostatas. Šios nuostatos reglamentuoja GATT 1994 VI straipsnio taikymą tiek, kiek priemonės yra taikomos pagal antidempingo įstatymus ar kitus teisės aktus. 2 straipsnis Dempingo nustatymas 2.1. Šioje Sutartyje prekė turi būti laikoma preke, parduodama dempingo kaina, t. y. pateikiama kitos valstybės prekybai mažesne kaina negu jos normalioji vertė, jeigu tos prekės, eksportuojamos iš vienos valstybės į kitą, eksporto kaina yra mažesnė negu palyginamoji kaina, esant įprastoms prekybos sąlygoms, už tapačią ar panašią prekę, skirtą vartoti eksportuojančioje valstybėje. 2.2. Kai, esant įprastinėms prekybos sąlygoms, tapačios arba panašios prekės pardavimų eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje nėra arba kai dėl ypatingos situacijos eksportuojančios valstybės rinkoje ar mažų pardavimų mastų tos valstybės vidaus rinkoje [2] tokie pardavimai palyginimui netinka, dempingo lygis (marža) turi būti nustatomas lyginant su tapačios arba panašios prekės palyginamąja kaina, kai prekė eksportuojama į atitinkamą trečiąją šalį, tuo atveju, kai tai tipiška tos prekės kaina, arba, palyginti su gamybos sąnaudomis kilmės šalyje, prie jų pridėjus pagrįsto dydžio administracines, pardavimo ir bendrąsias sąnaudas (išlaidas) bei pelną. 2.2.1. Tapačios arba panašios prekės pardavimus eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje ar pardavimus trečiajai šaliai kainomis, mažesnėmis už gamybos sąnaudas (pastovias ir kintamas), tenkančias vienam vienetui, prie jų pridėjus administracines, pardavimo ir bendrąsias sąnaudas (išlaidas), galima būtų traktuoti kaip pardavimus, vykstančius dėl kainos neįprastomis prekybos sąlygomis, ir jų, nustatant normaliąją vertę, būtų galima nepaisyti tik tada, kai institucijos [3] nustato, kad tokie pardavimai yra vykdomi per pakankamai ilgą laikotarpį [4], gana dideliais kiekiais [5] ir vyksta kainomis, kuriomis per pagrįstą laikotarpį neįmanoma padengti visų sąnaudų (išlaidų). Jeigu kainos, kurios yra mažesnės už savikainą pardavimo metu, yra didesnės už savikainos svertinį vidurkį tiriamuoju laikotarpiu, jos turi būti laikomos kainomis, padengiančiomis sąnaudas (išlaidas) per pagrįstos trukmės laikotarpį. 2.2.1.1. Šio straipsnio 2 dalyje sąnaudos (išlaidos) paprastai turi būti skaičiuojamos remiantis dokumentais, kuriuos turi tiriamasis eksportuotojas ar gamintojas, tuo atveju, kai tokie dokumentai tvarkomi pagal visuotinai priimtus apskaitos principus eksportuotojo šalyje ir pagrįstai atspindi sąnaudas (išlaidas), susijusias su tiriamosios prekės gamyba bei pardavimu. Institucijos išnagrinėja visus turimus įrodymus apie tinkamą sąnaudų (išlaidų) paskirstymą, įskaitant tuos, kuriuos pateikia eksportuotojas ar gamintojas tyrimui, tuo atveju, kai būtent tokiu sąnaudų (išlaidų) paskirstymo būdu eksportuotojas ar gamintojas naudojosi praeityje, ypač atsižvelgdamos į tai, ar tinkamai buvo nustatyti amortizacijos ir nusidėvėjimo laikotarpiai ir lėšos kapitaliniams įdėjimams bei kitos išlaidos plėtrai. Jeigu sąnaudos (išlaidos) pagal šį papunktį dar neatsispindėjo sąnaudų (išlaidų) paskirstyme, jos turi būti atitinkamai pakoreguojamos, atsižvelgiant į tuos neperiodinių išlaidų straipsnius, kurie naudingi gamybai ateityje ir (ar) dabar, ar atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis tyrimo metu koregavimo darbai [6] daro įtakos sąnaudoms (išlaidoms). 2.2.2. Šio straipsnio 2 dalyje administracinių, pardavimo ir bendrųjų sąnaudų (išlaidų) ir pelno suma turi remtis faktiniais duomenimis apie tiriamojo eksportuotojo ar gamintojo tapačios arba panašios prekės gamybą ir pardavimą įprastinėmis prekybos sąlygomis. Tais atvejais, kai šios sumos negali būti nustatytos šiuo būdu, jos gali būti nustatytos remiantis: i) faktinėmis išlaidomis, kurias tiriamasis eksportuotojas ar gamintojas turėjo gamindamas ir parduodamas kilmės šalies vidaus rinkoje tos pačios kategorijos prekes; ii) svertiniu vidurkiu tų faktinių išlaidų, kurias turėjo kiti tiriami eksportuotojai ar gamintojai gamindami ar parduodami tapačią arba panašią prekę kilmės šalies vidaus rinkoje; iii) bet kokiu kitu pagrįstu metodu, tuo atveju, kai tokiu būdu nustatyta pelno suma neviršytų pelno, kurį paprastai gauna kiti eksportuotojai ar gamintojai, parduodami tokios pat kategorijos prekes kilmės šalies vidaus rinkoje. 2.3. Tais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai atitinkamoms institucijoms atrodo, kad eksporto kaina yra nepatikima dėl asociatyvaus ar kompensuojančio susitarimo tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies, eksporto kainą galima nustatyti remiantis kaina, kuria importuotos prekės perparduodamos pirmajam nepriklausomam pirkėjui, arba, jeigu prekės neperparduodamos nepriklausomam pirkėjui arba neperparduodamos tokiu pat pavidalu, kokiu jos buvo importuotos, bet kuriuo kitu pagrįstu būdu, kurį nustato pačios institucijos. 2.4. Eksporto kaina ir normalioji kaina turi būti palygintos sąžiningai. Šis palyginimas turi būti atliktas tame pačiame prekybos, paprastai "franko-gamykla" (ex-factory), lygyje ir naudojant pardavimus, atliktus, kiek įmanoma, artimesniu laiku. Kiekvienu atveju, atsižvelgiant į specifiką, atsižvelgiama į skirtumus, kurie daro įtakos kainų palyginamumui, įskaitant pardavimo sąlygų, mokesčių, prekybos lygių, kiekių, fizinių charakteristikų skirtumus bei visus kitus skirtumus, kurie, kaip įrodoma, taip pat daro įtakos kainų palyginamumui [7]. Šio straipsnio 3 dalyje aprašytais atvejais taip pat turėtų būti atsižvelgta į sąnaudas (išlaidas), įskaitant muitus bei mokesčius, apmokėtus tarp įvežimo ir perpardavimo momentų, ir į besikaupiantį pelną. Jeigu tais atvejais buvo poveikis kainų palyginamumui, institucijos nustato normaliąją vertę tokiame prekybos lygyje, kuris yra ekvivalentiškas prekybos lygiui, vykdomam nustatyta eksporto kaina, arba atsižvelgia į kai kuriuos dalykus, ką užtikrina šis punktas. Institucijos nagrinėjamoms šalims nurodo, kokios reikia informacijos, kad būtų galima užtikrinti sąžiningą palyginimą, ir toms šalims neuždeda nepagrįstos įrodinėjimo pareigos. 2.4.1. Kai, lyginant pagal šio straipsnio 4 dalį, reikia konvertuoti valiutas, tokiam konvertavimui turėtų būti taikomas pardavimo dienos [8] valiutų kursas, tuo atveju, kai užsienio valiutos pardavimas išankstinėse (forvardinėse) rinkose yra tiesiogiai susijęs su nagrinėjamu eksporto pardavimu, turi būti taikomas valiutų kursas, taikytas išankstiniame (forvardiniame) pardavime. Valiutų kurso svyravimai ignoruojami ir per tyrimą institucijos duoda eksportuotojams ne mažiau kaip 60 dienų eksporto kainoms koreguoti, kad būtų atspindėti per visą tyrimo laikotarpį buvę valiutų kurso pasikeitimai. 2.4.2. Pagal šio straipsnio 4 dalies nuostatas, reglamentuojančias sąžiningą palyginimą, dempingo lygis (marža) tyrimo laikotarpiu paprastai nustatomas remiantis svertinio normaliosios vertės vidurkio palyginimu su visų palyginamųjų eksporto sandorių kainų svertiniu vidurkiu arba kiekvieno sandorio normaliosios vertės ir eksporto kainų palyginimu. Normaliąją vertę, nustatytą svertinio vidurkio pagrindu, galima palyginti su atskirų eksporto sandorių kainomis, jeigu institucijos nustato, kad skirtingų pirkėjų, regionų ar laikotarpių eksporto kainų modelis labai skirtingas, arba jeigu pateikiamas paaiškinimas, kodėl negalima tinkamai atsižvelgti į tokius skirtumus, naudojantis svertinio vidurkio palyginimu su svertiniu vidurkiu arba sandorio palyginimu su sandoriu. 2.5. Tuo atveju, kai prekės nėra importuojamos tiesiogiai iš kilmės šalies, o eksportuojamos į importuojančią šalį narę iš tarpinės šalies, kaina, kuria prekės parduodamos iš eksporto šalies į importuojančią šalį narę, paprastai turi būti lyginama su palyginamąja kaina eksporto šalyje. Tačiau palyginti galima ir su kilmės šalies kaina, kai, pavyzdžiui, prekės yra tiktai vežamos per eksporto šalį arba tokios prekės eksporto šalyje yra negaminamos, arba eksporto šalyje palyginamosios kainos joms nėra. 2.6. Visoje šioje Sutartyje terminas "tapati arba panaši prekė" (produit similaire) turi būti interpretuojamas kaip reiškiantis prekę, kuri yra identiška, t. y. panaši visais atžvilgiais į tiriamąją prekę, arba, nesant tokios identiškos prekės, reiškiantis kitą prekę, kuri, nors ir nėra panaši visais aspektais, vis dėlto charakteristikomis labai primena tiriamąją prekę. 2.7. Šis straipsnis nepažeidžia antrosios papildomos nuostatos, esančios GATT 1994 I priedo VI straipsnio 1 dalyje. 3 straipsnis Žalos [9] nustatymas 3.1. Žalos nustatymas GATT 1994 VI straipsnyje turi remtis neabejotinu jos įrodymu ir objektyviu nagrinėjimu tiek: a) dėl importo dempingo kaina apimties bei importo dempingo kaina poveikio tapačių arba panašių prekių kainoms vidaus rinkoje, tiek b) dėl to atsirandančio šio importo poveikio vietiniams tokių prekių gamintojams. 3.2. Nustatant importo dempingo kaina apimtį, tyrimą atliekančios institucijos išnagrinėja, ar buvo didelis importo dempingo kaina padidėjimas absoliučia išraiška arba santykine išraiška, palyginti su gamyba ar suvartojimu importuojančioje Šalyje narėje. Nustatant importo dempingo kaina poveikį kainoms, tyrimą atliekančios institucijos nagrinėja, ar dėl importo dempingo kaina buvo didelis kainų sumažėjimas, palyginti su tapačios arba panašios importuojančios šalies narės prekės kaina, ar dėl tokio importo daromo poveikio kitaip labai mažėja kainos arba yra trukdoma kainoms labai didėti, kas priešingu atveju būtų įvykę. Nebūtinai kuris nors vienas ar keli iš šių veiksnių gali būti lemiami priimant sprendimą. 3.3. Kai antidempingo tyrimo objektas yra prekės importas iš daugiau kaip vienos šalies, tyrimą atliekančios institucijos gali įvertinti bendrą tokio importo poveikį tik, jeigu nustato, kad a) dempingo lygis (marža), nustatytas dėl importo iš kiekvienos šalies atskirai, yra didesnis už de minimis, kaip apibrėžta 5 straipsnio 8 dalyje, ir importo iš kiekvienos šalies apimtis nėra nereikšminga ir b) bendras importo poveikio įvertinimas yra tinkamas, atsižvelgiant į konkurencijos tarp importuojamų prekių sąlygas bei konkurencijos tarp importuojamų prekių ir tapačių arba panašių vietinių prekių sąlygas. 3.4. Tiriant importo dempingo kaina poveikį vietinei pramonei, turi būti įvertinti visi svarbūs ekonominiai veiksniai ir rodikliai, veikiantys tos pramonės būklę, įskaitant faktišką ir potencialų pardavimų, pelno, gamybos, rinkos dalies, našumo, pelningumo iš investicijų, pajėgumų panaudojimo sumažėjimą; veiksnius, darančius poveikį vidaus kainoms; dempingo lygio (maržos) dydį; faktišką ir potencialų neigiamą poveikį grynųjų pinigų srautams, atsargoms, užimtumui, darbo užmokesčiui, ekonominiam augimui, sugebėjimui padidinti kapitalą ar investicijas. Šis sąrašas nebaigtas ir nebūtinai vienas ar keli iš šių veiksnių gali būti lemiami priimant sprendimą. 3.5. Būtina įrodyti, kad importas dempingo kaina per dempingo poveikį, kaip išdėstyta šio straipsnio 2 ir 4 dalyse, daro žalą, kaip ji suprantama šioje Sutartyje. Priežastinio ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos vietinei pramonei įrodymas turi būti grindžiamas visų atitinkamų įrodymų, kuriuos turi institucijos, išnagrinėjimu. Institucijos taip pat išnagrinėja bet kuriuos kitus, be importo dempingo kaina, dar žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu daro žalą vietinei pramonei, o žala, kurią nulėmė tie kiti veiksniai, negali būti siejama su importu, vykdomu dempingo kaina. Veiksniai, kurie gali būti svarbūs šia prasme, yra, inter alia, importo, parduodamo nedempingo kainomis, apimtis ir kainos; paklausos sumažėjimas ar vartojimo būdo pasikeitimas; prekybą ribojančios priemonės ir konkurencija tarp užsienio ir vidaus gamintojų; technologijų pažanga bei vietinės pramonės eksporto ir gamybos našumo rodikliai. 3.6. Importo dempingo kaina poveikis turi būti įvertintas tapačios arba panašios prekės vidaus gamybos atžvilgiu, kai prieinami duomenys leidžia atskirai identifikuoti tą gamybą remiantis tokiais kriterijais kaip gamybos procesas, gamintojų pardavimai ir pelnas. Jeigu toks atskiras tos gamybos identifikavimas nėra įmanomas, importo dempingo kaina poveikis turi būti nustatytas išnagrinėjus mažiausios prekių grupės ar nomenklatūros, į kurią įeina tapati arba panaši prekė ir apie kurią galima gauti reikalingos informacijos, gamybą. 3.7. Materialinės žalos grėsmės nustatymas turi būti grindžiamas faktais, o ne neargumentuotu teigimu, spėjimu ar menka tikimybe. Aplinkybių pasikeitimas, dėl kurio susidarytų situacija, kuriai esant dempingas darytų žalą, turi būti aiškiai prognozuojamas ir neišvengiamas [10]. Nustatant materialinės žalos grėsmės faktą, institucijos turėtų išnagrinėti, inter alia, tokius veiksnius kaip: i) didelis importo, vykdomo dempingo kaina, gausėjimas vidaus rinkoje, rodantis tikimybę, kad importas labai išaugs; ii) pakankami turimi eksportuotojo pajėgumai arba neišvengiamas ir ryškus eksportuotojo pajėgumų padidėjimas, rodantis tikimybę, kad eksportas dempingo kaina į importuojančios šalies narės rinką labai išaugs, atsižvelgiant į galimybę patekti į kitas eksporto rinkas, kurios absorbuotų bet kokį papildomą eksportą; iii) ar prekės yra importuojamos kainomis, kurios labai mažins vidaus kainas arba kliudys joms didėti ir kurios, tikėtina, padidintų tolesnio importo paklausą; iv) tiriamosios prekės atsargos. Nė vienas iš šių veiksnių pats savaime negali būti lemiamas priimant sprendimą, bet visų nagrinėjamų veiksnių visumos pagrindu turi būti galima daryti išvadą, kad tolesnis eksportas dempingo kaina yra neišvengiamas ir, jeigu nebus imtasi apsaugos priemonių, bus padaryta materiali žala. 3.8. Tokiais atvejais, kai žalos grėsmė kyla dėl importo dempingo kaina, turi būti svarstomas antidempingo priemonių taikymas ir ypač atsargiai turi būti priimamas sprendimas. 4 straipsnis Vietinės pramonės apibrėžimas 4.1. Šioje Sutartyje sąvoka "vietinė pramonė" turi būti interpretuojama kaip reiškianti tapačių arba panašių prekių vidaus gamintojų visumą arba tuos tapačių arba panašių prekių gamintojus, kurių bendras tų prekių gamybos mastas sudaro didžiąją visos tokių prekių vidaus gamybos dalį, išskyrus šiuos atvejus: i) kai gamintojai yra susiję [11] su įtariamos dempingu prekės eksportuotojais ar importuotojais arba patys yra įtariamos dempingu prekės importuotojai, terminas "vietinė pramonė" gali reikšti visus kitus gamintojus; ii) išimtiniais atvejais šalies narės teritorija nagrinėjamos gamybos atžvilgiu gali būti suskirstyta į dvi ar daugiau konkurenčių rinkų, ir kiekvienoje iš šių rinkų esantys gamintojai gali būti traktuojami kaip atskira pramonė, jeigu a) tokioje rinkoje esantys gamintojai parduoda joje visą arba beveik visą tiriamosios prekės produkciją ir jeigu b) didžiąją paklausos dalį toje rinkoje patenkina toje teritorijoje esantys tiriamosios prekės gamintojai. Tokiais atvejais galima įžiūrėti žalą, net kai didžiajai visos vietinės pramonės daliai žalos nedaroma, tuo atveju, kai į tokią izoliuotą rinką koncentruojamas importas dempingo kaina, ir su dar tuo atveju, kai importas dempingo kaina daro žalos visos arba beveik visos tokioje rinkoje gaminamos produkcijos gamintojams. 4.2. Kai vietinė pramonė interpretuojama kaip gamintojai tam tikroje teritorijoje, t. y. rinkoje, kaip ji apibrėžta šio straipsnio 1 dalies ii punkte, antidempingo muitai turi būti įvedami [12] tik tiriamosioms prekėms, kurios skirtos galutiniam suvartojimui toje teritorijoje. Kai importuojančios šalies narės teisės aktai tokiu pagrindu antidempingo muito įvesti neleidžia, importuojanti šalis narė gali įvesti antidempingo muitus be apribojimo, tik jeigu a) eksportuotojai turėjo galimybę nutraukti eksportą dempingo kainomis į nagrinėjamą teritoriją arba kitaip duoti garantijų pagal 8 straipsnį, bet atitinkamų garantijų tuojau pat nedavė ir b) tokių muitų negalima įvesti tik konkrečių, į nagrinėjamą teritoriją tiekiančių gamintojų prekėms. 4.3. Tais atvejais, kai dvi ar daugiau šalių pagal GATT 1994 XXIV straipsnio 8 dalies a punkto nuostatas pasiekė tokį integracijos laipsnį, kad turi vienos, susijungusios rinkos požymių, visos integruotos teritorijos pramonė turi būti laikoma vietine, 1 dalyje minima, pramone. 4.4. Šiam straipsniui taikytinos 3 straipsnio 6 dalies nuostatos. 5 straipsnis Tyrimo inicijavimas ir atlikimas 5.1. Išskyrus šio straipsnio 6 dalyje numatytus atvejus, tyrimas, kad būtų nustatytas įtariamo dempingo egzistavimas, jo mastas ir poveikis, turi būti inicijuojamas gavus rašytinį vietinės pramonės ar jos vardu teikiamą prašymą. 5.2. Prašyme pagal šio straipsnio 1 dalį turi būti pateikti įrodymai: a) dempingo, b) žalos ta prasme, kuri duota GATT 1994 VI straipsnyje ir kaip ji yra interpretuojama šioje Sutartyje, ir c) importo dempingo kaina ir įtariamos žalos priežastinio ryšio įrodymai. Paprasto teigimo, nepagrįsto atitinkamu įrodymu, negalima laikyti pakankamu, kad būtų patenkinti šios straipsnio dalies reikalavimai. Prašyme turi būti tokia prašymo pateikėjui prieinama informacija šiais klausimais: i) prašymo pateikėjo tapatybė ir jo gaminamos tapačios arba panašios prekės vidaus gamybos mastai natūrine ir vertine išraiška. Kai rašytinis prašymas pateikiamas vietinės pramonės vardu, prašyme nurodoma pramonė, kurios vardu paduodamas prašymas, išvardijant visus žinomus tapačios arba panašios prekės vietos gamintojus (ar tapačios arba panašios prekės vietos gamintojų asociacijas) ir pagal galimybes pateikiant tapačios arba panašios prekės vietos gamintojų gamybos mastą natūrine ir vertine išraiška; ii) išsamus įtariamos dempingu prekės aprašymas, nagrinėjamosios kilmės ar eksporto šalies ar šalių pavadinimai, kiekvieno žinomo eksportuotojo ar užsienio gamintojo tapatybė bei žinomų asmenų, importuojančių tiriamąją prekę, sąrašas; iii) informacija apie kainas, kuriomis parduodama tiriamoji prekė, kai ji skirta vartoti kilmės ar eksporto šalies ar šalių vidaus rinkose, (arba, kur tinka, informacija apie kainas, kuriomis prekė parduodama iš kilmės ar eksporto šalies ar šalių trečiajai šaliai ar šalims, arba apie nustatytąją prekės vertę) ir informacija apie eksporto kainas arba, kur tinka, apie kainas, kuriomis prekė parduodama pirmajam nepriklausomam pirkėjui importuojančios šalies narės teritorijoje; iv) informacija apie įtariamo dempingu importo masto kitimą, tokio importo poveikį tapačios arba panašios prekės kainoms vidaus rinkoje ir tolesnį importo poveikį vietinei pramonei, kurį rodo atitinkami veiksniai ir rodikliai, atspindintys vietinės pramonės situaciją, kaip tie, kurie išvardyti 3 straipsnio 2 ir 4 dalyse. 5.3. Institucijos nagrinėja prašyme pateiktų įrodymų tikslumą ir pakankamumą, kad nustatytų, ar pakanka įrodymų pateisinti tyrimo inicijavimą. 5.4. Tyrimas pagal šio straipsnio 1 dalį nepradedamas, jeigu institucijos, išnagrinėjusios, kokiu mastu tapačios arba panašios prekės vietos gamintojai pritaria ar nepritaria prašymui [13], nenustato, kad prašymą pateikė vietinė pramonė arba kad jis buvo pateiktas jos vardu [14]. Laikoma, kad prašymą pateikė vietinė pramonė arba jis buvo pateiktas jos vardu, jeigu jam pritaria tie vietos gamintojai, kurių bendras gamybos mastas sudaro daugiau kaip 50 % bendros tapačios arba panašios prekės gamybos masto, kurią sudaro ta vietinės pramonės dalis, kuri išreiškia prašymui arba pritarimą, arba protestą. Tačiau joks tyrimas nepradedamas, kai vietos gamintojų, aiškiai pritariančių prašymui, gamybos mastas sudaro mažiau kaip 25 % bendro vietinės pramonės gaminamos tapačios arba panašios prekės gamybos masto. 5.5. Institucijos vengia viešai skelbti prašymą dėl tyrimo inicijavimo, kol nepriimtas sprendimas inicijuoti tyrimą. Tačiau gavusios tinkamai dokumentais paremtą prašymą ir prieš inicijuodamos tyrimą, institucijos turi apie tai pranešti nagrinėjamosios eksportuojančios šalies narės Vyriausybei. 5.6. Jeigu, esant ypatingoms aplinkybėms, aptariamosios institucijos nutaria inicijuoti tyrimą, negavusios rašytinio vietinės pramonės arba jos vardu teikiamo prašymo dėl tyrimo inicijavimo, jos pradeda tyrimą tik turėdamos pakankamus dempingo, žalos ir priežastinio ryšio tarp jų įrodymus, kaip išvardyta šio straipsnio 2 dalyje, kad pateisintų tyrimo inicijavimą. 5.7. Ir dempingo, ir žalos įrodymai nagrinėjami vienu metu a) priimant sprendimą, ar inicijuoti tyrimą, ar ne, ir b) po to, vyks- tant tyrimui, kuris pradedamas ne vėliau kaip pirmąją dieną, kai pagal šios Sutarties nuostatas galima taikyti laikinąsias priemones. 5.8. Šio straipsnio 1 dalyje numatytas prašymas turi būti atmestas, ir tyrimas nedelsiant nutrauktas, kai tik aptariamosios institucijos įsitikina, kad nėra pakankamų nei dempingo, nei žalos įrodymų, kad galima būtų pateisinti bylos nagrinėjimą. Tais atvejais, kai institucijos nustato, kad dempingo lygis (marža) yra de minimis arba kad dempinginio importo faktinė ar potenciali apimtis arba žala yra nereikšmingos, byla turi būti nedelsiant nutraukiama. Dempingo lygis (marža) turi būti laikomas de minimis, kai tas lygis yra mažesnis kaip 2 % tiriamosios prekės eksporto kainos. Importo dempingo kaina apimtis paprastai turi būti laikoma nereikšminga, kai nustatoma, jog importuojančioje šalyje narėje importo dempingo kaina iš tam tikros šalies apimtis sudaro mažiau kaip 3 % tapačios arba panašios prekės importo, nebent šalių, kurių kiekvienos atskirai prekės importas importuojančioje šalyje narėje sudaro mažiau kaip 3 % tapačios arba panašios prekės importo, bendras importas importuojančioje šalyje narėje sudaro daugiau kaip 7 % tapačios arba panašios prekės importo. 5.9. Antidempingo bylos nagrinėjimas neturi suvaržyti importo procedūrų. 5.10. Tyrimas, išskyrus tuos atvejus, kai vyksta ypatingomis aplinkybėmis, turi būti baigtas per vienerius metus, ir jokiu būdu ne vėliau kaip praėjus 18 mėnesių nuo jo inicijavimo. 6 straipsnis Įrodymai 6.1. Visoms suinteresuotoms antidempingo tyrimu šalims turi būti pranešta, kokios informacijos reikia institucijoms, ir sudarytos sąlygos raštu pateikti visus įrodymus, kuriuos jos mano esant reikalingus aptariamajam tyrimui. 6.1.1. Eksportuotojų ar užsienio gamintojų, gaunančių antidempingo tyrimui naudojamus klausimynus, atsakymams duodama ne mažiau kaip 30 dienų [15]. Turėtų būti deramai atsižvelgiama į bet kokį prašymą pratęsti atsakymams skirtą 30 dienų laikotarpį ir, jeigu nurodyta priežastis, kai tikslinga, laikas turėtų būti pratęsiamas. 6.1.2. Laikantis reikalavimo saugoti konfidencialią informaciją, vienos suinteresuotosios šalies raštu pateikti įrodymai turi tuojau pat tapti prieinami kitoms tyrime dalyvaujančioms suinteresuotosioms šalims. 6.1.3. Iš karto po tyrimo inicijavimo institucijos žinomiems eksportuotojams [16] ir eksportuojančios šalies narės institucijoms pateikia visą rašytinio prašymo, gauto pagal 5 straipsnio 1 dalį, tekstą ir, esant užprašymui, jis turi tapti prieinamas kitoms susijusioms, suinteresuotoms šalims. Turi būti laikomasi reikalavimo saugoti konfidencialią informaciją, kaip numatyta šio straipsnio 5 dalyje. 6.2. Vykstant antidempingo tyrimui, visoms suinteresuotosioms šalims sudaromos visos sąlygos ginti savo interesus. Šiuo tikslu, esant užprašymui, institucijos visoms suinteresuotoms šalims sudaro sąlygas susitikti su priešingus interesus turinčiomis šalimis, kad galima būtų pateikti priešingas nuomones ir paneigti pateiktus kaltinimus. Sudarant tokias sąlygas, reikia atsižvelgti į būtinybę išlaikyti konfidencialumą ir siekti, kad šalims būtų patogu. Iš jokios šalies neturi būti reikalaujama įsipareigojimo dalyvauti susitikime, ir tai šaliai priimami sprendimai neturi tapti jai mažiau palankūs dėl to, kad ji nedalyvauja. Suinteresuotosioms šalims taip pat turi būti suteikiama teisė, esant pateisinimui, kitą informaciją pateikti žodžiu. 6.3. Į žodžiu pagal šio straipsnio 2 dalį pateiktą informaciją institucijos atsižvelgia tik tiek, kiek vėliau ji pateikiama raštu ir su ja gali susipažinti kitos suinteresuotosios šalys, kaip numatyta šio straipsnio 1 dalies 2 punkte. 6.4. Kai tikslinga, institucijos visoms suinteresuotosioms šalims laiku suteikia galimybę susipažinti su visa informacija, kuri svarbi dėl jų pozicijos pristatymo, jei ji nekonfidenciali pagal šio straipsnio 5 dalies apibrėžimą, ir kurią institucijos naudoja tirdamos antidempingą, ir parengti savo poziciją tos informacijos pagrindu. 6.5. Bet kokios prigimties konfidencialią informaciją (pvz., kadangi jos atskleidimas suteiktų konkurentui didesnį konkurencinį pranašumą arba kadangi jos atskleidimas labai pakenktų asmeniui, teikiančiam informaciją, ar asmeniui, iš kurio tas asmuo gavo informaciją) ar informaciją, kurią konfidencialiai teikia tyrimo metu dalyvaujančios šalys, institucijos, esant rimtai priežasčiai, turi traktuoti kaip tokią. Be specialaus šalies, teikiančios informaciją, leidimo tokia informacija neturi būti atskleista [17]. 6.5.1. Institucijos reikalauja, kad suinteresuotosios šalys, teikiančios konfidencialią informaciją, pateiktų nekonfidencialią jos santrauką. Santrauka turi būti pakankamai smulki, kad galima būtų tinkamai suprasti informacijos, pateiktos konfidencialiai, esmę. Ypatingomis aplinkybėmis tokios šalys gali nurodyti, kad tokios informacijos negalima ar neįmanoma pateikti santraukos forma. Tokiomis ypatingomis aplinkybėmis būtina išdėstyti priežastis, kodėl santrauka negalima. 6.5.2. Jeigu institucijos nustato, kad konfidencialumo prašymas yra nepagrįstas ir kad informacijos teikėjas arba nenori viešai skelbti informacijos, arba nenori duoti leidimo ją atskleisti apibendrinta ar santraukos forma, jos gali į tokią informaciją nekreipti dėmesio, nebent jos būtų įtikintos, nurodant atitinkamus šaltinius, jog informacija yra teisinga [18]. 6.6. Išskyrus aplinkybes, numatytas šio straipsnio 8 dalyje, suinteresuotųjų šalių pateikiamos informacijos, kuria grindžiamos institucijų išvados, tikslumas turi būti pakankamas, kad patenkintų institucijas tyrimo metu. 6.7. Kad patikrintų pateiktą informaciją ar gautų papildomos išsamesnės informacijos, institucijos prireikus gali atlikti tyrimą kitų šalių narių teritorijose, tuo atveju, kai jos gauna atitinkamų tiriamų įmonių sutikimą ir praneša apie tai nagrinėjamos šalies narės Vyriausybės atstovams, ir jeigu ta šalis narė neprieštarauja tyrimui. I priede pateikta tvarka taikoma kitų šalių narių teritorijose atliekamiems tyrimams. Institucijos, laikydamosi reikalavimo saugoti konfidencialią informaciją, bet kokių tokių tyrimų rezultatus padaro prieinamus arba atskleidžia pagal šio straipsnio 9 dalį įmonėms, susijusioms su tais rezultatais, ir gali tokius rezultatus pateikti prašymo pateikėjams. 6.8. Tais atvejais, kai kuri suinteresuotoji šalis atsisako leisti susipažinti su reikalinga informacija ar kaip kitaip jos nesuteikia per pagrįstą laikotarpį arba rimtai trukdo tyrimui, preliminarūs ir galutiniai sprendimai, teigiami ar neigiami jie būtų, gali būti padaryti turimų faktų pagrindu. Taikant šią straipsnio dalį, turi būti laikomasi II priedo nuostatų. 6.9. Institucijos, prieš darydamos galutinį sprendimą, informuoja visas suinteresuotąsias šalis apie esminius nagrinėjamus faktus, kurie sudaro sprendimo dėl taikytinų konkrečių priemonių pagrindą. Toks informavimas turėtų vykti taip, kad šalys turėtų pakankamai laiko apginti savo interesus. 6.10. Dažniausiai institucijos kiekvienam žinomam tiriamosios prekės eksportuotojui ar gamintojui nustato individualų (atskirą) dempingo lygį (maržą). Tais atvejais, kai eksportuotojų, gamintojų, importuotojų ar tiriamosios prekės rūšių yra taip daug, ir nustatyti individualius (atskirus) dempingo lygius (maržas) netikslinga, institucijos tirdamos gali apsiriboti arba pagrįstu suinteresuotųjų šalių ar prekių skaičiumi, imdamos pavyzdžius, kuriuos atrinko statistinės atrankos būdu iš atrankos metu turimos informacijos, arba procentine išraiška didžiausiu eksportu iš atitinkamos šalies, kuris gali būti pagrįstai ištirtas. 6.10.1. Pageidautina, kad bet kokia eksportuotojų, gamintojų, importuotojų ar prekės rūšių atranka pagal šį punktą būtų daroma konsultuojantis su tiriamaisiais eksportuotojais, gamintojais ar importuotojais ir gavus jų sutikimą. 6.10.2. Tais atvejais, kai institucijos apriboja tyrimą, kaip numatyta šioje straipsnio dalyje, jos vis tiek turi nustatyti individualų (atskirą) dempingo lygį (maržą) bet kuriam eksportuotojui ar gamintojui, kuris iš pradžių nebuvo atrinktas tyrimui, bet kuris pateikia reikalingos informacijos tokiu laiku, kad ji gali būti išnagrinėta atliekant tyrimą, išskyrus tuos atvejus, kai eksportuotojų ar gamintojų yra taip daug, kad individualus (atskiras) nagrinėjimas institucijoms labai tyrimą suvaržytų ir trukdytų laiku baigti. Turi būti palikta galimybė savanoriškai pateikti atsakymus. 6.11. Šioje Sutartyje "suinteresuotosios šalys" yra: i) eksportuotojas ar užsienio gamintojas, ar tiriamosios prekės importuotojas, ar prekybos ar verslo asociacija, kurios narių dauguma yra tokios prekės gamintojai, eksportuotojai ar importuotojai; ii) eksportuojančios šalies narės Vyriausybė; iii) tapačios arba panašios prekės importuojančioje šalyje narėje gamintojas ar prekybos ir verslo asociacija, kurios narių dauguma gamina tapačią arba panašią prekę importuojančios šalies narės teritorijoje. Šis sąrašas netrukdo šalims narėms leisti kitiems, ankščiau nepaminėtiems vietos ar užsienio objektams ar institucijoms būti suinteresuotomis šalimis. 6.12. Institucijos sudaro sąlygas tiriamosios prekės pramoninio naudojimo vartotojams ir vartotojų organizacijų atstovams tais atvejais, kai ta prekė paprastai parduodama per mažmeninę prekybą, teikti informaciją, kuri yra svarbi tyrimui dėl dempingo, žalos ir priežastingumo. 6.13. Institucijos turi tinkamai atsižvelgti į sunkumus, kuriuos patiria suinteresuotosios šalys, ypač mažos įmonės, teikdamos reikalaujamą informaciją, ir suteikti reikiamą įmanomą pagalbą. 6.14. Ankščiau išdėstyta tvarka neketinama trukdyti šalies narės institucijoms veikti operatyviai inicijuojant tyrimą, priimant preliminarius ar galutinius sprendimus, teigiamus ar neigiamus, ar taikyti laikinąsias ar galutines priemones, pagal atitinkamas šios Sutarties nuostatas. 7 straipsnis Laikinosios priemonės 7.1. Laikinosios priemonės gali būti taikomos tik, jeigu: i) tyrimas pradėtas vadovaujantis 5 straipsnyje nustatyta tvarka, apie tai viešai paskelbta ir suinteresuotoms šalims buvo sudarytos sąlygos pateikti ir paaiškinti informaciją; ii) buvo priimtas teigiamas preliminarus sprendimas, kad egzistuoja dempingas ir jis sudaro sąlygas atsirasti žalai vietinei pramonei; iii) aptariamosios institucijos mano, jog tokios priemonės reikalingos siekiant išvengti žalos, kuri dėl dempingo būtų padaryta tyrimo laikotarpiu. 7.2. Laikinosios priemonės forma gali būti laikinasis muitas arba, pageidautina, laikinųjų muitų sumokėjimo užtikrinimo priemonės – piniginis užstatas arba garantija, lygūs preliminariai nustatyto antidempingo muito dydžiui, bet ne didesni už laikinai nustatytą dempingo lygį (maržą). Apskaičiuotos sumos išskaitymas yra tinkama laikinoji priemonė, tuo atveju, kai turi būti nurodytas normalus muitas bei numanomas antidempingo muito dydis, ir kad išskaitomai apskaičiuotai sumai taikomos tokios pat sąlygos kaip ir kitoms laikinosioms priemonėms. 7.3. Laikinųjų priemonių turi būti imamasi ne anksčiau kaip po 60 dienų nuo tyrimo inicijavimo dienos. 7.4. Laikinosios priemonės taikomos kuo trumpiau, ne ilgiau kaip 4 mėnesius arba aptariamųjų institucijų sprendimu, esant eksportuotojų, kurie atstovauja reikšmingai prekybos daliai, prašymui, ne ilgiau kaip 6 mėnesius. Kai institucijos per tyrimą nagrinėja, ar muito, mažesnio už dempingo lygį (maržą), pakaks žalai pašalinti, šie laikotarpiai gali būti atitinkamai 6 ir 9 mėnesiai. 7.5. Taikant laikinąsias priemones, turi būti laikomasi atitinkamų 9 straipsnio nuostatų. 8 straipsnis Įsipareigojimai dėl kainų 8.1. Galima [19] sustabdyti arba nutraukti bylos nagrinėjimą, neįvedant nei laikinųjų priemonių, nei antidempingo muitų, jeigu iš bet kurio eksportuotojo gaunamas pakankamas savanoriškas įsipareigojimas peržiūrėti kainas arba nutraukti eksportą į nagrinėjamąją teritoriją dempingo kainomis taip, kad institucijos būtų įsitikinusios, jog žalingas dempingo poveikis yra pašalintas. Pagal tokį įsipareigojimą kainos neturi padidėti daugiau negu reikia tam, kad būtų pašalintas dėl dempingo atsirandantis kainų skirtumas (marža). Siektina, kad kainos padidinimas būtų mažesnis už dempingo lygį (maržą), jeigu tokio kainų padidinimo pakaktų vietinei pramonei daromai žalai pašalinti. 8.2. Įsipareigojimo dėl kainų iš eksportuotojų nereikalaujama arba nepriimama, jeigu importuojančios šalies narės institucijos preliminariai nenustatė dempingo fakto ir žalos, kurią sukelia toks dempingas. 8.3. Siūlomų įsipareigojimų nebūtina priimti, jeigu institucijos mano, kad jų priėmimas netikslingas, pavyzdžiui, jeigu esamų ar potencialių eksportuotojų yra per daug arba dėl kitų priežasčių, įskaitant bendrosios valstybės politikos priežastis. Jeigu iškiltų toks atvejis ir kai tai įmanoma, institucijos eksportuotojui paaiškina priežastis, dėl kurių jos nutarė, kad negali priimti įsipareigojimo dėl kainų, ir, kiek įmanoma, sudaro eksportuotojui sąlygas tai pakomentuoti. 8.4. Jeigu įsipareigojimas priimamas, dempingo ir žalos tyrimas vis tiek atliekamas iki galo, jeigu to nori eksportuotojas arba taip nutaria institucijos. Tokiu atveju, kai priimamas neigiamas sprendimas dėl dempingo ar žalos buvimo, įsipareigojimas savaime nustoja galiojęs, išskyrus tuos atvejus, kai nustatoma, jog dempingo ar žalos išnykimas didele dalimi buvo dėl įsipareigojimo dėl kainos. Tokiais atvejais institucijos gali pareikalauti, kad įsipareigojimas išliktų pagrįstą laiką šios Sutarties nustatyta tvarka. Tokiu atveju, kai priimamas teigiamas sprendimas dėl dempingo ir daromos žalos, įsipareigojimas galioja toliau pagal numatytas jo sąlygas bei šios Sutarties nuostatas. 8.5. Įsipareigojimus dėl kainų gali siūlyti importuojančios šalies narės institucijos, bet joks eksportuotojas neturi būti verčiamas prisiimti tokių įsipareigojimų. Tas faktas, kad eksportuotojai nesiūlo tokių įsipareigojimų arba nepaiso siūlymo tai daryti, jokiu būdu neturi neigiamos įtakos sprendimui, priimamam dėl tos šalies. Tačiau institucijos turi teisę pačios nuspręsti, kad, jeigu importas dempingo kaina vyks ir toliau, yra daug didesnė tikimybė, kad žalos grėsmė virs žala. 8.6. Importuojančios šalies narės institucijos gali pareikalauti iš bet kurio eksportuotojo, iš kurio buvo priimtas įsipareigojimas dėl kainų, periodiškai teikti informaciją apie tokio įsipareigojimo laikymąsi ir leisti patikrinti su tuo susijusius duomenis. Įsipareigojimų nesilaikymas leidžia importuojančios šalies narės institucijoms, vadovaujantis šios Sutarties nuostatomis, imtis operatyvių veiksmų; tai gali būti neatidėliotinas laikinųjų priemonių taikymas, remiantis geriausia turima informacija. Tokiais atvejais pagal šią Sutartį galutinius muitus galima įvesti (levy) prekėms, įvežtoms vartoti ne anksčiau kaip prieš 90 dienų iki tokių laikinųjų priemonių įvedimo, bet importui, įvežtam prieš sulaužant įsipareigojimą, tokie atgręžtinio veikimo apmokestinimai neskaičiuojami. 9 straipsnis Antidempingo muitų įvedimas ir rinkimas 9.1. Antidempingo muitas, kai visi reikalavimai dėl jo įvedimo buvo įvykdyti, yra įvedamas importuojančios šalies narės institucijos sprendimu. Importuojančios šalies narės institucija taip pat sprendžia, ar įvedamo antidempingo muito dydis turi būti lygus visam dėl dempingo atsirandančiam skirtumui (maržai), ar už jį mažesnis. Siektina, kad muitą būtų leidžiama įvesti visų šalių narių teritorijose ir kad muitas būtų mažesnis už skirtumą (maržą), jeigu tokio mažesnio muito pakaktų vietinei pramonei daromai žalai pašalinti. 9.2. Kai dėl kokios nors prekės įvedamas antidempingo muitas, kiekvienu atveju jis yra kitokio dydžio ir renkamas nediskriminuojant tokios prekės importo iš visų šaltinių, iš kurių buvo įvežama prekė dempingo kaina ir kėlė žalą, išskyrus importą iš tų šaltinių, iš kurių buvo priimti įsipareigojimai dėl kainų pagal šios Sutarties sąlygas. Institucijos įvardija tiriamosios prekės tiekėją ar tiekėjus. Tačiau, jeigu iš tos pačios šalies yra keli tiekėjai ir įvardyti visus šiuos tiekėjus netikslinga, institucijos gali įvardyti atitinkamą šalį tiekėją. Jeigu yra keli tiekėjai iš daugiau kaip vienos šalies, institucijos gali įvardyti arba visus tiekėjus, arba, jeigu tai netikslinga, visas šalis tiekėjas. 9.3. Antidempingo muito dydis, kaip yra nustatyta pagal 2 straipsnį, negali būti didesnis už dempingo lygį (maržą). 9.3.1. Kai antidempingo muito dydis įvertinamas atgręžtinio veikimo pagrindu, sprendimas dėl galutinės prievolės mokėti antidempingo muitus priimamas kuo greičiau, dažniausiai per 12 mėnesių, ir jokiu būdu ne vėliau kaip per 18 mėnesių nuo tos dienos, kai buvo pateiktas prašymas padaryti galutinį antidempingo muito dydžio įvertinimą [20]. Lėšos grąžinamos nedelsiant ir dažniausiai per trumpesnį kaip 90 dienų laikotarpį po to, kai pagal šį punktą priimamas sprendimas dėl galutinės prievolės. Bet kuriuo atveju, kai lėšos negrąžinamos per 90 dienų, institucijos, jeigu jų prašo, pateikia paaiškinimą. 9.3.2. Kai antidempingo muito dydis įvertinamas ateinančiam laikotarpiui, numatomos sąlygos, kuriomis bus nedelsiant grąžinama bet kokio muito permoka, kai to prašoma, kuri buvo sumokėta virš dempingo lygio (maržos). Bet kokio tokio muito permoka virš faktinio dempingo lygio (maržos) paprastai grąžinama per 12 mėnesių ir jokiu būdu ne vėliau kaip per 18 mėnesių nuo tos dienos, kai iš prekės, kuriai taikomas antidempingo muitas, importuotojo buvo gautas tinkamai įrodymais paremtas prašymas ją grąžinti. Sankcionuotas grąžinimas paprastai įvyksta per 90 dienų nuo aukščiau paminėto sprendimo priėmimo. 9.3.3. Spręsdamos, ar turi būti kompensuota ir kiek, kai eksporto kaina nustatoma pagal 2 straipsnio 3 dalį, institucijos turėtų atsižvelgti į bet kokį normaliosios vertės pokytį, bet kokį sąnaudų, patirtų tarp importavimo ir perpardavimo momento, pokytį ir bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą, kuris atitinkamai atsispindi tolesnėse pardavimo kainose, ir, kai pateikiamas aukščiau paminėtų faktų sprendžiamasis įrodymas, turėtų apskaičiuoti eksporto kainą, neatimdamos sumokėto antidempingo muito. 9.4. Kai institucijos apriboja savo nagrinėjimą pagal 6 straipsnio 10 dalies antrąjį sakinį, bet koks antidempingo muitas, taikomas nenagrinėjamų tyrimo metu eksportuotojų ar gamintojų įvežamam importui, neturi būti didesnis: i) už svertinį dempingo lygio (maržos), nustatyto atrinktųjų eksportuotojų ar gamintojų atžvilgiu, vidurkį arba; ii) kai prievolė mokėti antidempingo muitus apskaičiuojama ateityje galimos normaliosios vertės pagrindu, už skirtumą tarp atrinktųjų eksportuotojų ar gamintojų svertinio normaliosios vertės vidurkio ir atskirai nenagrinėjamų eksportuotojų ar gamintojų eksporto kainų, su sąlyga, kad institucijos pagal šią straipsnio dalį nekreips dėmesio į jokius nulinius ir de minimis lygius (maržas) ir lygius (maržas), kurie nustatyti esant aplinkybėms, aprašytoms 6 straipsnio 8 dalyje. Individualius muitus ar normaliąsias vertes importui, gautam iš bet kokio nenagrinėjamo eksportuotojo ar gamintojo, kuris pateikė reikalingą informaciją tyrimui, institucijos taiko taip, kaip numatyta 6 straipsnio 10 dalies 2 punkte. 9.5. Jeigu importuojančioje šalyje narėje prekei taikomi antidempingo muitai, tai institucijos, turėdamos tikslą nustatyti bet kurių eksportuotojų ar gamintojų nagrinėjamoje eksportuojančioje šalyje, kurie į importuojančią šalį narę neeksportavo prekės tyrimo metu, dempingo lygį (maržą), nedelsdamos peržiūri antidempingo muitus tuo atveju, kai šie eksportuotojai ar gamintojai gali įrodyti, jog jie nesusiję nė su vienu iš eksportuotojų nei gamintojų eksportuojančioje šalyje, kuriems taikomi prekei įvesti antidempingo muitai. Tokia peržiūra inicijuojama ir vykdoma paspartintai, palyginti su normalaus muito įvertinimu ir peržiūros procedūromis importuojančioje šalyje narėje. Jokie antidempingo muitai netaikomi importui, gautam iš tokių eksportuotojų ar gamintojų tol, kol vyksta peržiūra. Tačiau institucijos gali išskaityti apskaičiuotą sumą ir (ar) reikalauti garantijų, kad užtikrintų, jog, jeigu per tokią peržiūrą būtų nustatytas tokių gamintojų ar eksportuotojų vykdomas dempingas, antidempingo muitus galima būtų taikyti atgręžtiniu veikimu nuo tos dienos, kai buvo inicijuota peržiūra. 10 straipsnis Atgręžtinis taikymas 10.1. Laikinosios priemonės bei antidempingo muitai taikomi tik toms prekėms, kurios įvežamos vartojimui po to, kai įsigalioja sprendimas, priimamas pagal atitinkamai 7 straipsnio 1 dalį ir 9 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į šiame straipsnyje numatytas išimtis. 10.2. Kai priimamas galutinis sprendimas dėl žalos (bet ne dėl jos grėsmės ar realios kliūties pramonės kūrimui) arba tuo atveju, kai priimamas galutinis sprendimas dėl žalos grėsmės ten, kur, jeigu nebūtų taikomos laikinosios priemonės, būtų atsiradęs (iškilęs) importo dempingo kaina poveikis ir dėl kurio būtų priimtas sprendimas dėl padarytos žalos, antidempingo muitus galima įvesti atgręžtiniu veikimu laikotarpiui, kuriam buvo taikomos laikinosios priemonės, jeigu jos buvo taikomos. 10.3. Jeigu galutinis antidempingo muitas yra didesnis už laikinąjį sumokėtą ar mokėtiną muitą arba sumą, apskaičiuotą laikinųjų muitų sumokėjimui užtikrinti, sumokėti skirtumą neturi būti reikalaujama. Jeigu galutinis muitas yra mažesnis už laikinąjį sumokėtą ar mokėtiną muitą, ar sumą, apskaičiuotą laikinųjų muitų sumokėjimui užtikrinti, skirtumas turi būti grąžinamas arba muitas perskaičiuojamas atsižvelgiant į konkretų atvejį. 10.4. Išskyrus šio straipsnio 2 dalyje numatytus atvejus, kai priimamas sprendimas dėl žalos grėsmės ar realios kliūties (bet žala dar nepadaryta), galutinį antidempingo muitą galima taikyti tik nuo tos dienos, kai buvo priimtas sprendimas dėl žalos grėsmės ar realios kliūties, ir bet koks piniginis užstatas, įmokėtas laikinųjų priemonių taikymo laikotarpiu, turi būti nedelsiant grąžintas, o bet kokie įsipareigojimai (garantijos), susiję su laikinųjų priemonių taikymu, turi būti nedelsiant panaikinti. 10.5. Kai galutinis sprendimas yra neigiamas, bet koks piniginis užstatas, įmokėtas laikinųjų priemonių taikymo laikotarpiu, turi būti nedelsiant grąžintas, o bet kokie įsipareigojimai (garantijos), susiję su laikinųjų priemonių taikymu, turi būti nedelsiant panaikinti. 10.6. Galutinis antidempingo muitas gali būti įvestas prekėms, kurios buvo įvežtos vartojimui ne anksčiau kaip 90 dienų prieš tą dieną, nuo kurios taikomos laikinosios priemonės, kai institucijos, nagrinėdamos tiriamąją dempingo kaina parduodamą prekę, nustato, jog: i) dempingas, kuris sukėlė žalos, buvo vykdomas ir anksčiau arba kad importuotojas žinojo ar turėjo žinoti, jog eksportuotojas taiko dempingą ir kad toks dempingas sukels žalos; ii) žala sukeliama masiniu prekės dempingo kaina importu per palyginti trumpą laiką, kuris, atsižvelgiant į importo dempingo kaina laiką ir mastą bei kitas aplinkybes (pvz., greitas importuotos prekės atsargų kaupimas), gali labai sumažinti numatomo taikyti galutinio antidempingo muito atitaisomąjį poveikį tuo atveju, kai nagrinėjamiems importuotojams buvo sudarytos sąlygos pakomentuoti savo veiksmus. 10.7. Po tyrimo inicijavimo institucijos, atsižvelgdamos į situaciją, gali imtis tokių priemonių kaip numatomos sumos (appraisement) ar įvertintos sumos (assessment) išskaitymas, kai tokios priemonės gali būti reikalingos tam, kad galima būtų surinkti antidempingo muitus atgręžtiniu veikimu, kaip numatyta šio straipsnio 6 dalyje, kai institucijos turi pakankamai įrodymų, jog įvykdytos toje straipsnio dalyje numatytos sąlygos. 10.8. Jokie muitai pagal šio straipsnio 6 dalį neįvedami atgręžtiniu veikimu prekėms, įvežtoms vartojimui iki tyrimo inicijavimo dienos. 11 straipsnis Antidempingo muitų ir įsipareigojimų dėl kainų galiojimo laikas ir peržiūra 11.1. Bet koks antidempingo muitas taikomas tol ir tiek, kiek reikia, kad būtų neutralizuotas žalą sukeliantis dempingas. 11.2. Institucijos peržiūri, ar reikalinga toliau taikyti muitą, kai reikia, savo iniciatyva arba tuo atveju, kai praėjo pakankamai laiko nuo galutinio antidempingo muito įvedimo, esant bet kurios suinteresuotosios šalies, kuri pateikia neabejotinos informacijos, įrodančios peržiūros reikalingumą, prašymui [21]. Suinteresuotosios šalys turi teisę prašyti institucijų, kad jos išnagrinėtų, ar būtina toliau taikyti muitą, norint neutralizuoti dempingą, ar žala bus daroma toliau ar pasikartos, jeigu muitas būtų nuimtas ar pakeistas, ar abiem atvejais. Jeigu po pagal šią straipsnio dalį atliktos peržiūros institucijos nustato, kad antidempingo muitas daugiau nėra reikalingas, jo taikymas tuoj pat turi būti nutraukiamas. 11.3. Nepaisant šio straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatų, bet koks galutinio antidempingo muito taikymas turi būti nutrauktas ne vėliau kaip po penkerių metų nuo jo įvedimo dienos (arba nuo paskutinės peržiūros, atliktos pagal šio straipsnio 2 dalį, jeigu tos peržiūros metu buvo nagrinėjamas ir dempingas, ir žala, arba pagal šią straipsnio dalį) jeigu peržiūros metu, kurią institucijos inicijavo iki tos dienos savo pačių iniciatyva arba esant tinkamai motyvuotam prašymui, kurį, likus pakankamai laiko iki tos dienos, kai baigiasi muito galiojimas, pateikė vietinė pramonė pati arba prašymas buvo pateiktas jos vardu, institucijos nenustato, kad, panaikinus muitą, tikriausiai toliau būtų vykdomas arba vėl atsirastų dempingas ir žala [22]. Muitas gali galioti, iki gaunamas tokios peržiūros rezultatas. 11.4. 6 straipsnio nuostatos, reglamentuojančios įrodymus bei tvarką, taikomos kiekvienai pagal šį straipsnį atliekamai peržiūrai. Kiekviena tokia peržiūra turi būti atliekama nedelsiant ir paprastai turi būti baigiama per 12 mėnesių nuo peržiūros inicijavimo dienos. 11.5. Šio straipsnio nuostatos taikomos mutatis mutandis įsipareigojimams dėl kainų, priimamų pagal 8 straipsnį. 12 straipsnis Viešas sprendimų paskelbimas ir aiškinimas 12.1. Kai institucijos mano esant pakankamai įrodymų, kad būtų pateisintas antidempingo tyrimo inicijavimas 5 straipsnio nustatyta tvarka, apie tai turi būti pranešama šaliai narei arba šalims narėms, kurių prekės nagrinėjamos tokio tyrimo metu, bei kitoms suinteresuotosioms šalims, kurios, tiriančiųjų institucijų duomenimis, yra juo suinteresuotos, ir apie tai turi būti paskelbiama viešai. 12.1.1. Viešai prieinamame dokumente ar kitaip atskirame dokumente [23] apie tyrimo inicijavimą turi būti pateikta pakankamai informacijos: i) eksportuojančios šalies ar šalių bei tirtinos prekės pavadinimas; ii) tyrimo inicijavimo data; iii) pagrindas, kuriuo prašyme teigiama esant dempingą; iv) veiksnių, kuriais grindžiamas žalos įtarimas; v) adresas, kuriuo suinteresuotosios šalys turėtų siųsti informaciją; vi) laikas, per kurį suinteresuotosioms šalims leidžiama pareikšti savo nuomonę. 12.2. Viešai turi būti paskelbta apie bet kokį preliminarų ar galutinį sprendimą, teigiamą ar neigiamą, dėl kainų įsipareigojimo priėmimo 8 straipsnio nustatyta tvarka, tokio įsipareigojimo nutraukimą ir galutinio antidempingo muito taikymo nutraukimą. Kiekviename tokiame viešai ar kitaip prieinamame atskirame dokumente turi būti pakankamai detaliai išdėstyti gauti rezultatai ir išvados visais klausimais, remiantis faktais ir įstatymais, kuriuos tyrimą atliekančios institucijos laiko esminiais. Visi tokie viešai ar kitaip prieinami atskiri dokumentai perduodami šaliai narei ar šalims narėms, kurių prekėms priimamas sprendimas įvesti muitą ar priimti įsipareigojimą dėl kainų, bei visoms suinteresuotoms šalims, kurios, kaip žinoma, tuo suinteresuotos. 12.2.1. Viešai ar kitaip prieinamame atskirame dokumente apie laikinųjų priemonių įvedimą turi būti pakankamai detaliai išdėstoma apie preliminarius sprendimus dėl dempingo ir žalos ir jame turi būti nuorodos į faktus bei įstatymus, kurių pagrindu argumentai priimti arba atmesti. Tokiame dokumente, tinkamai atsižvelgus į informacijos konfidencialumo reikalavimus, būtinai turi būti: i) tiekėjų pavadinimai arba, kai tai netikslinga, šalių tiekėjų pavadinimai; ii) prekės aprašymas, pakankamas jos klasifikacijai pagal HS nustatyti; iii) nustatyti dempingo lygiai (maržos) bei išsamus paaiškinimas, dėl kokių priežasčių buvo taikoma tam tikra metodika nustatyti ir palyginti eksporto kainai bei normaliajai vertei pagal 2 straipsnį; iv) motyvai, kuriais remiantis nustatyta žala 3 straipsnio nustatyta tvarka; v) pagrindinės priežastys, dėl kurių priimtas toks sprendimas. 12.2.2. Viešai ar kitaip prieinamame atskirame dokumente apie tyrimo pabaigą ar sustabdymą, kai priimamas teigiamas sprendimas įvesti galutinį muitą arba priimti įsipareigojimą dėl kainų, turi būti visa reikalinga informacija apie faktus ir teisės aktus bei priežastis, dėl kurių buvo įvestos galutinės priemonės ar priimtas įsipareigojimas dėl kainų, tinkamai atsižvelgiant į informacijos konfidencialumo reikalavimus. Dokumente būtinai turi būti informacija, apibūdinta šio straipsnio 2 dalies 1 punkte, kaip ir priežastys, dėl kurių buvo priimti ar atmesti atitinkami eksportuotojų ir importuotojų argumentai ar reikalavimai, ir pagrindas, kuriuo remiantis buvo priimtas bet koks sprendimas pagal 6 straipsnio 10 dalies 2 punktą. 12.2.3. Viešai ar kitaip prieinamame atskirame dokumente apie tyrimo nutraukimą ar sustabdymą, kai 8 straipsnio nustatyta tvarka buvo priimtas įsipareigojimas dėl kainų, turi būti nekonfidenciali šio įsipareigojimo dalis. 12.3. Šio straipsnio nuostatos taikomos mutatis mutandis peržiūroms inicijuoti bei pabaigti remiantis 11 straipsniu ir sprendimams pagal 10 straipsnį taikyti muitus atgręžtiniu veikimu. 13 straipsnis Teismo peržiūra Kiekviena šalis narė, kurios nacionaliniuose teisės aktuose yra nuostatos dėl antidempingo priemonių, turi turėti teismus, taip pat arbitražo ar administracinius teismus ar tvarką tokiems tikslams kaip, inter alia, skubių administracinių priemonių, susijusių su galutiniu sprendimu, peržiūra ir sprendimų peržiūra, kaip ji suprantama pagal 11 straipsnį. Tokie teismai ar tvarka turi būti nepriklausomi nuo institucijų, kurios atsakingos už aptariamuosius sprendimus ar peržiūras. 14 straipsnis Antidempingo priemonės trečiosios šalies naudai 14.1. Prašymas dėl antidempingo priemonių trečiosios šalies naudai turi būti pateiktas trečiosios šalies, prašančios imtis priemonių, institucijos. 14.2. Tokiame prašyme turi būti pateikta informacija apie kainas, parodanti, kad importas yra vykdomas dempingo kaina, ir detali informacija, rodanti, kad įtariamas dempingas sukelia žalą nagrinėjamai vietos pramonei trečiojoje šalyje. Trečiosios šalies Vyriausybė turi teikti visokeriopą pagalbą importuojančios šalies institucijoms, kad šios gautų visokeriopos papildomos informacijos, kurios pastarosioms prireiktų. 14.3. Svarstydamos tokį prašymą, importuojančios šalies institucijos svarsto įtariamo dempingo poveikį visai nagrinėjamai trečiosios valstybės pramonei; tai reiškia, kad žala turi būti įvertinta ne tik atsižvelgiant į įtariamo dempingo poveikį tos pramonės eksportui į importuojančią šalį ar net visam tos pramonės eksportui. 14.4. Sprendimas dėl tolesnių veiksmų atitenka importuojančiai šaliai. Jeigu importuojanti šalis nutaria, kad ji pasirengusi imtis priemonių, tai kreipimosi į Prekybos prekėmis tarybą inicijavimas, siekiant pritarimo tokioms priemonėms, atitenka importuojančiai šaliai. 15 straipsnis Besivystančios šalys narės Pripažįstama, kad išsivysčiusios šalys narės, svarstydamos prašymą dėl antidempingo priemonių pagal šią Sutartį, turi ypač atkreipti dėmesį į ypatingą besivystančių šalių narių padėtį. Prieš taikant antidempingo muitus turi būti išnagrinėtos šioje Sutartyje numatytos galimybės konstruktyviam nuostolių atlyginimui tais atvejais, kai tokie muitai gali turėti įtakos esminiams besivystančių šalių narių interesams. II DALIS 16 straipsnis Antidempingo reikalų komitetas 16.1. Įkuriamas Antidempingo reikalų komitetas (šioje Sutartyje vadinamas "Komitetu"), kurį sudaro visų šalių narių atstovai. Komitetas renka savo pirmininką ir renkasi ne rečiau kaip du kartus per metus ir kitais atvejais, kaip numatyta atitinkamose šios Sutarties nuostatose, bet kurios šalies narės prašymu. Komitetas atlieka funkcijas, kaip yra numatyta pagal šią Sutartį ar numatyta šalių narių, ir sudaro sąlygas šalims narėms konsultuotis bet kokiais klausimais, susijusiais su šios Sutarties veikimu ar jos tikslų siekimu. PPO Sekretoriatas veikia kaip Komiteto sekretoriatas. 16.2. Komitetas, jei reikia, gali steigti filialus padalinius. 16.3. Komitetas bei filialai padaliniai, vykdydami savo funkcijas, gali konsultuotis ir prašyti informacijos iš bet kurio jiems tinkamo šaltinio. Tačiau prieš Komitetui ar filialui padaliniui prašant iš šaltinio, esančio šalies narės jurisdikcijoje, tokios informacijos, jis informuoja tą šalį narę. Jis turi gauti šalies narės ar kiekvienos įmonės, su kuria bus konsultuojamasi, sutikimą. 16.4. Šalys narės nedelsdamos praneša Komitetui apie visas preliminarias ar galutines antidempingo priemones. Tokie pranešimai laikomi Sekretoriate, kad kitos šalys narės galėtų juos išsinagrinėti. Šalys narės taip pat kas pusmetį teikia ataskaitas dėl kiekvienos antidempingo priemonės, kurių buvo imtasi per praėjusius šešis mėnesius. Pusmečių ataskaitos turi būti pateikiamos sutartine standartine forma. 16.5. Kiekviena šalis narė praneša Komitetui, a) kurios iš jos institucijų yra kompetentingos inicijuoti ir atlikti tyrimą, aptariamą 5 straipsnyje, ir b) apie savo šalyje numatytą vidaus tvarką, reglamentuojančią tyrimo inicijavimą ir atlikimą. 17 straipsnis Konsultacijos ir ginčų sprendimas 17.1. Jeigu kitaip čia nenumatyta, konsultacijoms ir ginčams pagal šią Sutartį spręsti taikomas Susitarimas dėl ginčų sprendimo. 17.2. Kiekviena šalis narė turi taikyti "geranoriškumo principą" (sympathetic consideration) ir turi sudaryti vienodas sąlygas konsultacijoms dėl medžiagos, kurią pateikia kita šalis narė, kiekvienu klausimu, turinčiu įtakos šios Sutarties veikimui. 17.3. Jeigu kuri nors šalis narė mano, jog pagal šią Sutartį tiesiogiai ar netiesiogiai jai tenkanti nauda anuliuojama ar sumažinama arba jog kita šalis narė ar šalys narės trukdo jai pasiekti kokį nors tikslą, ji gali, kad būtų pasiektas abipusiai priimtinas reikalo sprendimas, pateikti rašytinį prašymą dėl konsultacijų su aptariamąja šalimi nare ar šalimis narėmis. Kiekviena šalis narė turi taikyti "geranoriškumo principą" bet kokiam kitos šalies narės prašymui dėl konsultacijų. 17.4. Jeigu šalis narė, kuri prašė konsultacijų, mano, jog konsultacijomis, vykusiomis pagal šio straipsnio 3 dalį, nepavyko pasiekti abipusiai priimtino sprendimo, ir jeigu importuojančios šalies narės administracinės institucijos ėmėsi galutinės priemonės įvesti galutinius antidempingo muitus ar priimti įsipareigojimus dėl kainų, ji gali kreiptis į Ginčų sprendimo tarybą (Dispute Settlement Body – DSB). Kai laikinoji priemonė turi reikšmingą poveikį ir šalis narė, kuri prašė konsultacijų, mano, kad priemonės buvo imtasi prieštaraujant 7 straipsnio 1 dalies nuostatoms, ta šalis narė taip pat gali kreiptis į Ginčų sprendimo tarybą. 17.5. Ginčų sprendimo taryba šalies, kuri pateikė skundą, prašymu įsteigia kolegiją (panel), kad ši išnagrinėtų klausimą, remdamasi: i) rašytiniu šalies narės prašymu, kuriame nurodoma, kaip pagal šią Sutartį tiesiogiai ar netiesiogiai jai tenkanti nauda anuliuojama ar sumažinama arba kad jai trukdoma pasiekti šios Sutarties tikslų; ii) faktais, kurie importuojančios šalies narės institucijoms tampa prieinami pagal šalies vidaus tvarką. 17.6. Nagrinėdama klausimą, aptariamą šio straipsnio 5 dalyje: i) vertindama faktus, kolegija nustato, ar institucijos tinkamai nustatė faktus ir ar įvertino tuos faktus nešališkai ir objektyviai; jeigu faktai buvo nustatyti tinkamai ir įvertinimas buvo nešališkas ir objektyvus, net jeigu kolegija priėjo kitokią išvadą, vertinimas neturi būti keičiamas; ii) kolegija aiškina atitinkamas šios Sutarties nuostatas pagal įprastines viešosios tarptautinės teisės aiškinimo taisykles. Kai kolegija nustato, kad pagal atitinkamą Sutarties nuostatą galima daugiau kaip viena interpretacija, kolegija nutaria, jog institucijų numatyta priemonė taikoma laikantis Sutarties, jeigu ji grindžiama viena iš tų leistinų interpretacijų. 17.7. Kolegijai pateikiama konfidenciali informacija neturi būti atskleista be oficialaus asmens, tarnybos ar institucijos, teikiančios tokią informaciją, leidimo. Kai tokia informacija yra prašoma iš kolegijos, kuri neturi leidimo teikti tokios informacijos, turi būti pateikiama nekonfidenciali informacijos santrauka, kuriai leidimą duoda informaciją teikiantis asmuo, tarnyba ar institucija. III DALIS 18 straipsnis Baigiamosios nuostatos 18.1. Negalima imtis jokių specialių priemonių prieš eksporto dempingą iš kitos šalies narės, išskyrus tas, kurios atitinka GATT 1994 nuostatas, ir kaip jos yra aiškinamos šioje Sutartyje [24]. 18.2. Išlygų jokioms šios Sutarties nuostatoms be kitų šalių narių sutikimo būti negali. 18.3. Pagal šios straipsnio dalies 1 ir 2 punktus šios Sutarties nuostatos taikomos tyrimams ir egzistuojančių priemonių peržiūroms, inicijuotiems (-oms) gavus prašymus, kurie buvo pateikti tą dieną arba po tos dienos, kai šaliai narei įsigaliojo PPO sutartis. 18.3.1. Dempingo lygiui (maržos) apskaičiuoti, vykdant grąžinimo procedūras pagal 9 straipsnio 3 dalį, taikomos taisyklės, taikytos paskutiniam sprendimui ar peržiūrai dėl dempingo. 18.3.2. Pagal 11 straipsnio 3 dalį egzistuojančios antidempingo priemonės turi būti laikomos įvestomis ne vėliau kaip tą dieną, kai šaliai narei įsigalioja PPO sutartis, išskyrus tuos atvejus, kai galiojantys šalies narės teisės aktai tą dieną jau turėjo toje straipsnio dalyje numatyto pobūdžio nuostatą. 18.4. Kiekviena šalis narė imasi visų būtinų bendro ar konkretaus pobūdžio priemonių, kad užtikrintų, kad ne vėliau kaip tą dieną, kai jai įsigalioja PPO sutartis, jos įstatymai, įstatymų lydimieji aktai ir administracinės procedūros atitiktų šios Sutarties nuostatas, kiek jos gali būti taikytinos aptariamajai šaliai narei. 18.5. Kiekviena šalis narė informuoja Komitetą apie visus su šia Sutartimi susijusių įstatymų ir kitų teisės aktų bei tų įstatymų ir kitų teisės aktų administravimo pakeitimus. 18.6. Komitetas kasmet peržiūri šios Sutarties vykdymą ir veikimą, atsižvelgdamas į jos tikslus. Komitetas kasmet informuoja Prekybos prekėmis tarybą apie tai, kas įvyko per tą laikotarpį. 18.7. Šios Sutarties priedai yra neatsiejama jos dalis. [1] Terminas "inicijuotas" taip, kaip jis vartojamas šioje Sutartyje, reiškia procedūrinį veiksmą, kuriuo šalis narė oficialiai pradeda tyrimą 5 straipsnyje numatyta tvarka. [2] Paprastai tvirtinama, kad tapačios arba panašios prekės, skirtos vartoti eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje, pardavimai savo dydžiu yra pakankami normaliosios vertės nustatymui, jeigu tokie pardavimai sudaro 5 % ar daugiau tiriamosios prekės pardavimų importuojančiai šaliai narei, su sąlyga, kad turėtų būti priimtinas ir mažesnis procentas, kai yra įrodymų, kad tokie mažesni vidaus pardavimai vis dėlto yra pakankamo dydžio, kad tiktų palyginimui. [3] Kai šioje Sutartyje vartojamas terminas "institucija", jis suprantamas kaip reiškiantis atitinkamo aukšto lygio valdžios instituciją. [4] Ilgas laikotarpis paprastai reiškia vienerius metus, tačiau jis negali būti trumpesnis negu šeši mėnesiai. [5] Mažesni už savikainą pardavimai sudaro didelį kiekį tada, kai institucijos nustato, kad sandorių, nagrinėjamų normaliosios vertės nustatymui, svertinis pardavimo kainos vidurkis yra mažesnis už savikainos svertinį vidurkį, arba nustato, kad mažesnių už savikainą pardavimų kiekiai sudaro ne mažiau kaip 20 % kiekio, parduoto pagal sandorius, nagrinėjamus normaliosios vertės nustatymui. [6] Koregavimas turi atspindėti sąnaudas derinimo laikotarpio pabaigoje arba, jeigu tas laikotarpis ilgesnis už tyrimo laikotarpį, pastarojo laikotarpio sąnaudas (išlaidas), į kurias pagrįstai gali atsižvelgti institucijos tyrimo metu. [7] Suprantama, kad keli iš aukščiau išvardytų veiksnių gali sutapti, todėl institucijos turi užtikrinti, kad pakoregavimai, kurie pagal šią nuostatą jau buvo padaryti, nesidubliuotų. [8] Paprastai pardavimo diena būtų kontrakto, užsakymo, užsakymo patvirtinimo ar sąskaitos-faktūros data, atsižvelgiant į tai, kuriame dokumente nustatytos esminės pardavimo sąlygos. [9] Šioje Sutartyje terminas "žala" reiškia, jeigu nenurodyta kitaip, materialinę žalą vietinei pramonei, materialinės žalos vietinei pramonei grėsmę arba realią kliūtį tokios pramonės kūrimui ir yra interpretuojamas pagal šio straipsnio nuostatas. [10] Vienas, nors ir neišskirtinis, pavyzdys – įtikinamas motyvas tikėti, kad artimoje ateityje labai išaugs prekės importas dempingo kainomis. [11] Šiame punkte gamintojai laikomi susiję su eksportuotojais ar importuotojais, tik jeigu a) vienas iš jų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja kitą; arba b) abu iš jų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojami trečio asmens; arba c) kartu jie tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja trečią asmenį, su sąlyga, kad yra pagrindo tikėti ar įtarti, jog dėl tokių ryšių tiriamasis gamintojas elgiasi kitaip negu nesusiję gamintojai. Šiame punkte vienas turi būti laikomas kontroliuojančiu kitą, kai pirmasis įstatymiškai ar pagal faktinę veiklą yra padėtyje, leidžiančioje varžyti kitą ar jam vadovauti. [12] Šioje Sutartyje žodis "įvesti" (angl. "levy") reiškia galutinį muito ar mokesčio nustatymą ar jo rinkimą. [13] Jeigu pramonės šakos susiskaldžiusios su ypač daug gamintojų, tai institucijos gali nustatyti, ar prašymui reiškiamas pritarimas ar protestas, taikydamos statistiškai pagrįstus atrankos metodus. [14] Šalys narės žino, kad tam tikrų šalių narių teritorijoje tapačios arba panašios prekės vietos gamintojų darbuotojai ar tų darbuotojų atstovai gali pateikti arba paremti šio straipsnio 1 dalyje numatytą prašymą dėl tyrimo. [15] Paprastai eksportuotojams duodamas laiko limitas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai gaunamas klausimynas; šiam tikslui turi būti laikoma, kad klausimynas gaunamas praėjus vienai savaitei nuo tos dienos, kai jis buvo išsiųstas respondentui ar perduotas atitinkamam eksportuojančios šalies narės diplomatiniam atstovui arba, tuo atveju, kai PPO šalis narė yra atskira muitų teritorija, oficialiam eksportuojančios teritorijos atstovui. [16] Suprantama taip, kad, jei eksportuotojų labai daug, visas rašytinio prašymo tekstas turi būti pateikiamas tik eksportuojančios šalies narės tarnyboms arba atitinkamai prekybos asociacijai. [17] Šalys narės žino, kad tam tikrų šalių narių teritorijose atskleisti informaciją gali būti reikalaujama tik pagal labai griežtą apsaugos tvarką. [18] Šalys narės susitaria, kad konfidencialumo prašymai neturėtų būti nepagrįstai atmetami. [19] Žodis "galima" neturi būti interpretuojamas taip, kad yra leidžiama tęsti bylos nagrinėjimą ir paraleliai įgyvendinti įsipareigojimus dėl kainų, išskyrus, kaip numatyta šio straipsnio 4 dalyje. [20] Suprantama, kad gali būti neįmanoma laikytis šiame punkte ir 3 dalies 2 punkte paminėtų laiko apribojimų, kai dėl tiriamosios prekės vyksta teisminio peržiūrėjimo procesas. [21] Sprendimas dėl galutinės prievolės mokėti antidempingo muitus, kaip numatyta 9 straipsnio 3 dalyje, pats savaime peržiūros, kaip ji suprantama pagal šį straipsnį, nereiškia. [22] Kai antidempingo muito dydis nustatomas atgręžtinio veikimo pagrindu, paskutinio tokio nustatymo metu pagal 9 straipsnio 3 dalies 1 punktą gautas sprendimas, kad joks muitas neturi būti įvedamas, savaime nereiškia, kad institucijos privalo nutraukti muito taikymą. [23] Kai institucijos teikia informaciją ir paaiškinimus pagal šio straipsnio nuostatas atskirame dokumente, jos užtikrina, kad toks dokumentas bus lengvai viešai prieinamas. [24] Neketinama neleisti imtis priemonių pagal kitas atitinkamas GATT 1994 nuostatas, jei tai yra tinkama. -------------------------------------------------- I PRIEDAS VIETOSE (KITŲ ŠALIŲ NARIŲ TERITORIJOSE) ATLIEKAMŲ TYRIMŲ PAGAL 6 STRAIPSNIO 7 DALĮ TVARKA 1. Kai inicijuojamas tyrimas, eksportuojančios šalies narės institucijos ir įmonės, kurios, kaip žinoma, su tuo susijusios, turėtų būti informuojamos apie ketinimą vykdyti tyrimą vietoje (tos šalies narės teritorijoje). 2. Jeigu ypatingomis aplinkybėmis į tyrimo grupę ketinama kviesti nevalstybinius ekspertus, apie tai reikėtų informuoti eksportuojančios šalies narės įmones ir institucijas. Tokiems ekspertams už konfidencialumo reikalavimų nesilaikymą reikėtų taikyti veiksmingas sankcijas. 3. Turėtų nusistovėti tokia praktika, kad, prieš galutinai nustatant apsilankymo laiką, nagrinėjamosios eksportuojančios šalies narės įmonės turėtų duoti aiškų savo sutikimą. 4. Kai tik gaunamas aptariamų įmonių sutikimas, tyrimą atliekančios institucijos turėtų pranešti eksportuojančios šalies narės institucijoms lankytinų įmonių pavadinimus ir adresus bei sutartą laiką. 5. Aptariamosioms įmonėms apie numatomą apsilankymą reikėtų pranešti iš anksto prieš jam įvykstant. 6. Apsilankymai, per kuriuos aiškinamas klausimynas, turėtų vykti tik eksportuojančios įmonės prašymu. Toks apsilankymas galimas tik, jeigu a) importuojančios šalies narės institucijos praneša apie tai nagrinėjamosios šalies narės atstovams ir b) pastarieji neprieštarauja. 7. Kadangi pagrindinis tyrimo vietoje tikslas – patikrinti gautą informaciją arba gauti papildomos informacijos, jį reikėtų vykdyti gavus atsakymą į klausimyną, nebent įmonė sutinka anksčiau (dar negavus atsakymo į klausimyną), jei tik tyrimą atliekančios institucijos yra informavusios eksportuojančios šalies narės Vyriausybę apie numatomą apsilankymą ir ši dėl to neprieštarauja; be to, turėtų nusistovėti tokia praktika, kad prieš apsilankymą aptariamajai įmonei turėtų būti pranešama, kokio bendro pobūdžio informacija bus tikrinama ir kokią papildomą informaciją reikia pateikti, nors tai neturėtų trukdyti vietoje prašyti papildomos informacijos, žiūrint į tai, kokia informacija jau turima. 8. Į užklausimus ar klausimus, kuriuos pateikia eksportuojančių šalių narių institucijos ar įmonės ir kurie yra esmingi sėkmingam tyrimui vietoje, turėtų, kai įmanoma, būti atsakyta iki apsilankymo. -------------------------------------------------- II PRIEDAS GERIAUSIA TURIMA INFORMACIJA, KAIP JI SUPRANTAMA PAGAL 6 STRAIPSNIO 8 DALĮ 1. Kuo greičiau po tyrimo inicijavimo tyrimą atliekančios institucijos turėtų smulkiai išdėstyti, kokios informacijos reikia iš kiekvienos suinteresuotosios šalies ir kaip suinteresuotoji šalis turėtų išdėstyti tą informaciją savo atsakyme. Institucijos taip pat turėtų užtikrinti, kad šalis žinotų, jog, jeigu ji nepateiks informacijos per pagrįstą laikotarpį, institucijos galės priimti sprendimus turimų faktų pagrindu, įskaitant tuos faktus, kuriuos vietinė pramonė išdėstė prašyme dėl tyrimo inicijavimo. 2. Institucijos taip pat gali prašyti, kad suinteresuotoji šalis pateiktų savo atsakymą tam tikrose laikmenose (pvz., kompiuterio juostoje) ar tam tikra kompiuterio kalba. Jei yra toks prašymas, institucijos turėtų apsvarstyti pagrįstas suinteresuotos šalies galimybes atsakyti pageidautinose laikmenose ar pageidautina kompiuterio kalba ir neturėtų reikalauti, kad šalis savo atsakymui naudotų ne savo naudojamą, o kitokią kompiuterinę sistemą. Institucija neturėtų reikalauti, kad būtų pateiktas kompiuterizuotas atsakymas, jeigu suinteresuotoji šalis neturi kompiuterizuotų sąskaitų ir jeigu atsakymo pateikimas reikalaujamu būdu suinteresuotajai šaliai sąlygotų nepagrįstus sunkumus, pvz., jei tai reikštų nepagrįstas papildomas išlaidas ir problemas. Institucijos neturėtų reikalauti, kad atsakymas būtų pateiktas tam tikrose pageidautose laikmenose ar pageidauta kompiuterio kalba, jeigu suinteresuotoji šalis neturi savo kompiuterizuotų sąskaitų tokiose laikmenose arba kompiuterio kalba ir jeigu atsakymo pateikimas pageidautu būdu suinteresuotajai šaliai nulemtų nepagrįstus sunkumus, pvz., tai reikštų nepagrįstas papildomas išlaidas ir problemas. 3. Priimant sprendimus, reikėtų atsižvelgti į visą informaciją, kurią galima patikrinti, kuri tinkamai pateikta taip, jog tyrimui ją būtų galima naudoti be bereikalingų sunkumų, kuri pateikta laiku, ir, kur įmanoma, pateikta institucijų pageidautose laikmenose ar kompiuterio kalba. Jeigu šalis neatsako pageidautose laikmenose ar pageidauta kompiuterio kalba, bet institucijos nustato, kad šio priedo 2 dalyje išdėstytos sąlygos yra įvykdytos, nesugebėjimas atsakyti pageidautose laikmenose ar pageidauta kompiuterio kalba neturėtų būti laikomas rimtu trukdymu tyrimui. 4. Kai institucijos neturi galimybių apdoroti tam tikrose laikmenose (pvz., kompiuterio juostoje) pateiktos informacijos, informacija turėtų būti pateikta raštu ar bet kokia kita institucijoms priimtina forma. 5. Net jeigu pateikta informacija visais atžvilgiais nėra ideali, tai negali būti pasiteisinimas institucijoms į ją neatsižvelgti, jeigu suinteresuotoji šalis padarė viską, ką galėjo. 6. Jeigu įrodymai ar informacija nepriimami, ją teikianti pusė turėtų būti informuota apie priežastis ir jai turėtų būti sudarytos sąlygos, atsižvelgiant į tyrimui skirtą laiką, per pagrįstą laikotarpį pateikti papildomus paaiškinimus. Jeigu institucijos mano, jog paaiškinimai nepakankami, tokių įrodymų ar informacijos atmetimo priežastys turėtų būti išdėstytos kiekvienuose skelbiamuose sprendimuose. 7. Jeigu institucijos turi pagrįsti savo gautus rezultatus, įskaitant rezultatus dėl normaliosios vertės, remdamosi informacija iš antrinio šaltinio, įskaitant informaciją, pateiktą pareiškime dėl tyrimo inicijavimo, jos turėtų tai daryti ypač atsargiai. Tokiais atvejais institucijos turėtų, kai tikslinga, patikrinti informaciją ir iš kitų nepriklausomų, jų dispozicijai priklausančių šaltinių, tokių kaip: skelbiami kainoraščiai, oficiali importo statistika ir muitinės duomenys, ir informaciją, kurią jos gauna iš kitų suinteresuotų šalių tyrimo metu. Tačiau aišku, jog, jeigu suinteresuotoji šalis nebendradarbiauja ir todėl institucijoms nepateikia atitinkamos informacijos, rezultatas tai šaliai gali būti mažiau palankus, negu jis būtų šaliai bendradarbiaujant su institucijomis. --------------------------------------------------