Rezoliucija dėl pagalbos veiksmingumo ir oficialios pagalbos vystymuisi



Oficialusis leidinys 061 , 16/03/2009 p. 0026 - 0031



Rezoliucija [1] dėl civilių gyventojų apsaugos užtikrinimo JT ir regioninių organizacijų taikos palaikymo operacijų metu AKR ir ES jungtinė parlamentinė asamblėja, - 2008 m. lapkričio 25– 28 d. susitikusi Port Morsbyje (Papua Naujoji Gvinėja), - atsižvelgdama į Darbo tvarkos taisyklių 17 straipsnio 1 dalį, - atsižvelgdama į Ženevos konvencijas, ypač į Ketvirtąją ( 1949 m. rugpjūčio 12 d.), susijusią su civilių asmenų apsauga karo metu, ir papildomus jos 1977 m. ir 2005 m. protokolus, - atsižvelgdama į Sutartį dėl minų uždraudimo (Otavos sutartis), pasirašytą 1997 m. rugsėjo mėn., ir JT konvenciją dėl tam tikrų įprastinių ginklų (angl. CCW), sudarytą 1980 m. spalio 10 d. Ženevoje ir įsigaliojusią 1983 m. gruodžio mėn., ir papildomus jos protokolus, - atsižvelgdama į 1948 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų visuotinę žmogaus teisių deklaraciją ir Vienos deklaraciją bei veiksmų programą, priimtas 1993 m. birželio 14– 25 d. vykusioje pasaulinėje žmogaus teisių konferencijoje, - atsižvelgdama į Tarptautinį baudžiamąjį teismą įsteigiantį Romos statutą, priimtą 1998 m., ypač į jo 6, 7 ir 8 straipsnius, - atsižvelgdama į 2000 m. birželio 23 d. Kotonu pasirašytą Afrikos, Karibų jūros bei Ramiojo vandenyno grupės valstybių ir Europos bendrijos bei jos valstybių narių partnerystės susitarimą (Kotonu susitarimas) [2], iš dalies pakeistą 2005 m. birželio 25 d. Liuksemburge [3], ypač į jo 8 straipsnį, 17 straipsnio 2 dalį, 20, 31, 33, 96 ir 97 straipsnius, - atsižvelgdama į savo 2005 m. balandžio 21 d. rezoliuciją dėl AKR šalių atkūrimo po konflikto [4], priimtą 9-oje sesijoje Bamake, - atsižvelgdama į savo 2006 m. birželio 22 d. rezoliuciją dėl regioninės integracijos vaidmens prisidedant prie taikos ir saugumo [5], priimtą 11-oje sesijoje Vienoje, - atsižvelgdama į 1998 m. balandžio 13 d. Jungtinių Tautų generalinio sekretoriaus pranešimą Saugumo Tarybai S/1998/318"Dėl konflikto priežasčių ir ilgalaikės taikos bei tvarios plėtros Afrikoje skatinimo", - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų generalinio sekretoriaus pranešimus Saugumo Tarybai dėl civilių gyventojų apsaugos ginkluoto konflikto metu, pateiktus dokumentuose S/1999/957 ( 1999 m. rugsėjo 8 d.), S/2001/331 ( 2001 m. kovo 30 d.), S/2002/1300 ( 2002 m. lapkričio 30 d.), S/2004/431 ( 2004 m. gegužės 28 d.), S/2005/740 ( 2005 m. lapkričio 28 d.) ir S/2007/643 ( 2007 m. spalio 28 d.), - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 1999 m. rugsėjo 17 d. rezoliuciją Nr. 1265, 2000 m. balandžio 19 d. rezoliuciją Nr. 1296 ir 2006 m. gruodžio 23 d. rezoliuciją Nr. 1738 dėl civilių gyventojų apsaugos ginkluoto konflikto metu, kuriose patvirtinama, kad ginkluoto konflikto šalys visų pirma turi pareigą užtikrinti civilių gyventojų apsaugą ginkluoto konflikto metu, ir kuriose taip pat pripažįstama regioninių organizacijų prisidėjimo prie civilių gyventojų apsaugos ginkluoto konflikto metu svarba, - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos pirmininko 2002 m. kovo 15 d. ir 2003 m. gruodžio 15 d. pareiškimus bei "Atmintinę dėl klausimų, susijusių su civilių gyventojų apsauga, Saugumo Tarybai svarstant taikos palaikymo įgaliojimus", - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2000 m. spalio 31 d. rezoliuciją Nr. 1325 ir 2008 m. birželio 19 d. rezoliuciją Nr. 1820, kuriose pabrėžiama lygiateisio moterų dalyvavimo, visiško įsitraukimo ir visų pastangų palaikant bei skatinant taiką ir saugumą svarba, - atsižvelgdama į ES operacijos štabo galutinį pranešimą dėl abiejų lyčių darbo Europos Sąjungos vadovaujamose pajėgose (EUFOR) Kongo Demokratinėje Respublikoje, - atsižvelgdama į Aukšto lygio komisijos grėsmių, iššūkių ir pokyčių klausimais paskelbtą pranešimą "Saugesnis pasaulis: bendra mūsų atsakomybė" (2004), kuriame tarptautinė bendruomenė raginama pateikti aiškius atsakymus, - atsižvelgdama į Aukščiausiojo lygio pasaulio vadovų susitikimo deklaraciją, priimtą 2005 m. rugsėjo mėn. Niujorke, - atsižvelgdama į Europos Tarybos parlamentinės asamblėjos rezoliuciją Nr. 1385 (2004) ir jos rekomendaciją Nr. 1665 (2004) dėl "Konfliktų prevencijos ir sprendimo: moterų vaidmuo", priimtas 2004 m. birželio 23 d., - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2001 m. rugpjūčio 30 d. rezoliuciją S/2001/1366 dėl Saugumo Tarybos vaidmens vykdant ginkluotų konfliktų prevenciją, - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2003 m. rugpjūčio 26 d. rezoliuciją S/2003/1502 dėl humanitarinės srities personalo ir JT bei su jomis susijusio personalo apsaugos konfliktų zonose bei 1994 m. gruodžio 9 d. Konvenciją dėl Jungtinių Tautų ir su jomis susijusio personalo saugumo ir jos 2005 m. gruodžio 8 d. papildomą protokolą, - atsižvelgdama į du kartus per metus Jungtinių Tautų generalinio sekretoriaus pavaduotojo humanitariniams reikalams priimamus pareiškimus Saugumo Tarybai dėl civilių gyventojų apsaugos ginkluoto konflikto metu, - atsižvelgdama į Jungtinių Tautų taikos palaikymo operacijų departamento (angl. DPKO) pagrindinį taikos palaikymo sąvokos apibrėžimą, pagal kurį taikos palaikymas — tai "būdas padėti konfliktą patiriančioms valstybėms sukurti sąlygas tvariai taikai. JT taikdariai — kariai ir kariuomenės pareigūnai, policija ir civiliai darbuotojai iš daugelio valstybių — kontroliuoja ir stebi taikos procesus, kurie atsiranda po konflikto, ir padeda konfliktuojančioms šalims įgyvendinti jų pasirašytą taikos sutartį. Tokia pagalba teikiama įvairiomis formomis, įskaitant žmonių saugumo didinimą, pasitikėjimo stiprinimo priemones, dalijimosi valdžia susitarimus, paramą rinkimams, teisinės valstybės stiprinimą ir ekonominę bei socialinę plėtrą", - atsižvelgdama į Politikos reikalų komiteto pranešimą (ACP-EU/100.291/08/fin.), A. kadangi klasikinė taikos palaikymo koncepcija, kuri iš esmės yra skirta išskirti konflikto šalis pasirašius susitarimą dėl ugnies nutraukimo, ilgainiui keičiasi ir apima pasienio ruožų priežiūrą, demilitarizuotų zonų sukūrimą ir, jeigu dėl to susitariama, keitimosi kaliniais ir demilitarizavimo stebėjimą, tai tampa dalimi įprasto proceso, kuriuo siekiama suteikti šalims politinę erdvę ir ją apsaugoti, kad jos galėtų derėtis ir taikiai išspręsti savo ginčą, B. kadangi Aukščiausiojo lygio pasaulio vadovų deklaracijoje, priimtoje 2005 m. rugsėjo mėn. Niujorke, 109 suverenios vyriausybės pripažino valstybių ir Jungtinių Tautų pareigą apsaugoti gyventojus nuo genocido, karo nusikaltimų, nusikaltimų žmonijai ir etninių valymų, C. kadangi dauguma uždavinių, susijusių su civilių gyventojų apsaugos įgaliojimais, nurodo taikdariams skirtingas veikimo kryptis ir pajėgos vis dažniau užsiima "švelnaus saugumo" klausimų, pvz., plėtros, rekonstrukcijos ir ilgalaikės taikos kūrimo, sprendimu, t. y. tokia veikla, kurios karinės pajėgos paprastai nėra mokomos, D. kadangi viena iš problemų, susijusių su gebėjimu taikos palaikymo misijų metu apsaugoti civilius gyventojus, yra ta, kad nepakankamai įvertinamas nuolatinių civilių organizacijų, kurių pagrindą sudaro daugiatautis gerai parengtas profesionalus civilinis personalas, kurį galima greitai dislokuoti ir kuris turi tinkamų įgūdžių vykdyti uždavinius, tiesiogiai susijusius su civilių gyventojų apsauga, pvz., žmogaus teisių stebėjimas, tarpininkavimas bendruomenės lygiu, konsultavimas lyčių klausimais, bendrijos mobilizavimas, informavimas, galimas vaidmuo ir gebėjimai, E. kadangi Jungtinės Tautos (JT) ir Afrikos Sąjunga (AS), kartais gaunančios paramą iš Europos Sąjungos (ES), šiais metais didina taikdarių skaičių žemyne, kartu su naujomis misijomis, be kitų vietų, Sudano Darfūro regione, Čade, Centrinėje Afrikos Respublikoje ir Somalyje, F. kadangi Afrikos Sąjungos taikos palaikymo pajėgos gavo paramą pagal EPF paramą taikai remti, G. kadangi nuo 1997 m. Amsterdamo sutarties pasirašymo 1992 m. Pėtersberge numatyti ES Europos saugumo ir gynybos politikos (ESGP) uždaviniai — palaikyti taiką, apsaugoti civilius gyventojus ir apsaugoti humanitarinės pagalbos teikimą, H. kadangi šios misijos atliekamos pagal JT įgaliojimus ir kadangi penkios tokios misijos jau atliekamos arba atliktos Afrikoje, I. kadangi ES, JT ir regioninės organizacijos prieš dislokuodamos taikos palaikymo operacijas turėtų atlikti konfliktų ir grėsmių analizę, siekdamos geriau suprasti aplinkybes, kuriomis dirba, ir taip išvengti neigiamo poveikio intervencijai, pvz., įtemptų santykių ir konfliktų kurstymo, J. kadangi karo dalyviai, vykdydami tarptautinės arba trečiosios šalies intervenciją, vis dar nėra įpratę nustatyti ir apsaugoti civilius gyventojus priešiškoje aplinkoje ir dažnai JT arba regioninės organizacijos taikos palaikymo karinio personalo nesamdo tiesiogiai — jis papildomai samdomas karius siunčiančiose valstybėse, kurios išlaiko jurisdikciją mokymų ir drausmės priemonių, kurios taikomos jų kariams, atžvilgiu, K. kadangi humanitarinės veiklos dalyvių, pvz., NVO ir JT įstaigų, vaidmuo ir požiūris į civilių gyventojų apsaugą skiriasi nuo taiką palaikančių karių požiūrio, L. kadangi pareiga nustatyti įstaigos praktiką dėl apsaugos dažnai priklauso pavieniams šios srities apsaugos pareigūnams ir ši praktika nenustatoma remiantis aiškiomis instituciniu lygiu sukurtomis gairėmis, M. kadangi smurtas prieš civilius gyventojus konflikto paveiktose valstybėse, ypač prieš moteris ir vaikus, dažnai naudojamas kaip karo metodas žeminant ir psichologiškai gniuždant aukas, kurios bijo pranešti apie seksualinį išnaudojimą ir tvirkinamuosius veiksmus, kuriuos galėjo atlikti bet kas, įskaitant taiką palaikančius karius ir humanitarinės pagalbos darbuotojus, N. kadangi taikos palaikymo misijos mastas, ypač atsižvelgiant į jos sudedamąja dalimi esančių papildomų civilių neginkluotų taikdarių skaičių ir misijos geografinę veiklos sritį, yra svarbus veiksnys didinant civilių gyventojų apsaugos lygį, Civilių gyventojų apsaugos nustatymas 1. pabrėžia, kad pareiga apsaugoti civilius gyventojus ir patenkinti jų pagrindinius poreikius visų pirma priklauso valstybėms arba kitoms valdžios institucijoms, arba dalyviams, kurie jų atžvilgiu faktiškai turi įgaliojimus, o išorės arba trečiosios šalies taikos palaikymo operacijos yra antraeilės svarbos; 2. pažymi, kad dėl nesikišimo principo neturi susiklostyti padėtis, kai toleruojami sunkūs nusikaltimai, pvz., genocidas ir masiniai žudymai, etninis valymas, trėmimas ar masinis prievartavimas; šiuo atveju tarptautinė bendruomenė turi pareigą apsaugoti aukas ir imtis ryžtingų atsakomųjų priemonių — pirmiausia apsaugoti gyventojus, kuriems kyla pavojus, o jeigu įmanoma, į šį konfliktų įveikimo procesą įtraukti regionines organizacijas; 3. pabrėžia pripažinimo, kad taikos palaikymo operacijos turėtų pakankamai tvirtus įgaliojimus, leidžiančius paremti taikos atkūrimą ir teisinę valstybę, vertę, įskaitant perėjimą prie saugumo sektoriaus reformos; teigia, kad šiuo tikslu turi būti sukurta integruota saugumo strategija, kurioje būtų numatyta mokyti civilines saugumo pajėgas (policiją), remiamos demobilizavimo priemonės ir nustatomi aiškūs atstatymo tikslai; 4. dar kartą reiškia susirūpinimą dėl lengvųjų ir mažo kalibro ginklų platinimo ir mano, kad nusiginklavimas, demobilizacija ir reintegracija turi būti sudėtinės taikos palaikymo operacijų dalys; 5. pabrėžia pastangų pagerinti civilių gyventojų apsaugą svarbą ir tai, kad reikėtų atkreipti dėmesį į sudėtingesnį iššūkių ir grėsmių, su kuriais susiduria civiliai gyventojai, pobūdį, ir palankiai vertina sustiprėjusius skirtingų neginkluotų civilių dalyvių ryšius šioje srityje, kurie duoda papildomos naudos įgyvendinant apsaugos strategijas; 6. pabrėžia, kad jeigu karinės strategijos vykdomos ne kartu su visapusiškomis humanitarinėmis priemonėmis ir nesiekiant politinių taikos tikslų, jos negali būti sėkmingos; pabrėžia, kad norint įveikti konflikto šalių susidūrimus ir užtikrinti sutaikinimą ir atstatymą reikia tvirtų įgaliojimų, kurie turi būti aiškiai įtraukti į apsaugos strategiją; 7. pažymi, kad daugelis valstybių įkūrė civilinę taikos palaikymo tarnybą ir dėl to joms pavyko daug pasiekti, taip pat pokonfliktinėje aplinkoje buvusiose Jugoslavijos valstybėse; rekomenduoja kitoms valstybėms ir regioninėms organizacijoms, pvz., Afrikos Sąjungai ir ES, irgi įsteigti nuolatinę civilinę taikos palaikymo tarnybą; 8. palankiai vertina aktyvesnį veiklos, susijusios su taikos palaikymo įgaliojimais, įtraukimą į civilių gyventojų apsaugą ir pažymi poreikį nustatyti gaires, kaip įgyvendinti tokius įgaliojimus, siekiant užtikrinti vientisesnį požiūrį į žmogaus raidą, žmogaus teises, pagalbą žmonėms ir žmogaus apsaugos veiklą; dėl to ragina JT ir regionines organizacijas išsiaiškinti, kaip civilių gyventojų apsauga suprantama pagal jų misijų ir bendrų misijų įgaliojimus, ir suteikti paramą, kad jų kariai ir personalas geriau pasirengtų tokioms operacijoms; 9. pabrėžia poreikį ugdyti geresnius gebėjimus veikti, sukuriant nuolatinių civilių gyventojų taikos palaikymo pajėgas, kurių pagrindą sudarytų būstinėje esanti gerai aprūpinta koordinavimo tarnyba, kuri taip pat gali būti įsteigta regioniniu lygiu, ir greitai dislokuojamo civilinio personalo grupės, bei suteikiant pakankamą skaičių darbuotojų; 10. pažymi, kad civilius gyventojus reikia apsaugoti ne tik nuo smurtinių išpuolių, bet ir nuo gaujų užpuolimų, plėšimų ir panašių nusikalstamų veiksmų; 11. palankiai vertina ES Tarybos sprendimą sukurti civilinės saugos priemonę ir naująją ES finansinę priemonę, skirtą civilinės saugos esant kritinei padėčiai sutelkimui ir koordinavimui ES viduje ir išorėje tobulinti; 12. rekomenduoja, kad taikos palaikymo operacijų, kurioms suteikti specialūs įgaliojimai, karinėse strategijose turėtų būti numatytos praktinės priemonės, padedančios veiksmingai įgyvendinti šiuos įgaliojimus, pvz., neginkluota civilių gyventojų apsauga, naktiniai patruliai ir radijo ryšys, kaimo gynybos komitetų, įspėjančių taikdarius, sudarymas, oro priedanga, greitojo reagavimo pajėgų, pasiruošusių reaguoti į neramumus, įtraukimas, palydovų naudojimas stebėjimo ir sekimo tikslais ir stabilumo policijos, suteikiančios paramą misijoms ir nustatančios taikos palaikymo operacijų pasitraukimo strategijas, įtraukimas; 13. pabrėžia, kad konfliktų regionuose taikos palaikymo pajėgos turi saugoti ir humanitarinę pagalbą teikiančius veikėjus, kad vietos mastu būtų užtikrintas jų veiklos saugumas; 14. pabrėžia, kad ryšių punkto (angl. POC), kuriam padeda vietos valdžios atstovai ir pilietinė visuomenė, dalyvavimas leis nustatyti pažeidžiamumo veiksnius, siekiant sukurti tinkamą reagavimo modelį, ir pažymi ekonominių, politinių, civilių ir karinių pajėgų geresnio koordinavimo svarbą; 15. ragina ES valstybes nares ir tarptautinę bendruomenę skatinti JT Saugumo Tarybos rezoliucijų Nr. 1325/2000 ir Nr. 1820/2008 dėl moterų ir vaikų ginkluotuose konfliktuose įgyvendinimą ir kurti nacionalinius veiksmų planus bei strateginius dokumentus; 16. pažymi, kad moterų dalyvavimas taikos palaikymo misijose gali atlikti svarbų vaidmenį mažinant smurtą moterų atžvilgiu konflikto ir pokonfliktinėse zonose ir kad moterys taikdarės vietos moterų buvo laikomos sektinu pavyzdžiu ir padėdavo pastarosioms aktyviau dalyvauti atkūrimo po konflikto veikloje, ypač kuriant demokratiją ir vykdant ekonomikos plėtrą; 17. ragina tinkamai atsižvelgti į JT Saugumo Tarybos rezoliuciją 1325/2000 dėl moterų dalyvavimo konfliktų prevencijos, valdymo ir sprendimo priemonėse; 18. griežtai smerkia atvejus, kai taikdariai piktnaudžiauja savo įgaliojimais ir seksualiai išnaudoja civilius gyventojus konflikto vietoje arba korupcinėje veikloje, ir pažymi, kad šiuo atveju labai svarbi nacionalinių dalyvių reakcija; primygtinai reikalauja, kad nusikaltėlių nuolatinės gyvenamosios vietos šalies institucijos arba Tarptautinis baudžiamasis teismas vykdytų griežtą baudžiamąjį persekiojimą už šiuos nusikaltimus; 19. rekomenduoja, kad kiekvieną taikos palaikymo misiją turėtų sudaryti grupės, kurių konkretūs uždaviniai būtų susiję su stebėjimu, tyrimu ir viešais pranešimais apie tarptautinės humanitarinės teisės ir žmogaus teisių pažeidimus, ir nepriklausoma tyrimo grupė, kuri nagrinėtų kaltinimus taikdariams dėl seksualinio išnaudojimo, ir turėtų būti sukurta tinkama paramos sistema tokio išnaudojimo aukoms ir dėl to gimusiems vaikams; 20. ragina sukurti tolesnės veiklos mechanizmą, kontrolės organą, kurio kompetencija būtų užtikrinti, kad skundai būtų tiriami skaidriai ir veiksmingai ir kad nacionaliniu lygmeniu jie būtų nagrinėjami sąžiningai; 21. pabrėžia, kad siekiant užkirsti kelią seksualiniam išnaudojimui, prievartavimui ir imtis atsakomųjų veiksmų, reikia ryšių punktus įtraukti į tarptautines JT ir NVO iniciatyvas; 22. rekomenduoja, kad ryšių punktai, sukurdami bendrą skundų registravimo sistemą, bendruomenėms užtikrintų galimybę teikti skundus; teigia, kad sistema turėtų būti prieinama visoms agentūroms ir ryšių punktams, kad bendruomenės sužinotų, kur gali paduoti skundus; Įgaliojimų sąlygos, veiksmų pradžios taisyklės ir mokymai 23. patvirtina, kad svarbu pagerinti išankstinius ir kvalifikacijos kėlimo darbe (visų pirma tarptautinės humanitarinės teisės, žmogaus teisių teisės, ryšių punkto įgaliojimų įgyvendinimo, įskaitant seksualinio smurto prevenciją ir reagavimo į jį sritis) mokymus dislokuotiems įvairių tautybių kariams nacionaliniu ir daugianacionaliniu lygmenimis, ir kritikuoja tai, kad JT vadovaujamų misijų karinio personalo atžvilgiu tai laikoma tik nacionaline pareiga; 24. laikydamasi Jungtinės parlamentinės asamblėjos gairių dėl vaikų ir ginkluotų konfliktų, ragina numatyti konkretų mokymą vaikų apsaugos tema; 25. prašo išduoti "kario kortelę" — Europos Sąjungos vadovaujamų pajėgų (EUFOR) naudotą Kongo Demokratinėje Respublikoje — kurioje taikdariams būtų pateiktos elgesio su civiliais gyventojais gairės; ragina išduoti panašią kortelę, kurioje būtų speciali informacija apie vaikus; 26. pripažįsta JT DPKO pastangas suteikti kai kuriuos išankstinius mokymus vyresniajam personalui ir karius siunčiančioms valstybėms, ypač atkreipiant dėmesį į veiksmų pradžios taisykles, tačiau apgailestauja, kad valstybės neprivalo dalyvauti; 27. rekomenduoja JT valstybėms narėms įkurti bendrą taikos misijų mokymo akademiją, kurioje būtų teikiamas pagrindinis standartinis daugiataučių pajėgų mokymas, bent jau vadovaujančiam personalui — būtų mokoma humanitarinių funkcijų ir techninės pagalbos funkcijų, vykdomų prižiūrint ir apsaugant civilius gyventojus; 28. rekomenduoja JT regioninėms ir subregioninėms organizacijoms bendradarbiauti siekiant sukurti labiau tipinius mokymo būdus ir didinti dvišalių ir daugiašalių mokymų pratybų skaičių — į šias pratybas pirmiausia reikia įtraukti informavimo apie žmogaus teisių laikymąsi priemones vadovaujantis principu, kad visi asmenys yra lygūs ir turėtų būti traktuojami vienodai nepaisant amžiaus, lyties, rasės ar tautybės, religijos ar įsitikinimų; 29. pritaria ES pastangoms geriau suderinti savo principus dėl civilių gyventojų apsaugos tarp valstybių narių, visų pirma suteikiant bendrus mokymus, ir pabrėžia, kad civilių gyventojų apsaugos ir vaikų apsaugos supratimas turėtų tapti neatsiejama profesionalių visuotinių pilietinės visuomenės iniciatyvų mokymų dalimi; 30. prašo, kad seksualinio išnaudojimo ir tvirkinamųjų veiksmų prevencija taptų tipiniu dalyvaujančių šalių personalo mokymų klausimu ir kad tinkamas finansavimo ir kompensavimo mechanizmas taikos palaikymo personalo išnaudojimo aukoms turėtų būti patvirtintas kartu su pačiomis operacijomis; 31. ragina, kad JT arba regiono taikos palaikymo personalui teikiamų mokymų modulių svarbia dalimi taptų klausimai dėl išnaudojamo elgesio, nes dažnai informacija apie tai, kaip pranešti apie išnaudojimą ir kas atsitinka nusikaltėliui, JT misijos personalui nėra aiški; 32. ragina į kiekvieną ESGP misiją įtraukti specialųjį patarėją vaikų apsaugos klausimais; 33. palankiai vertina tai, kad šiuo metu JT DPKO samdo vertinimo komandas, siekdamas nustatyti mokymų trūkumus, ir siūlo patvirtinti, kad valstybės, kurios mokė savo pajėgas, atitinka JT standartus; 34. nurodo, kad ES taip pat imasi panašių veiksmų dėl pagrindinio tikslo ir civilinio pagrindinio tikslo, tačiau pažymi, kad ji vis dar neturi sisteminio požiūrio, nes mokymai priklauso išimtinai valstybių atsakomybės sričiai; 35. primena ES valstybėms narėms tarptautinės teisės aktų nustatytą jų pareigą užtikrinti deramą viso civilinio ir karinio personalo mokymą laikantis tarptautinių humanitarinių standartų ir užtikrinti, kad būtų sukurtos ar persvarstytos deramos gairės siekiant garantuoti pagarbą vietos gyventojams, kultūroms ir lytims; pažymi, kaip svarbu atsižvelgti į žmogaus teises ir lyčių lygybę; 36. ragina į Europos karinio personalo Afrikos kariniam personalui teikiamus mokymus sistemingai įtraukti mokymą, kaip laikytis žmogaus teisių ir apsaugoti civilius gyventojus, ir šiam tikslui numatyti pakankamą biudžetą; 37. pabrėžia, kad svarbu deramai atsižvelgti į įgytos patirties ir gerosios patirties vertę, ypač į tai, kad ši patirtis operacijose, kuriose aiškiai nustatyti apsaugos įgaliojimai, pvz., ARTEMIS ir EUROFOR Kongo Demokratinėje Respublikoje, suteikia pagrindą aktyviau rengti mokymus ES lygiu; ypač gerai vertina pastangas pateikti visuomenei aiškią informaciją ir skatinti teigiamą supratimą apie šią operaciją, kurį palengvina tai, kad dauguma ES karių gali bendrauti gyventojams suprantama kalba; Bendravimo gerinimas 38. patvirtina, kad ES ir AKR jungtinė parlamentinė asamblėja gali atlikti esminį vaidmenį ugdant sąmoningumą ir skatinant diskusijas dėl to, kaip apsaugos planavimą padaryti svarbiausiu ES ESGP operacijų įgaliojimų ir kitų regioninių organizacijų taikos palaikymo misijų klausimu; 39. pabrėžia, kad įgyta patirtis neapsiriboja tik "pirmaujančia šalimi", ir pabrėžia, kad iš esmės yra svarbu kurti Europos humanitarinės intervencijos doktriną, ypač pasiremiant tų ES valstybių narių patirtimi, kurios šiuo atžvilgiu yra labiausiai pažengusios, siekiant skatinti tokių veiksmų pradžios taisyklių tinkamumą; 40. pabrėžia poreikį formalizuoti bendravimo sistemą tarp NVO, JT ir regioninių organizacijų, ypač atsižvelgiant į pavojingas sritis, kuriose vykdoma taikos palaikymo apsauga; 41. primena reikalavimą, kad valstybės laikytųsi žmogaus teisių ir humanitarinių principų — humaniškumo, neutralumo, nešališkumo ir nepriklausomumo, šiuos principus gerbtų ir užtikrintų, kad pagal atitinkamas tarptautinės teisės ir nacionalinių įstatymų nuostatas humanitarinės veiklos dalyviai turėtų saugią ir laisvą prieigą prie gyventojų, kuriems reikia pagalbos; 42. ragina, kad šioje srityje tarp taikos palaikymo operacijų ir humanitarinės bendruomenės, aiškinant jų įgaliojimus dėl civilių gyventojų apsaugos, turėtų būti nuolat palaikomi ryšiai, o operacijos politiniai ir kariniai lyderiai turėtų vykdyti panašias bendravimo iniciatyvas su vietos politinėmis ir administracinėmis valdžios institucijomis; 43. ragina atkreipti dėmesį į poreikį sukurti ryšių komandą kiekvienoje taikos palaikymo struktūroje, kuri būtų atsakinga už bendravimą ir informuotų vietos gyventojus, tarp jų pasienio gyventojus, apie tikruosius misijos įgaliojimus, taip prisidedant prie taikos palaikymo operacijų neutralumo palaikymo; teigia, kad pagrindinis komandos uždavinys būtų padedant vietos bendruomenėms įkurti skundų registravimo sistemą; 44. nurodo, kad bendravimas su vietos gyventojais yra itin svarbus, ir turėtų būti patvirtinta pozicija, skatinanti aiškios informacijos teikimą ir užtikrinanti prieigą visoms lytims; teigia, kad ši pozicija turi būti taikoma ir kitoms trečiųjų šalių pajėgoms, ir humanitarinei pagalbai bei žmogaus teisėms, ir plėtros organizacijoms konflikto vietoje; 45. pažymi, kad veiksmingai ir nuolat turėtų būti atliekamas civilių gyventojų (ne)saugumą lemiančių veiksnių vertinimas, o gauta analizė naudojama kaip pagrindas nustatant apsaugos strategijas, siekiant apsisaugoti nuo smurtinių konfliktų atsiradimo; 46. ragina ES, bendraujant su kitais susijusiais dalyviais, pvz., Humanitarinių reikalų koordinavimo biuru (OCHA), atlikti dar vieną konkretų tyrimą dėl apsaugos strategijų įtraukimo į ES kuriamą karinį požiūrį į krizių valdymą ir įtraukti apmąstymus apie ES lygiu gautą patirtį, susijusią su civilių gyventojų, ypač vaikų, apsauga, ir mano, kad tai turi sudaryti pagrindą nustatant platesnę ES apsaugos doktriną, kuri apimtų teisinės, civilinės, humanitarinės ir karinės apsaugos elementus ir su jais susijusias gaires; 47. pabrėžia, kad svarbu įsteigti vadovaujančias įstaigas, kurios gali suteikti aiškią strateginę kryptį, nustatyti pagrindinius trūkumus ir paaiškinti reagavimo į konfliktus vaidmenis ir pareigas; 48. paveda pirmininkams perduoti šią rezoliuciją AKR ir ES ministrų tarybai, Afrikos Sąjungos Komisijai, Visos Afrikos Parlamentui ir nacionaliniams bei regioniniams parlamentams, Europos Komisijai, JT ir regioninėms organizacijoms, ES Taryboje pirmininkaujančiai valstybei ir AS. [1] Šią rezoliuciją AKR ir ES jungtinė parlamentinė asamblėja priėmė 2008 m. lapkričio 28 d. Port Morsbyje (Papua Naujoji Gvinėja). [2] OL L 317, 2000 12 15, p. 3. [3] OL L 287, 2005 10 28, p. 4. [4] OL C 272, 2005 11 3, p. 26. [5] OL C 307, 2006 12 15, p. 17. --------------------------------------------------