1988L0077 — LT — 01.05.2004 — 004.001

Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai, ir institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį

►B ▼M3 TARYBOS DIREKTYVA 1987 m. gruodžio 3 d. dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis mažinant transporto priemonėse naudojamų uždegimo suspaudimu variklių išmetamuosius dujinius bei kietųjų dalelių teršalus ir transporto priemonėse naudojamų kibirkštinio uždegimo variklių, kaip degalus naudojančių gamtines dujas ir suskystintas naftos dujas, išmetamuosius dujinius teršalus, suderinimo (88/77/EEB) ▼B (OL L 036, 9.2.1988, p.33)

iš dalies keičiamas:





iš dalies keičiamas:







(*) Šis aktas nebuvo skelbtas lietuvių kalba.









▼B

▼M3

TARYBOS DIREKTYVA

1987 m. gruodžio 3 d.

dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis mažinant transporto priemonėse naudojamų uždegimo suspaudimu variklių išmetamuosius dujinius bei kietųjų dalelių teršalus ir transporto priemonėse naudojamų kibirkštinio uždegimo variklių, kaip degalus naudojančių gamtines dujas ir suskystintas naftos dujas, išmetamuosius dujinius teršalus, suderinimo

(88/77/EEB)

▼B







EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA, atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100A straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą ( 1 ), bendradarbiaudama su Europos Parlamentu ( 2 ), atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę ( 3 ), kadangi svarbu priimti priemones vidaus rinkai palaipsniui sukurti per 1992 m. gruodžio 31 d pasibaigiantį laikotarpį; kadangi vidaus rinka apima teritoriją be vidaus sienų, kurioje užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas; kadangi 1973 m. lapkričio 22 d. Tarybos priimtas pirmasis Europos Bendrijų veiksmų planas apsaugoti aplinką ragino atsižvelgti į naujausius mokslo laimėjimus kovojant su atmosferos teršimu motorinių transporto priemonių išmetamomis dujomis ir iš dalies atitinkamai pataisyti anksčiau priimtas direktyvas; kadangi trečioji veiksmų programa numato, kad turi būti imtasi papildomų veiksmų motorinių transporto priemonių išmetamų teršalų dabartiniam lygiui gerokai sumažinti; kadangi techniniai reikalavimai, kuriuos motorinės transporto priemonės turi atitikti pagal nacionalinius įstatymus, be kita ko, siejasi su transporto priemonių dyzelinių variklių dujinių teršalų išmetimu; kadangi atskirose valstybėse narėse šie reikalavimai skiriasi; kadangi šie skirtumai galėtų trukdyti laisvam nurodytų produktų judėjimui; kadangi dėl to būtina, kad visos valstybės narės arba papildydamos, arba vietoje jose galiojančių nuostatų priimtų vienodus reikalavimus, visų pirma norint suteikti galimybę, kad EEB tipo tvirtinimo tvarka, kuri buvo 1970 m. vasario6 d. Tarybos direktyvos 70/156/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimą, suderinimo ( 4 ) su paskutiniais keitimais, padarytais Direktyva 87/403/EEB ( 5 ), objektas, galėtų būti taikoma kiekvienam transporto priemonės tipui; kadangi pageidautina laikytis prie 1958 m. kovo 20 d. sutarties dėl motorinių transporto priemonių įrangos ir jos sudėtinių dalių vienodų patvirtinimo sąlygų ir abipusio patvirtinimo pripažinimo pridėtų Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos 49 taisykle priimtų techninių reikalavimų (vienodos dyzelinių variklių dujinių teršalų išmetimo patvirtinimo nuostatos); kadangi Komisija ne vėliau kaip iki 1988 m. pabaigos įsipareigojo pateikti Tarybai pasiūlymus dėl tolesnio trijų teršalų, kuriems taikoma ši direktyva, ribinių verčių mažinimo ir dėl kietųjų dalelių išmetimo ribinių verčių nustatymo, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:







▼M3

1 straipsnis

Šioje direktyvoje:

— „transporto priemonė“yra bet kokia transporto priemonė, apibrėžta pagal Direktyvos 70/156/EEB II priedo A punktą, varoma uždegimo suspaudimu ar dujų varikliu, išskyrus M1 kategorijos transporto priemones, kurių didžiausia techniškai leistina pakrauto automobilio masė yra mažesnė kaip 3,5 t arba lygi jai,

— „uždegimo suspaudimu ar dujinis variklis“yra transporto priemonę varančioji jėgainė, kuriai gali būti išduotas atskiro techninio agregato tipo patvirtinimas, apibrėžtas Direktyvos 70/156/EEB 2 straipsnyje,

— „EEV“yra nekenksmingumo aplinkai požiūriu patobulinta transporto priemonė, t. y. transporto priemonė, varoma varikliu, atitinkančiu leistinas išmetamųjų teršalų kiekio ribines vertes, nurodytas I priedo 6.2.1 punkto lentelių C eilutėje.

▼B

2 straipsnis

1. Nuo 1988 m. liepos 1 d., remdamasi su variklio išmetamais dujiniais teršalais susijusiomis priežastimis, jokia valstybė narė negali:

— atsisakyti suteikti EEB tipo patvirtinimą arba išduoti Direktyvos 70/156/EEB 10 straipsnio 1 dalies paskutinėje įtraukoje numatytą dokumentą, arba dyzeliniu varikliu varomai transporto priemonei suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą, arba

— uždrausti registruoti, parduoti, pradėti eksploatuoti arba naudoti tokias naujas transporto priemones, arba

— atsisakyti suteikti EEB tipo patvirtinimą arba dyzelinio variklio tipui suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą, arba

— uždrausti parduoti arba naudoti naujus dyzelinius variklius,

jeigu laikomasi šios direktyvos priedų reikalavimų.

2. Nuo 1988 m. liepos 1 d., remdamosi su variklio išmetamais dujiniais teršalais susijusiomis priežastimis, valstybės narės gali:

— atsisakyti dyzeliniu varikliu varomos transporto priemonės tipui suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą, arba

— atsisakyti dyzelinio variklio tipui suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą,

jeigu nesilaikoma šios direktyvos priedų reikalavimų.

3. Iki 1990 m. rugsėjo 30 d. šio straipsnio 2 dalis netaikoma dyzeliniu varikliu varomiems transporto priemonių tipams ir dyzelinio variklio tipams, jeigu dyzelinis variklis iki pirmiau minėtos datos aprašytas pagal Direktyvą 72/306/EEB suteikto tipo patvirtinimo sertifikato priede.

4. Nuo 1990 m. spalio 1 d., remdamosi su variklio išmetamais dujiniais teršalais susijusiomis priežastimis, valstybės narės gali:

— uždrausti registruoti, parduoti, pradėti eksploatuoti ir naudoti dyzeliniu varikliu varomas naujas transporto priemones, arba

— uždrausti parduoti ir naudoti naujus dyzelinius variklius,

jeigu nesilaikoma šios direktyvos priedų reikalavimų,

3 straipsnis

1. Dyzelinio variklio tipui suteikusi tipo patvirtinimą valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad ji būtų informuota apie kokias nors I priedo 2.3 skirsnyje nurodytos dalies arba charakteristikų modifikacijas. Šios valstybės narės kompetentingos institucijos sprendžia, ar su modifikuotu varikliu turėtų būti atlikti nauji bandymai ir turėtų būti parengta nauja ataskaita. Jeigu atlikus bandymus nustatoma, kad nesilaikoma šios direktyvos nuostatų, modifikacijos nepatvirtinamos.

2. Transporto priemonės tipui dėl jos dyzelinio variklio suteikusi tipo patvirtinimą valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad ji būtų informuota apie kokias nors šiame transporto priemonės tipe sumontuoto variklio modifikacijas. Šios valstybės narės kompetentingos institucijos nutaria, ar po pirmiau minėtos modifikacijos turi būti imtasi Direktyvos 70/156/EEB, ypač jos 4 arba 6 straipsnių, įgyvendinimo priemonių.

4 straipsnis

Modifikacijos, būtinos pritaikyti priedų reikalavimams, kad būtų atsižvelgta į technikos pažangą, priimamos laikantis Direktyvos 70/156/EEB 13 straipsnyje numatytos tvarkos.

5 straipsnis

1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad direktyvos būtų laikomasi iki 1988 m. liepos 1 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.

2. Kai tik ši direktyva paskelbiama, valstybės narės taip pat užtikrina, kad apie kokius nors pagrindinių įstatymų ir kitų teisės aktų projektus, kuriuos jos ketina priimti šios direktyvos taikymo srityje, Komisija būtų informuota tinkamu laiku taip, kad ji galėtų pareikšti savo pastabas.

6 straipsnis

Ne vėliau kaip iki 1988 m. pabaigos, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, Taryba svarstys trijų teršalų, apie kuriuos kalbama šioje direktyvoje, didesnį ribinių verčių mažinimą ir kietųjų dalelių išmetimo ribinių verčių nustatymą.

7 straipsnis

Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

▼M3









I PRIEDAS

TAIKYMO SRITIS, APIBRĖ IMAI IR SANTRUMPOS, PARAIŠKA PATVIRTINTI EB TIPĄ, SPECIFIKACIJOS, BANDYMAI IR GAMINIŲ ATITIKTIS

1. TAIKYMO SRITIS

Ši direktyva taikoma visų motorinių transporto priemonių, kuriuose įrengti uždegimo suspaudimu varikliai, išmetamiesiems dujiniams ir kietųjų dalelių teršalams, visų motorinių transporto priemonių, kuriuose įrengti priverstinio uždegimo varikliai, kaip kurą naudojantys gamtines dujas ar suskystintas naftos dujas (LPG), dujiniams teršalams, ir uždegimo suspaudimu bei priverstinio uždegimo varikliams, kaip nurodyta 1 straipsnyje, išskyrus N1, N2 ir M2 kategorijų transporto priemones, kurioms tipo patvirtinimas buvo išduotas pagal Tarybos direktyvą 70/220/EEC ( 6 ) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 98/77/EB ( 7 ).

2. APIBRĖ IMAI SĄVOKOS IR SANTRUMPOS

Šioje direktyvoje:

2.1) bandymų ciklas — tai seka bandymo taškų, atitinkančių tam tikrą apsisukimų dažnį ir sukimo momentą, kuriais turi dirbti variklis nusistovėjusiu režimu (ESC bandymas) ar pereinamaisias režimais (ETC, ELR bandymas);

2.2) „variklio (variklių šeimos) patvirtinimas“ — tai variklio (variklių šeimos) tipo patvirtinimas dėl išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų lygio;

2.3) „dyzelinis variklis“ — tai variklis, dirbantis pagal uždegimo suspaudimu principą; „dujinis variklis“ — tai variklis, kuris kaip degalus vartoja gamtines dujas (NG) ar suskystintas naftos dujas (LPG);

2.4) „variklio tipas“ — tai kategorija variklių, kurie nesiskiria tokiais pagrindiniais bruožais kaip variklio charakteristikos, apibrėžtos šios direktyvos II priede;

2.5) „variklių šeima“ — tai gamintojo vienai grupei priskirti varikliai, kurie dėl jų konstrukcijos, apibrėžtos šios direktyvos II priedo 2 priedėlio, turi panašias išmetamųjų teršalų charakteristikas; visi šeimos nariai turi atitikti išmetamųjų teršalų kiekiui taikomas ribines vertes;

2.6) „pirminis variklis“ — tai variklis, kuris iš variklių šeimos yra taip parinktas, kad jo išmetamųjų dujų charakteristikos atstovautų visos variklių šeimos charakteristikoms;

▼M4

2.7) „dujiniai teršalai“ – tai anglies monoksidas, angliavandeniliai (darant prielaidą, kad santykis dyzeliniam kurui yra CH1,85, LPG – CH2,525 ir NG – CH2,93 (NMHC) ir darant prielaidą, kad etanolį kurui naudojančių dyzelinių variklių molekulė yra CH3O0,5), metanas (darant prielaidą, kad NG atveju santykis lygus CH4) ir azoto oksidai, kurie išreiškiami azoto dioksido (NO2) ekvivalentu; „kietųjų dalelių teršalai“ – tai bet kokia medžiaga, surinkta ant nurodytos filtruojančios medžiagos, prieš filtravimą išmetamuosius teršalus atskiedus švariu filtruotu oru, kad temperatūra būtų ne didesnė kaip 325 K (52 °C);

▼M3

2.8) „dūmai“ — tai dyzelinio variklio išmetamajame sraute suspenduotos kietosios dalelės, kurios sugeria, atspindi ar laužia šviesą;

2.9) „naudingoji galia“ — tai bandymų stende alkūninio veleno ar jo atitikmens gale galios vertė Europos Bendrijoje kW, išmatuota pagal EB taikomą galios matavimo metodą, kaip nustatyta Komisijos direktyvoje 80/1269/EEB ( 8 ) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 97/21/EB ( 9 );

2.10) „pareikštoji didžiausia galia (Pmax)“ — tai didžiausia galios vertė Europos Bendrijoje kW (naudingoji galia), kurią nurodė gamintojas savo paraiškoje patvirtinti tipą;

2.11) „apkrovos procentinė dalis“ — tai didžiausio sukimo momento dalis tam tikram apsisukimų dažniui;

2.12) „ESC bandymas“ — tai pagal šio priedo 6.2 punktą taikomas 13 bandymų ciklas nusistovėjusiu režimu;

2.13) „ELR bandymas“ — tai pagal šio priedo 6.2 punktą taikomas bandymų ciklas, kurį sudaro seka apkrovos pakopų, nekeičiant variklio apsisukimų dažnio;

2.14) „ETC bandymas“ — tai pagal šio priedo 6.2 punktą taikomas bandymų ciklas, kurį sudaro 1 800 sekundės trukmės pereinamųjų režimų;

2.15) „variklio darbinis apsisukimų dažnis“ — tai eksploatacijos metu dažniausiai taikomas variklio apsisukimų dažnio intervalas, kuris yra tarp mažo ir didelio apsisukimų dažnių, kaip nustatyta šios direktyvos III priede;

2.16) „mažas apsisukimų dažnis (nloo)“ — tai mažiausias apsisukimų dažnis, kuriame gaunama 50 % pareikštosios didžiausios galios;

2.17) „didelis apsisukimų dažnis (nhi)“ — tai didžiausias variklio apsisukimų dažnis, kuriame gaunama 70 % pareikštosios didžiausios galios;

2.18) „variklio A, B ir C apsisukimų dažniai“ — tai bandymų dažniai variklio darbinių dažnių intervale, kuriuos reikia taikyti darant ESC ir ELR bandymus, kaip nustatyta šios direktyvos III priedo 1 priedėlyje;

2.19) „kontrolinė sritis“ — tai sritis tarp A ir C variklio dažnių ir nuo 25 iki 100 % apkrovos;

2.20) „etaloninis apsisukimų dažnis (nref)“ — tai 100 % apsisukimų dažnio vertė, taikytina denormalizuojant ETC bandymo santykinius apsisukimų dažnius, kaip nustatyta šios direktyvos III priedo 2 priedėlyje;

2.21) „dūmų matuoklis“ — tai prietaisas, dūmų dalelių neskaidrumui matuoti, taikant šviesos gesimo principą;

2.22) „Gamtinių dujų sudėties diapazonas“ — tai vienas iš H ar L diapazonų, apibrėžtų Europos standarte EN 437, nustatytame 1993 m. lapkričio mėn.;

2.23) „prisitaikomumas“ — tai bet koks variklio reguliavimo būdas, leidžiantis palaikyti pastovų oro ar kuro santykį;

2.24) „perkalibravimas“ — tai tikslus NG variklio reguliavimas norint užtikrinti tas pačias eksploatavimo charakteristikas (galią, kuro suvartojimą) kitame gamtinių dujų sudėties intervale;

2.25) „Wobbe indeksas (apatinis Wl; ar viršutinis Wu)“ — tai dujų tūrio vieneto atitinkamos kaloringumo vertės ir kvadratinės šaknies iš jų santykinio tankio tomis pačiomis etaloninėmis sąlygomis santykis

2.26) „λ poslinkio faktorius (Sλ)“ — tai matematinė išraiška, aprašanti variklio reguliavimo sistemos reikiamą lankstumą keičiant perteklinio oro santykį λ, jei variklio vartojamo dujinio kuro sudėtis skiriasi nuo gryno metano (kaip skaičiuoti Sλ, žr. VII priedą);

2.27) „EEV“ — tai nekenksmingumo aplinkai požiūriu patobulinta transporto priemonė, t. y. transporto priemonė, varoma varikliu, atitinkančiu leistinas išmetamųjų teršalų kiekio ribines vertes, pateiktas šio priedo 6.2.1 punkto lentelių C eilutėse;

2.28) ▼M4 „išderinimo įtaisas“ — tai įtaisas, matuojantis, nustatantis ar atsakantis į kintamuosius eksploatacijos dydžius (pvz., transporto priemonės greitį, variklio apsisukimų dažnį, įjungtą pavarą, temperatūrą, slėgį įsiurbimo kolektoriuje arba bet kurį kitą parametrą) siekiant įjungti, pakeisti, sulėtinti ar išjungti bet kurį išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo sistemos komponentą, kad išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo sistemos efektyvumas sumažėtų tokiomis sąlygomis, kokios yra įprastai eksploatuojant transporto priemonę, nebent tokio įtaiso naudojimas yra įtrauktas į naudojamą išmetamųjų teršalų sertifikavimo bandymo metodiką. ▼M3 Toks įtaisas nebus laikomas išderinimo įtaisu, jei: — tokio įtaiso būtinumas yra pateisinamas, jei, norint variklį laikinai apsaugoti nuo kintančių eksploatavimo sąlygų, kai jis galėtų būti sugadintas ar prastai veikti, tam pačiam tikslui pasiekti nėra kitų tinkamų priemonių, kurios nemažintų išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo sistemos efektyvumo, — įtaisas veikia tik tuomet, kai jo reikia varikliui paleisti ir (ar) pašildyti, ir tam pačiam tikslui pasiekti nėra jokių kitų priemonių, kurios nemažintų išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo sistemos efektyvumo. 1 brėžinys Bandymų ciklų specialieji apibrėžimai

▼M4

2.29) „papildomas reguliavimo įtaisas“ — tai variklyje arba transporto priemonėje įdiegta sistema, funkcija ar reguliavimo strategija, naudojama apsaugoti variklį ir (arba) jo pagalbinę įrangą nuo tokių sąlygų, kurios galėtų sukelti apgadinimą arba gedimą, arba naudojama palengvinti variklio paleidimą. Papildomas reguliavimo įtaisas taip pat gali būti strategija arba priemonė, kuri įtikinamai parodoma nesanti išderinimo įtaisas;

2.30) „neracionali išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo strategija“tai bet kokia strategija arba priemonė, kuri, transporto priemonę įprastai eksploatuojant, sumažina išmetamųjų teršalų reguliavimo sistemos efektyvumą daugiau nei reikalaujama naudojamoje išmetamųjų teršalų bandymo metodikoje;

▼M3

►M4 2.31. ◄ Simboliai ir santrumpos ►M4 2.31.1. ◄ Bandymų parametrų simboliai



Simbolis Vienetas Terminasm AP m2 Izokinetinio ėminių ėmimo zondo skerspjūvio plotas AT m2 Išmetamojo vamzdžio skerspjūvio plotas CEE – Efektyvumas pagal etaną CEM – Efektyvumas pagal metaną C1 – 1 anglies atomą turinčio angliavandenilio kiekiui ekvivalentiškas angliavandenilio kiekis conc ppm/tūrio % Koncentraciją žymintis apatinis indeksas D0 m3/s PDP kalibravimo funkcijos atkarpa Y ašyje DF – Praskiedimo faktorius D – Besselio funkcijos konstanta E – Besselio funkcijos konstanta EZ g/kWh Interpoliuotas NOx išmetamųjų teršalų kiekis kontroliniame taške fa – Laboratorijos atmosferos faktorius fc s-1 Besselio filtro ribinis dažnis FFH – Degalams būdingas faktorius drėgnų dujų koncentracijai apskaičiuoti pagal sausų dujų koncentraciją FS – Stechiometrinis koeficientas GAIRW kg/h Įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojama drėgnam orui GAIRD kg/h Įsiurbiamo oro masės srautas, skaičiuojama sausam orui GDILW kg/h Skiedimo oro masės srautas, skaičiuojama drėgnam orui GEDFW kg/h Praskiestų išmetamųjų dujų ekvivalentiškas masės srautas, skaičiuojama drėgnoms dujoms GEXHW kg/h Išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojama drėgnoms dujoms GFUEL kg/h Degalų masės srautas GTOTW kg/h Praskiestų išmetamųjų dujų masės srautas, skaičiuojama drėgnoms dujoms H MJ/m3 Kaloringumas HREF g/kg Etaloninė absoliučiosios drėgmės vertė (10,71 g/kg) Ha g/kg Įsiurbiamo oro absoliučioji drėgmė Hd g/kg Skiedimo oro absoliučioji drėgmė HTCRAT mol/mol Vandenilio ir anglies molinis santykis i – Atskirą režimą žymintis indeksas K – Besselio konstanta k m-1 Šviesos sugerties faktorius KH,D – NOx drėgnio pataisos faktorius dyzeliniam varikliui KH,G – NOx drėgnio pataisos faktorius dujiniam varikliui KV Ribinio srauto Venturi (CFV) kalibravimo funkcija KW, a – Įsiurbiamo oro drėgnio pataisos faktorius KW, d – Praskiedimo oro drėgnio pataisos faktorius KW,e – Praskiestų išmetamųjų dujų drėgnio pataisos faktorius KW, r – Neapdorotų išmetamųjų dujų drėgnio pataisos faktorius L % Bandomojo variklio sukimo momento dalis nuo didžiausio sukimo momento, išreikšta procentais La m Efektyvusis optinio kelio ilgis m Tūrinio siurblio (PDP) kalibravimo funkcijos kampinis koeficientas mass g/h ar g Išmetamųjų teršalų masės srautą žymintis indeksas MDIL kg Per kietųjų dalelių ėminio ėmimo filtrus pratekėjusio praskiedimo oro ėminio masė Md mg Kietųjų dalelių, surinktų praskiedimo ore, masė Mf mg Surinktų kietųjų dalelių ėminio masė Mf, p mg Ant pirminio filtro surinktų kietųjų dalelių ėminio masė Mf, b mg Ant atsarginio filtro surinktų kietųjų dalelių ėminio masė MSAM Per kietųjų dalelių ėminio ėmimo filtrus pratekėjusio praskiesto išmetamųjų dujų ėminio masė MSEC kg Antrinio praskiedimo oro masė MTOTW kg Pastovaus tūrio praskiestų drėgnų išmetamųjų dujų ėminio (CVS — constant volume sampling), paimto per bandymo ciklą, bendra masė MTOTW, i kg Momentinė drėgnų išmetamųjų dujų masė taikant CVS N % Neskaidrumas NP – Bendras PDP apsisukimų skaičius per ciklą NP, i – PDP apsisukimų skaičius per laiko atkarpą n min-1 Variklio apsisukimų dažnis np s-1 PDP apsisukimų dažnis nhi min-1 Didelis variklio apsisukimų dažnis nlo min-1 Mažas variklio apsisukimų dažnis nref min-1 Etaloninis variklio apsisukimų dažnis ETC bandymui pa kPa Variklio įsiurbiamo oro sočiųjų garų slėgis pA kPa Absoliutus slėgis pB kPa Bendras atmosferinis slėgis Pd kPa Praskiedimo oro sočiųjų garų slėgis Ps kPa Sauso oro atmosferinis slėgis P1 kPa Slėgio sumažėjimas siurblio įsiurbiamojoje angoje P(a) kW Bandymui įrengiamų pagalbinių įrenginių suvartota galia P(b) kW Bandymui nuimamų pagalbinių įrenginių suvartota galia P(n) kW Nepataisytoji naudingoji galia P(m) kW Bandymų stende išmatuota galia Ω – Besselio konstanta Qs m3/s CVS tūrinis srautas q – Praskiedimo santykis r – Izokinetinio zondo ir išmetimo vamzdžio skerspjūvio plotų santykis Ra % Įsiurbiamo oro santykinis drėgnis Rd % Praskiedimo oro santykinis drėgnis Rf – Liepsnos jonizacinio detektoriaus (FID) atsako faktorius ρ kg/m3 Tankis S kW Dinamometro nustatomieji parametrai Si m-1 Momentinė dūmingumo vertė Sλ – λ-poslinkio faktorius T K Absoliučioji temperatūra Ta K Įsiurbiamo oro absoliučioji temperatūra t s Matavimo trukmė te s Elektrinio atsako trukmė tf s Filtro atsako trukmė Besselio funkcijai tp s Fizikinio atsako trukmė Δt s Laiko atkarpa tarp dviejų vienas paskui kitą daromų dūmingumo matavimų (= 1/ ėminių ėmimo dažnio) Δti s Momentinio CFV srauto laiko atkarpa τ % Dūmų šviesos praleidimo koeficientas V0 m3/rev PDP tūrinis srautas tikrosiomis sąlygomis W – Wobbe indeksas Wact kWh Tikrasis ciklo darbas darant ETC bandymą Wref kWh Etaloninis ciklo darbas darant ETC bandymą WF – Svorinis koeficientas WFE – Efektyvusis svorinis faktorius X0 m3/aps PDP tūrinio srauto kalibravimo funkcija Yi m-1 1 s Besselio suvidurkinta dūmingumo vertė ▼M4 2.31.2. Cheminių komponentų simboliai



CH4 metanas C2H6 etanas C2H5OH etanolis C3H8 propanas CO anglies monoksidas DOP dioktilftalatas CO2 anglies dioksidas HC angliavandeniliai NMHC angliavandeniliai, išskyrus metaną NOx azoto oksidai NO azoto monoksidas NO2 azoto dioksidas PT kietosios dalelės ▼M3 ►M4 2.31.3. ◄ Santrumpos



CFV ribinio srauto Venturi debitmatis CLD chemiliuminescencinis detektorius ELR europinis atsako į apkrovą bandymas ESC europinis bandymas taikant nusistovėjusių režimų ciklą ETC europinis bandymas taikant pereinamųjų režimų ciklą FID liepsnos jonizacinis detektorius GC dujų chromatografas HCLD šildomas chemiliuminescencinis detektorius HFID šildomas liepsnos jonizacinis detektorius LPG suskystintos naftos dujos NDIR nedisperguojantis infraraudonasis analizatorius NG gamtinės dujos NMC metano skyriklis

3. PARAIŠKA PATVIRTINTI EB TIPĄ

3.1. Paraiška patvirtinti variklio EB tipą ar variklių šeimą atskiru techniniu vienetu

3.1.1. Paraišką patvirtinti variklio tipą ar variklių šeimą dėl dyzelinių variklių išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų lygio ir dėl dujų variklių dujinių teršalų lygio pateikia transporto priemonės gamintojas ar jo tinkamai įgaliotas atstovas.

3.1.2. Prie jos trimis egzemplioriais turi būti pridėti toliau minimi dokumentai ir šios detalės: 3.1.2.1) variklio tipo ar, jei tinka, variklių šeimos aprašymas, apimantis šios direktyvos II priede nurodytas detales, kurios atitinka Direktyvos 70/156/ EEB 3 ir 4 straipsnių reikalavimus.

3.1.3. Techninei tarnybai, atsakingai už 6 skirsnyje apibrėžtų patvirtinimo bandymų darymą, turi būti pristatytas variklis, atitinkantis II priede aprašytas „variklio tipą“ ar „pirminio variklio“ charakteristikas.

3.2. Paraiška patvirtinti EB transporto priemonės tipą dėl jos variklio

3.2.1. Paraišką patvirtinti transporto priemonės tipą dėl jos dyzelinio variklio ar variklių šeimos išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų lygio ir dėl jos dujų variklio ar variklių šeimos išmetamųjų dujinių teršalų lygio pateikia transporto priemonės gamintojas ar jo tinkamai įgaliotas atstovas.

3.2.2. Prie jos trimis egzemplioriais turi būti pridėti toliau minimi dokumentai ir šios detalės: 3.2.2.1) transporto priemonės tipo, su varikliu susijusių dalių ir variklio tipo ar, jei tinka, variklių šeimos aprašymas, apimantis detales, nurodytas šios direktyvos II priede, kartu su dokumentais, kurių reikalaujama pagal Direktyvos 70/156/ EEB 3 straipsnį.

3.3. Paraiška patvirtinti EB transporto priemonės su patvirtintu varikliu tipą

3.3.1. Paraišką patvirtinti transporto priemonės tipą dėl patvirtinto jos dyzelinio variklio ar variklių šeimos išmetamųjų dujinių ir kietųjų dalelių teršalų lygio ir dėl patvirtinto jos dujų variklio ar variklių šeimos išmetamųjų dujinių teršalų lygio pateikia transporto priemonės gamintojas ar jo tinkamai įgaliotas atstovas.

3.3.2. Prie jos trimis egzemplioriais turi būti pridėti toliau minimi dokumentai ir šios detalės: 3.3.2.1) transporto priemonės tipo ir su varikliu susijusių dalių aprašymas, apimantis, jei tinka, šios direktyvos II priede nurodytas detales, ir variklio ar variklių šeimos, jei tinka, kaip transporto priemonės tipo atskirai įrengto techninio agregato, EB tipo patvirtinimo sertifikato (VI priedas) kopija kartu su dokumentais, kurių reikalaujama pagal Direktyvos 70/156/EEB 3 straipsnį.

▼M4

4. EB TIPO PATVIRTINIMAS

4.1. Universalaus EB tipo patvirtinimo dėl degalų išdavimas

Universalus EB tipo patvirtinimas dėl degalų išduodamas, jei vykdomi šie reikalavimai.

4.1.1. Jei naudojamas dyzelinas, pirminis variklis šios direktyvos reikalavimus atitinka naudodamas IV priede nurodytus etaloninius degalus.

4.1.2. Jei naudojamos gamtinės dujos, turi būti parodytas pirminio variklio sugebėjimas prisitaikyti prie bet kokios kuro sudėties, galinčios pasitaikyti rinkoje. Gamtinės dujos paprastai būna dviejų tipų – didelio kaloringumo degalai (H dujos) ir mažo kaloringumo degalai (L dujos), tačiau su didele sklaida abiejuose diapazonuose; gerokai skiriasi jų Wobbe indeksas, rodantis energijos atsargą, ir λ poslinkio faktorius (Sλ). Formulės Wobbe indeksui ir Sλ apskaičiuoti pateiktos 2.25 ir 2.26 punktuose. Gamtinės dujos, kurių λ poslinkio faktorius yra tarp 0,89 ir 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08), priklauso H diapazonui, o gamtinės dujos, kurių λ poslinkio faktorius yra tarp 1,08 ir 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19), – L diapazonui. Etaloninių degalų sudėtis atspindi didžiausius Sλ svyravimus. Pirminis variklis turi atitikti šios direktyvos reikalavimus, kai naudojamos etaloninių degalų rūšys GR (degalai 1) ir G25 (degalai 2), apibrėžtos IV priede, be jokio kuro tiekimo reguliavimo tarp dviejų bandymų. Tačiau keičiant degalus, leidžiama daryti vieną prisitaikymo bandymą be matavimo pagal vieną ETC ciklą. Prieš bandymą pirminis variklis turi būti pašildomas, taikant III priedo 2 priedėlio 3 dalyje pateiktą metodiką. 4.1.2.1. Gamintojui pageidaujant, variklis gali būti išbandomas su trečiaisiais degalais (degalais 3), jei jo λ poslinkio faktorius (Sλ) yra tarp 0,89 (t. y. GR mažesniojo diapazono) ir 1,19 (t. y. G25 didesniojo diapazono), pavyzdžiui, kai degalai 3 yra rinkoje parduodami degalai. Remiantis šio bandymo rezultatais, gali būti vertinama gaminių atitiktis.

4.1.3. Jei variklis naudoja gamtines dujas, automatiškai prisitaikydamas prie H dujų diapazono ir prie L dujų diapazono, ir perėjimui nuo H diapazono prie L diapazono naudojamas jungiklis, pirminis variklis kiekvienoje jungiklio padėtyje turi būti bandomas su dviem atitinkamomis etaloninių degalų rūšimis, nurodytomis IV priede kiekvienam diapazonui. H dujų diapazone yra GR (degalai 1) ir G23 (degalai 3) kuro rūšys, L dujų diapazone – G25 (degalai 2) ir G23 (degalai 3). Pirminis variklis turi atitikti šios direktyvos reikalavimus abiejose jungiklio padėtyse be jokio papildomo degalų padavimo reguliavimo tarp dviejų bandymų kiekvienoje jungiklio padėtyje. Tačiau keičiant degalus leidžiama daryti vieną prisitaikymo bandymą be matavimo pagal vieną ETC ciklą. Prieš bandymą pirminis variklis turi būti pašildomas taikant III priedo 2 priedėlio 3 dalyje pateiktą metodiką. 4.1.3.1. Gamintojui pageidaujant, variklis gali būti bandomas su trečiaisiais degalais (degalai 3), jei jo λ poslinkio faktorius (Sλ) yra tarp 0,89 (t. y. GR mažesniojo diapazono) ir 1,19 (t. y. G25 didesniojo diapazono), pvz., kai degalai 3 yra rinkoje parduodami degalai. Remiantis šio bandymo rezultatais, gali būti vertinama gaminių atitiktis.

4.1.4. Jei yra gamtinių dujų variklis, teršalams gautų rezultatų santykis „r“ kiekvienam teršalui nustatomas taip: ar ir

4.1.5. Jei yra naudojamos LPG, turi būti parodytas pirminio variklio sugebėjimas prisitaikyti prie bet kokios sudėties degalų, galinčių pasitaikyti rinkoje. Naudojant LPG įvairiai kinta C3/C4 santykis. Šiuos svyravimus atspindi etaloninių degalų rūšys. Pirminis variklis turi atitikti išmetamųjų teršalų reikalavimus, kai vartojamos etaloninių degalų A ir B rūšys, nurodytos IV priede, be jokio degalų tiekimo reguliavimo tarp dviejų bandymų. Tačiau keičiant degalus leidžiama daryti vieną prisitaikymo bandymą be matavimo pagal vieną ETC ciklą. Prieš bandymą pirminis variklis turi būti pašildomas taikant III priedo 2 priedėlio 3 dalyje pateiktą metodiką. 4.1.5.1. Teršalams gautų rezultatų santykis „r“ kiekvienam teršalui nustatomas taip:

4.2. EB tipo patvirtinimo ribotam degalų diapazonui išdavimas

EB tipo patvirtinimas ribotam degalų diapazonui išduodamas, jei įvykdomi šie reikalavimai.

4.2.1. Patvirtinimas dėl išmetamųjų teršalų, išduotas varikliui, kuris naudoja gamtines dujas ir pagal kurio konstrukciją variklio darbas numatytas H ar L dujų diapazone. Pirminis variklis turi būti bandomas su atitinkamomis etaloninių degalų rūšimis, nurodytomis IV priede atitinkamam diapazonui. H dujų diapazonui yra GR (degalai 1) ir G23 (degalai 3), L dujų diapazonui – G25 (degalai 2) ir G23 (degalai 3). Pirminis variklis turi atitikti šios direktyvos reikalavimus be jokio papildomo degalų tiekimo reguliavimo tarp dviejų bandymų. Tačiau keičiant degalus leidžiama daryti vieną prisitaikymo bandymą be matavimo pagal vieną ETC ciklą. Prieš bandymą pirminis variklis turi būti pašildomas taikant III priedo 2 priedėlio 3 dalyje pateiktą metodiką. 4.2.1.1. Gamintojo prašymu variklis gali būti bandomas su trečiaisiais degalais (degalai 3) vietoj G23 (degalų 3), jei jo λ poslinkio faktorius (Sλ) yra tarp 0,89 (t. y.GR mažesnio diapazono) ir 1,19 (t. y. G25 didesnio diapazono), pvz., kai degalai 3 yra rinkoje parduodami degalai. Remiantis šio bandymo rezultatais, gali būti vertinama gaminių atitiktis. 4.2.1.2. Teršalams gautų rezultatų santykis „r“ kiekvienam teršalui nustatomas taip: arba ir 4.2.1.3. Ant naudotojui tiekiamo variklio turi būti etiketė (žr. 5.1.5 punktą), nurodanti, kokiam dujų diapazonui variklis yra patvirtintas.

4.2.2. Patvirtinimas dėl išmetamųjų teršalų, išduotas varikliui, kuris vartoja gamtines dujas ar LPG ir pagal kurio konstrukciją numatyta naudoti tam tikros sudėties degalus. 4.2.2.1. Pirminis variklis turi atitikti išmetamųjų teršalų reikalavimus, kai dujų varikliams naudojamos etaloninių degalų GR ir G25 rūšys ar LPG varikliams etaloninių degalų A ir B rūšys, apibrėžtos IV priede. Tarp bandymų leidžiama tiksliai reguliuoti degalų tiekimo sistemą. Šis tikslus reguliavimas – tai naujas degalų tiekimo duomenų bazės kalibravimas be jokio pagrindinės reguliavimo strategijos ar pagrindinės duomenų sandaros keitimo. Jei būtina, leidžiama keisti dalis, kurios yra tiesiogiai susietos su degalų srauto dydžiu (pvz., purkštuvų antgalius). 4.2.2.2. Jei to pageidauja gamintojas, variklis gali būti bandomas su etaloninių degalų rūšimis GR ir G23, ar G25 ir G23, tokiu atveju tipo patvirtinimas galioja atitinkamai tik H dujų diapazonui ar L dujų diapazonui. 4.2.2.3. Ant naudotojui tiekiamo variklio turi būti etiketė (žr. 5.1.5 punktą), nurodanti, kokiai dujų sudėčiai variklis yra sukalibruotas.

4.3. Variklių šeimos nario patvirtinimas dėl išmetamų teršalų

4.3.1. Išskyrus 4.3.2 punkte minimą atvejį, pirminio variklio patvirtinimas be tolesnio bandymo turi būti išplėstas visiems variklių šeimos nariams, visoms degalų sudėtims, kurioms buvo patvirtintas pirminis variklis (kai yra 4.2.2 punkte aprašytas variklis) ar tam pačiam degalų rūšių diapazonui (kai yra 4.1 ar 4.2 punktuose aprašyti varikliai), kuriam buvo patvirtintas pirminis variklis.

4.3.2. Antrinio bandymo variklis Jei patvirtinant variklio tipą ar transporto priemonę dėl jos variklio, kuris priklauso variklių šeimai, patvirtinimą išduodanti institucija nustato, kad pagal pasirinktą pirminį variklį pateikta paraiška nevisiškai atstovauja visai variklių šeimai, apibrėžtai I priedo 1 priedėlyje, patvirtinimą išduodanti institucija gali pasirinkti ir per etaloninį bandymą išbandyti kitą jei būtina, papildomą variklį.

4.4. Tipo patvirtinimo liudijimas

Kartu su 3.1, 3.2 ir 3.3 punktuose nurodytais tipo patvirtinimais turi būti išduodamas liudijimas, atitinkantis VI priede nurodytą pavyzdį.

▼M3

5. VARIKLIO ENKLINIMAS

5.1. Ant variklio, patvirtinto kaip techninis agregatas, turi būti: 5.1.1 variklio gamintojo prekės ženklas ar firmos pavadinimas; 5.1.2) gamintojo komercinis aprašymas; 5.1.3) EB tipo patvirtinimo numeris ir prieš jį aiškiai užrašyta(-os) raidė(-ės) ar skaičius(-iai), kurie žymi tipo patvirtinimą išdavusią valstybę ( 10 ); 5.1.4) jei tai NG variklis, tai po EB tipo patvirtinimo numerio turi būti vienas iš šių ženklų: — H, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas H dujų diapazonui, — L, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas L dujų diapazonui, — HL, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas abiem, H ir L, dujų diapazonams, — Ht, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas tam tikrai dujų sudėčiai H dujų diapazone ir gali būti pertvarkytas kitoms tam tikros sudėties dujoms H dujų diapazone, tiksliai reguliuojant variklio kuro padavimą, — Lt, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas tam tikrai dujų sudėčiai L dujų diapazone ir gali būti pertvarkytas kitoms tam tikros sudėties dujoms L dujų diapazone, tiksliai reguliuojant variklio degalų tiekimą, — HLt, jei variklis buvo patvirtintas ir kalibruotas tam tikrai dujų sudėčiai H dujų diapazone arba L dujų diapazone ir gali būti pertvarkytas kitoms tam tikros sudėties dujoms H dujų diapazone arba L dujų diapazone, tiksliai reguliuojant variklio degalų padavimą. 5.1.5. Etiketės Jei NG ir LPG vartojantis variklis turi tipo patvirtinimą su degalų diapazono apribojimu, taikomos šios etiketės: 5.1.5.1. Turiny s Turi būti pateikta ši informacija: Jei taikomas 4.2.1.3 punktas, etiketėje nurodoma: „EKSPLOATUOTI TIK SU H DIAPAZONO GAMTINĖMIS DUJOMIS“. Jei tinka, raidė „H“ yra pakeičiama raide „L“. Jei taikomas 4.2.2.3 punktas, „EKSPLOATUOTI TIK SU GAMTINĖMIS DUJOMIS SPECIFIKACIJOS…“ ar „EKSPLOATUOTI TIK SU SUSKYSTINTOMIS NAFTOS DUJOMIS SPECIFIKACIJOS…“, kaip tinka. Turi būti pateikta visa informacija, nurodyta atitinkamoje(-ose) IV priedo lentelėje(-ėse), kartu su variklio gamintojo nurodytomis atskiromis sudedamosiomis dalimis ir ribomis. Raidės ir skaičiai turi būti bent 4 mm aukščio. Pastaba: Jei tokiam ženklinimui trūksta vietos, galima naudoti supaprastintą kodą. Tokiu atveju bet kuriam degalus į baką pilančiam, variklį ir jo priedus prižiūrinčiam ar remontuojančiam asmeniui, taip pat suinteresuotoms valdžios institucijoms turi būti lengvai suprantamos aiškinamosios pastabos, kuriose būtų pirmiau nurodyta informacija. Tokių aiškinamųjų pastabų vietą ir turinį tarpusavio susitarimu nustato variklio gamintojas ir patvirtinimą išduodanti institucija. 5.1.5.2. Savybės Etiketės turi būti patvarios visą variklio eksploatavimo laiką. Etiketės turi būti aiškiai įskaitomos ir jose parašytos raidės ir skaičiai turi būti neištrinami. Be to, etiketės turi būti taip pritvirtintos, kad jų tvirtinimo priemonė būtų patvari visą variklio eksploatavimo laiką ir etiketės negalėtų būti pašalintos jų nesuardant ar nesudarkant. 5.1.5.3. Vieta Etiketės turi būti tvirtinamos ant variklio dalies, be kurios jis negali normaliai dirbti ir kurios paprastai netenka keisti visą variklio eksploatavimo laiką. Be to, šios etiketės turi būti tokioje vietoje, kad variklį sukomplektavus visą variklio darbui reikalinga įrangą ir pagalbinius įtaisus galėtų lengvai pamatyti paprastas žmogus.

5.2. Jei tai buvo paraiška gauti EB transporto priemonės tipo patvirtinimą dėl jos variklio, šalia degalų įpylimo angos dar turi būti toks žymėjimas, koks yra nurodytas 5.1.5 punkte.

5.3. Jei tai buvo paraiška gauti EB transporto priemonės su patvirtintu varikliu tipo patvirtinimą, šalia degalų įpylimo angos dar turi būti toks žymėjimas, koks yra nurodytas 5.1.5 punkte.

6. SPECIFIKACIJOS IR BANDYMAI

▼M4

6.1. Bendrosios nuostatos

6.1.1. Išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo įranga

6.1.1.1. Komponentai, galintys veikti dyzelinių variklių išmetamuosius dujinius ir kietųjų dalelių teršalus bei dujinių variklių išmetamuosius dujinius teršalus, turi būti taip suprojektuoti, sukonstruoti ir surinkti, kad variklis normaliomis eksploatavimo sąlygomis atitiktų šios direktyvos nuostatas.

6.1.2. Išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo įrangos funkcijos

6.1.2.1. Naudoti išderinimo įtaisą ir/ar taikyti neracionalią išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo strategiją draudžiama.

6.1.2.2. Pagalbinis reguliavimo įtaisas gali būti sumontuotas variklyje arba transporto priemonėje, jei tas įtaisas: — veikia tik ne 6.1.2.4. punkte nurodytomis sąlygomis arba — yra laikinai aktyvuojamas 6.1.2.4 punkte nurodytomis sąlygomis, kad apsaugotų variklį nuo sugadinimo, apsaugotų oro sistemos įtaisą ( 11 ), valdytų dūmingumą (11) , kad variklis būtų paleistas šaltas ar pašildytas, arba — yra aktyvuojamas tik transporto priemonėse įrengiamo signalo saugios eksploatacijos ir avarinio judėjimo strategijų tikslu.

6.1.2.3. Variklio reguliavimo įtaisą, funkciją, sistemą arba matavimo priemonę, kurie eksploatuojami 6.1.2.4. punkte nurodytomis sąlygomis ir dėl kurių reikia naudoti neįprastai išmetamųjų teršalų bandymų cikluose naudojamą, bet kitokią arba modifikuotą variklio reguliavimo strategiją, galima naudoti, jei, pagal 6.1.3 ir (arba) 6.1.4. punkto reikalavimus parodoma, kad matavimo priemonė nei kiek nesumažina išmetamųjų teršalų reguliavimo sistemos efektyvumo. Visais kitais atvejais tokie įtaisai laikomi išderinimo įtaisu.

6.1.2.4. 6.1.2.2. punkte nurodytos nusistovėjusio režimo ir pereinamojo režimo sąlygos (11) : — aukštis ne daugiau kaip 1 000 metrų (arba ekvivalentinis atmosferinis slėgis yra 90 kPa), — aplinkos temperatūra yra nuo 283 iki 303 K (nuo 10 iki 30 °C), — variklio aušinimo priemonės temperatūra yra nuo 343 iki 368 K (nuo 70 iki 95 °C).

6.1.3. Specialieji reikalavimai elektroninėms išmetamųjų teršalų reguliavimo sistemoms

6.1.3.1. Reikalavimai dokumentams

Gamintojas pateikia dokumentų paketą, kuris suteikia priėjimą prie sistemos bazinės konstrukcijos, ir priemonių, kuriomis ji tiesiogiai ar netiesiogiai reguliuoja galios kitimą.

Dokumentai yra dviejų dalių:

a) oficialiajame dokumentų pakete, kuris pateikiamas techniniam centrui įteikiant paraišką suteikti tipo patvirtinimą, išsamiai aprašoma sistema. Šie dokumentai gali būti trumpi, jei juose įrodoma, kad yra identifikuota visa matricoje leidžiama galia, išgaunama iš atskirų elementų signalų. Ši informacija pridedama prie I priedo 3 punkte reikalaujamos dokumentacijos;

b) papildoma medžiaga, parodanti parametrus, kuriuos iš dalies pakeičia bet koks pagalbinis reguliavimo įtaisas ir ribinės sąlygos, kuriomis įtaisas veikia. Papildomoje medžiagoje turi būti degalų tiekimo reguliavimo sistemos logika, sinchronizavimo būdai ir perjungimo taškai visiems darbo režimams. Papildomoje medžiagoje taip pat turi būti pagrindžiamas bet kokio pagalbinio reguliavimo įtaiso naudojimas ir įtraukiama papildoma medžiaga bei bandymų duomenys, kad būtų pademonstruotas bet kokio variklyje ar transporto priemonėje sumontuoto pagalbinio reguliavimo įtaiso poveikis išmetamųjų teršalų kiekiui. Ši papildoma medžiaga turi likti griežtai slapta arba saugoma gamintojo, tačiau ji turi būti atskleidžiama tipo patvirtinimo suteikimo metu arba bet kuriuo kitu tipo patvirtinimo galiojimo metu.

6.1.4. Kad būtų patikrinta, ar bet kuri strategija arba priemonė laikoma išderinimo įtaisu arba neracionalia išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo strategija pagal 2.28 ir 2.30 punktus, tipo patvirtinimą suteikianti institucija ir (arba) techninis centras gali papildomai pareikalauti atlikti NOx bandymą, naudojant ETC, kurį galima atlikti kartu su tipo patvirtinimo bandymu arba su gaminio atitikties tikrinimo metodika. 6.1.4.1. Kaip alternatyva Direktyvos 88/77/EEB III priedo priedėlio reikalavimams, NOx išmetamieji teršalai ETC bandymo metu gali būti imami iš nepraskiestų išmetamųjų dujų, kaip nurodyta 2000 m. spalio 15 d. ISO DIN 16183. 6.1.4.2. Kad būtų patikrinta, ar bet kuri strategija arba priemonė laikoma išderinimo įtaisu arba neracionalia išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo strategija pagal 2.28 ir 2.30 punktus, priimama papildoma 10 % dalis, susijusi su atitinkama NOx ribine verte.

6.1.5. Pereinamosios sąlygos tipo patvirtinimui pratęsti 6.1.5.1. Ši dalis taikytina tik naujiems uždegimo suspaudimu varikliams ir naujoms uždegimo suspaudimu varikliu varomoms transporto priemonėms, kurių tipas yra patvirtintas pagal Direktyvos 88/77/EEB I priedo 6.2.1 punkto lentelių A eilutę. 6.1.5.2. Kaip alternatyvą 6.1.3 ir 6.1.4 punktams, gamintojas gali pateikti techniniam centrui NOx bandymo, naudojant ETC varikliui, atitinkančiam II priede apibūdinto pirminio variklio charakteristikas, ir atsižvelgiant į 6.1.4.1. ir 6.1.4.2. punktų nuostatas, rezultatus. Gamintojas taip pat pateikia raštišką pareiškimą, kad variklis nenaudoja jokio išderinimo įrenginio arba neracionalios išmetamųjų teršalų kiekio reguliavimo strategijos, kaip apibrėžta šio priedo 2 punkte. 6.1.5.3. Gamintojas taip pat pateikia raštišką pareiškimą, kad NOx bandymo rezultatai ir pirminio variklio deklaracija, kaip minima 6.1.4 punkte, tinka visiems II priede aprašytos variklių šeimos variklių tipams.

▼M3

6.2. Išmetamųjų dujinių, kietųjų dalelių teršalų ir dūmingumo specifikacijos

Norint patvirtinti tipą pagal 6.2.1 punkto lentelių A eilutes, išmetamųjų teršalų kiekis turi būti nustatytas ESC ir ELR bandymais su įprastiniais dyzeliniais varikliais, įskaitant variklus su elektronine degalų įpurškimo įranga, išmetamųjų dujų recirkuliavimu (EGR), ir (ar) oksidavimo katalizatoriais. Dyzeliniai varikliai, kuriuose įrengtos naujausios išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo sistemos, įskaitant NOx katalizatorius ir (ar) kietųjų dalelių gaudykles, turi būti papildomai bandomi ETC bandymu.

Tipo patvirtinimo bandymams pagal 6.2.1 punkto lentelių B1 ar B2 eilutes arba C eilutes išmetamieji teršalai turi būti nustatyti ESC, ELR ir ETC bandymais.

Dujinių variklių išmetamieji dujiniai teršalai turi būti nustatyti ETC bandymu.

ESC ir ELR bandymų metodikos yra aprašytos III priedo 1 priedėlyje, ETC bandymo metodika — III priedo 2 ir 3 priedėliuose.

Bandyti pristatyto variklio išmetamųjų dujinių teršalų ir kietųjų dalelių teršalų, jei tinka, kiekis bei dūmingumo vertė, jei tinka, turi būti išmatuoti taikant III priedo 4 priedėlyje aprašytus metodus. V priede aprašytos rekomenduojamos dujinių teršalų analizės sistemos, rekomenduojamos kietųjų dalelių ėminių ėmimo sistemos ir rekomenduojama dūmingumo matavimo sistema.

Techninė tarnyba gali patvirtinti kitas sistemas ar analizatorius, jei nustatoma, kad atitinkamam bandymų ciklui gaunami lygiaverčiai rezultatai. Sistemos lygiavertiškumo nustatymas turi būti grindžiamas 7 (ar daugiau) ėminių porų koreliacijos tarp nagrinėjamos sistemos ir vienos iš šios direktyvos etaloninių sistemų tyrimu. Etalonine sistema išmetamiesiems kietųjų dalelių teršalams nustatyti pripažinta tik viso srauto praskiedimo sistema. „Rezultatais“ reikia laikyti ciklo išmetamųjų teršalų kiekio savitąją vertę. Koreliacijos bandymas turi būti daromas vienoje laboratorijoje, vienoje bandymų patalpoje ir su tuo pačiu varikliu, o dar geriau, jei bandymas daromas vienu metu. Lygiavertiškumo kriterijus apibrėžtas kaip ėminių porų vidutinių verčių sutaptis ± 5 % tikslumu. Kad nauja sistema būtų pritaikyta direktyvoje, lygiavertiškumo nustatymas turi būti pagrįstas pakartojamumo ir atkuriamumo apskaičiavimu, kaip aprašyta ISO 5725.

6.2.1. Ribinės vertės

Anglies monoksido, visų angliavandenilių, azoto oksidų ir kietųjų dalelių savitosios masės vertės, nustatytos darant ESC bandymą, ir dūmų neskaidrumo vertės, nustatytos darant ELR bandymą, turi būti ne didesnės kaip 1 lentelėje nurodyti kiekiai.







1 lentelė Ribinės vertės — ESC ir ELR bandymai Eilutė Anglies monoksido (CO) masė g/kWh Angliavandenilių (HC) masė g/kWh Azoto oksidų (NOx) masė g/kWh Kietųjų dalelių (PT) masė g/kWh Dūmingumas m-1 A (2000) 2,1 0,66 5,0 0,10 0,13 (1) 0,8 B1 (2005) 1,5 0,46 3,5 0,02 0,5 B2 (2008) 1,5 0,46 2,0 0,02 0,5 C (EEV) 1,5 0,25 2,0 0,02 0,15 (1) Varikliams, kurių vieno cilindro darbinis tūris yra mažesnis kaip 0,75 dm3 ir vardinis apsisukimų dažnis didesnis kaip 3 000 min-1.

Dyzeliniams varikliams, kurie yra bandomi papildomai darant ETC bandymą, ir ypač dujiniams varikliams, anglies monoksido, angliavandenilių, išskyrus metaną, metano (jei tinka), azoto oksidų ir kietųjų dalelių (jei tinka) savitosios masės vertės turi būti ne didesnės kaip 2 lentelėje nurodyti kiekiai.







2 lentelė Ribinės vertės — ETC bandymai (1) Eilutė Anglies monoksido Angliavandenilių, išskyrus metaną, Metano Azoto oksidų Kietųjų dalelių (CO) masė g/kWh (NMHC) masė g/kWh (CH4) masė (2)g/kWh (NOx) masė g/kWh (PT) masė (3)g/kWh A (2000) 5,45 0,78 1,6 5,0 0,16 0,21 (4) B1 (2005) 4,0 0,55 1,1 3,5 0,03 B2 (2008) 4,0 0,55 1,1 2,0 0,03 C (EEV) 3,0 0,40 0,65 2,0 0,02 (1) Sąlygos ETC bandymų priimtinumui tikrinti (žr. III priedo 2 priedėlio 3.9 punktą), matuojant dųjų variklių išmetamųjų teršalų kiekį pagal A eilutėje nurodytas ribines vertes, turi būti ištirtos ir, jei būtina, pakeistos laikantis Direktyvos 70/156/EEB 13 straipsnyje nustatytos tvarkos. (2) Tik NG varikliams. (3) Netaikoma dujiniams varikliams A etape bei B1 ir B2 etape. (4) Varikliams, kurių vieno cilindro darbinis tūris yra mažesnis kaip 0,75 dm3 ir vardinis apsisukumų dažnis didesnis kaip 3 000 min-1.

6.2.2. Angliavandenilių kiekio matavimas dyzeliniams ir dujiniams varikliams

6.2.2.1. Gamintojas vietoj angliavandenilių, išskyrus metaną, masės nustatymo gali pasirinkti ETC bandymu matuoti bendrą angliavandenilių masę (THC). Šiuo atveju bendros angliavandenilių masės vertės ribos lieka tokios pat, kaip 2 lentelėje nurodytos angliavandenilių, išskyrus metaną, masės vertės.

6.2.3. Specialieji reikalavimai dyzeliniams varikliams

6.2.3.1. Azoto oksidų savitoji masė, nustatyta darant ESC bandymą kontrolinės srities atsitiktiniuose tikrinimo taškuose, palyginti su aplinkinių režimų taškų interpoliavimu gautomis vertėmis, negali būti didesnė daugiau kaip 10 % (nuoroda į III priedo 1 priedėlio 4.6.2 ir 4.6.3 punktus).

6.2.3.2. Darant ELR bandymą dūmingumo vertė atsitiktiniam bandymo apsisukimų dažniui turi neviršyti dviejų gretimų apsisukimų dažnių didžiausios dūmingumo vertės daugiau kaip 20 % arba daugiau kaip 5 % ribinės vertės (pagal tai, kuri yra didesnė).

7. ĮRENGIMAS TRANSPORTO PRIEMONĖJE

7.1. Variklio įrengimas transporto priemonėje turi atitikti šias su variklio tipo patvirtinimu susijusias charakteristikas: 7.1.1) slėgio sumažėjimas įsiurbimo kolektoriuje turi būti ne didesnis kaip patvirtintam varikliui VI priede nurodytas sumažėjimas; 7.1.2) priešslėgis išmetimo vamzdyje turi būti ne didesnis kaip patvirtintam varikliui VI priede nurodytas priešslėgis; 7.1.3) išmetimo sistemos tūris nuo VI priede nurodyto patvirtinto variklio išmetimo sistemos tūrio neturi skirtis; 7.1.4) variklio darbui reikalingos pagalbinės įrangos suvartota galia turi būti ne didesnė kaip patvirtintam varikliui VI priede nurodyta galia.

8. VARIKLIŲ ŠEIMA

8.1. Variklių šeimą apibrėžiantys parametrai

Variklių šeima, kaip ją nustatė variklių gamintojas, gali būti apibrėžta remiantis pagrindinėmis charakteristikomis, kurios variklių šeimai turi būti bendros. Kai kuriais atvejais gali būti parametrų sąveika. Į šiuos reiškinius taip pat reikia atsižvelgti siekiant, kad į variklių šeimą būtų įtraukti tik varikliai su panašiomis išmetamųjų teršalų charakteristikomis.

Šis variklių pagrindinių parametrų sąrašas turi būti bendras, kad varikliai galėtų būti laikomi priklausančiais tai pačiai variklių šeimai:

8.1.1. Degimo ciklas: — 2 taktų, — 4 taktų.

8.1.2. Aušinimo terpė: — oras, — vanduo, — alyva.

8.1.3. Dujiniai varikliai ir varikliai su papildomu apdorojimu: — cilindrų skaičius. (Kiti dyzeliniai varikliai su mažesniu nei pirminio variklio cilindrų skaičiumi gali būti laikomi priklausančiais tai pačiai variklių šeimai, jei degalų tiekimo sistema matuoja kiekvienam atskiram cilindrui tiekiamų degalų kiekį).

8.1.4. Atskiro cilindro darbinis tūris: — variklių bendrasis sklaidos diapazonas turi būti ne didesnis kaip 15 %.

8.1.5. Oro įsiurbimo būdas: — be pripūtimo, — su turbopripūtimu, — su turbopripūtimu ir pripučiamo oro aušintuvu.

8.1.6. Degimo kameros tipas ar konstrukcija: — prieškamera, — sūkurinė kamera, — tiesioginio įpurškimo kamera.

8.1.7. Vožtuvų ir kanalų konfigūracija, dydis ir skaičius: — cilindro galvutėje, — cilindro sienelėje, — karteryje.

8.1.8. Kuro įpurškimo sistema (dyzelinių variklių): — purkštuvas su siurblių eile, — sekcijinis siurblys, — skirstomasis siurblys, — vienas elementas, — siurblio purkštuvo sistema.

8.1.9. Kuro tiekimo sistema (dujinių variklių): — maišymo kamera, — dujų įleidimas ar įpurškimas (vienas purkštuvas, keli purkštuvai), — skysčio įpurškimas (vienas purkštuvas, keli purkštuvai).

8.1.10. Uždegimo sistema (dujinių variklių).

8.1.11. Įvairios savybės: — išmetamųjų dųjų recirkuliavimas, — vandens įpurškimas ar emulsija, — antrinis oro įpurškimas, — pripučiamo oro aušinimo sistema.

8.1.12. Išmetamųjų teršalų papildomas apdorojimas: — 3 komponentų katalizatorius, — oksidavimo katalizatorius, — redukavimo katalizatorius, — terminis reaktorius, — kietųjų dalelių gaudyklė.

8.2. Pirminio variklio pasirinkimas

8.2.1. Dyzeliniai varikliai

Pagrindinis kriterijus, pagal kurį turi būti pasirinktas šeimos pirminis variklis, — tai didžiausias per vieną taktą įpurkštų degalų kiekis esant didžiausio pareikštojo sukamojo momento apsisukimų dažniui. Jei dviejų ar daugiau variklių šis pagrindinis kriterijus yra vienodas, pasirenkant pirminį variklį taikomas antrinis kriterijus — didžiausias per vieną taktą įpurkštų degalų kiekis esant vardiniam apsisukimų dažniui. Esant tam tikroms aplinkybėms, patvirtinimą išduodanti institucija gali nuspręsti, kad šeimai blogiausias išmetamųjų teršalų kiekio požiūriu atvejis gali būti geriausiai apibūdintas bandant antrą variklį. Taigi patvirtinimą išduodanti institucija bandymui gali išsirinkti papildomą variklį, pasirinkimą pagrįsdama savybėmis, kurios rodytų, kad šis šeimai priklausantis variklis gali turėti didžiausią išmetamųjų teršalų lygį.

Jei šeimai priklausantys varikliai gali turėti kitų kintamų savybių, kurios galėtų būti laikomos veikiančiomis išmetamųjų teršalų susidarymą, šios savybės taip pat turi būti identifikuotos, ir į jas turi būti atsižvelgiama renkantis pirminį variklį.

8.2.2. Dujiniai varikliai

Šeimos pirminis variklis turi būti pasirinktas taikant pirminį didžiausio darbinio tūrio kriterijų. Jei dviejų ar daugiau variklių šis pagrindinis kriterijus yra vienodas, pasirenkant pirminį variklį taikomas antrinis kriterijus tokia tvarka:

— didžiausias per taktą tiekiamų degalų kiekis esant pareikštosios vardinės galios apsisukimų dažniui,

— didžiausia priverstinio uždegimo paskuba,

— mažiausias išmetamųjų dujų recirkuliavimo laipsnis,

— nėra oro siurblio arba oro siurblys su mažiausiu oro srautu.

Esant tam tikroms aplinkybėms patvirtinimą išduodanti institucija gali nuspręsti, kad šeimai blogiausias išmetamųjų teršalų kiekio požiūriu atvejis gali būti geriausiai apibūdintas bandant antrą variklį. Taigi patvirtinimą išduodanti institucija bandymui gali išsirinkti papildomą variklį, pasirinkimą pagrįsdama savybėmis, kurios rodytų, kad šis šeimai priklausantis variklis gali turėti didžiausią išmetamųjų teršalų lygį.

9. GAMINIŲ ATITIKTIS

9.1. Priemonių, kurios užtikrintų gaminių atitiktį, imamasi laikantis Direktyvos 70/156/EEB 10 straipsnio nuostatų. Gaminių atitiktis tikrinama pagal aprašymą tipo patvirtinimo sertifikate, pateiktą šios direktyvos VI priede. Direktyvos 70/156/EEB X priedo 2.4.2 ir 2.4.3 punktai taikomi, jei kompetentingųjų institucijų netenkina gamintojo taikoma tikrinimo metodika. 9.1.1. Jei reikia išmatuoti išmetamųjų teršalų kiekį ir variklio tipo patvirtinimas buvo vieną ar kelis kartus pratęstas, turi būti bandomas(-i) variklis(-iai), aprašytas(-i) informaciniuose atitinkamo pratęsimo dokumentuose. 9.1.1.1. Dėl išmetamųjų teršalų bandomo variklio atitiktis: Pristatęs variklį atsakingosioms institucijoms, gamintojas neturi daryti jokio pasirinkto variklio reguliavimo. 9.1.1.1.1. Iš partijos atsitiktinai paimami trys varikliai. Tie varikliai, kurie bandomi tik darant ESC ir ELR bandymus ar tik darant ETC bandymą tipui patvirtinti pagal 6.2.1 punkto lentelių A eilutę, bandomi darant gaminių atitikties patikrinimo bandymus. Atsakingajai institucijai sutikus, visi kiti varikliai, gavę tipo patvirtinimą pagal 6.2.1 punkto lentelių A, B1 ar B2, ar C eilutes, gaminių atitikčiai patikrinti bandomi pagal ESC ir ELR ciklus ar pagal ETC ciklą. Ribinės vertės pateiktos šio priedo 6.2.1 punkte. 9.1.1.1.2. Jei pagal Direktyvos 70/156/EEB, taikomos automobiliams ir jų priekaboms, X priedą kompetentingą instituciją tenkina gamintojo pateiktas gaminių standartinis nuokrypis, bandymai daromi pagal šio priedo 1 priedėlį. Jei pagal Direktyvos 70/156/EEB, taikomos automobiliams ir jų priekaboms, X priedą kompetentingos institucijos netenkina gamintojo pateiktas gaminių standartinis nuokrypis, bandymai daromi pagal šio priedo 2 priedėlį. Gamintojo prašymu bandymai gali būti daromi pagal šio priedo 3 priedėlį. 9.1.1.1.3. Remiantis variklių bandymais imčių būdu, partijos gaminiai laikomi tinkamais, jei pagal atitinkamame priedėlyje taikomus kriterijus teigiamas sprendimas gautas dėl visų teršalų, ir netinkamais, jei neigiamas sprendimas gautas dėl vieno teršalo. Kai teigiamas sprendimas gaunamas dėl vieno teršalo, šis sprendimas negali būti pakeistas remiantis jokiais papildomais bandymais, kuriais norima nuspręsti dėl kitų teršalų. Jei dėl visų teršalų teigiamo sprendimo nėra gauta ir jei nė dėl vieno teršalo nėra gauta neigiamo sprendimo, bandomas kitas variklis (žr. 2 brėžinį). Jei negauta jokio sprendimo, gamintojas gali bet kuriuo metu nuspręsti nutraukti bandymą. Tokiu atveju registruojamas neigiamas sprendimas. 9.1.1.2. Turi būti bandomi tik nauji varikliai. Dujų varikliai turi būti pašildomi pagal metodiką, apibrėžtą III priedo 2 priedėlio 3 punkte. 9.1.1.2.1. Tačiau gamintojo prašymu bandymus galima daryti su dyzeliniais ar dujiniais varikliais, pašildomais ilgiau nei nurodyta 9.1.1.2 punkte, bet ne ilgiau kaip 100 valandų. Tokiu atveju juos pašildo gamintojas, kuris įsipareigoja šių variklių niekaip nereguliuoti. 9.1.1.2.2. Kai gamintojas prašo variklius pašildyti pagal 9.1.1.2.1 punkto sąlygas, pašildymą galima taikyti: — visiems bandomiesiems varikliams — arba — pirmajam bandomajam varikliui, dujų išsiskyrimo koeficientą nustatant tokiu būdu: — — pirmojo bandomo variklio išmetamieji teršalai matuojami nulinę valandą ir „x“ valandą, — dujų evoliucijos koeficientas nuo nulinės iki „x“ valandos apskaičiuojamas kiekvienam teršalui: — — Šis koeficientas gali būti mažesnis kaip vienetas. Kiti bandomieji varikliai nebus pašildomi, bet nulinę valandą gautas išmetamųjų teršalų kiekis bus pakeistas remiantis išsiskyrimo koeficientu. Šiuo atveju reikia turėti šias vertes: — pirmojo variklio vertes „x“ valandą, — kitų variklių vertes nulinę valandą, padaugintas iš išsiskyrimo koeficiento. 9.1.1.2.3. Visi šie bandymai su dyzeliniais varikliais ir LPG vartojančiais varikliais gali būti daromi naudojant pramoninius degalus. Tačiau gamintojo prašymu galima naudoti etaloninių degalų rūšis, aprašytas IV priede. Tai reiškia, kad reikia daryti bandymus, aprašytus šio priedo 4 punkte, kai kiekvienas dujų variklis vartoja bent dvi etaloninių degalų rūšis. ▼M4 9.1.1.2.4. Jei tai yra NG naudojantys varikliai, visus šiuos bandymus naudojant pramoninius degalus galima daryti taip: — H paženklintiems varikliams – H diapazono pramoninius degalus (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,00), — L paženklintiems varikliams – L diapazono pramoninius degalus (1,00 ≤ Sλ ≤ 1,19), — HL paženklintiems varikliams – Sλ poslinkio koeficiento kraštutinio diapazono pramoninius degalus (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,19). Tačiau gamintojo prašymu galima naudoti etaloninių degalų rūšis, aprašytas IV priede. Vadinasi, reikia daryti bandymus, aprašytus šio priedo 4 punkte. 9.1.1.2.5. Jei kyla konfliktas dėl dujų variklių neatitikimo, kai jie naudoja pramoninius degalus, bandymai turi būti daromi vartojant etaloninių degalų rūšį, kuri buvo naudojama bandant pirminį variklį, ar leistiną papildomą 3 kurą, kaip nurodyta 4.1.3.1 ir 4.2.1.1 punktuose, kurie galėjo būti naudojami bandant pirminį variklį. Tuomet rezultatas turi būti perskaičiuotas, taikant atitinkamą (-us) faktorių (-ius) r, ra ar rb, aprašytą (-us) 4.1.4, 4.1.5.1 ir 4.2.1.2 punktuose. Jei r, ra ar rb yra mažesni kaip vienetas, pataisa nėra būtina. Išmatuoti rezultatai ir apskaičiuoti rezultatai turi rodyti, kad variklis, vartodamas tinkamas degalų rūšis (1, 2 degalų rūšis ir, jei tinka, 3 degalų rūšį, jei tai yra gamtinių dujų varikliai, ir A bei B degalus, jei tai yra LPG varikliai), atitinka ribines vertes. ▼M3 9.1.1.2.6. Dujinių variklių, pritaikytų vartoti tik vienos konkrečios rūšies degalus, gaminių atitikties bandymai turi būti daromi vartojant degalus, kuriems variklis buvo kalibruotas. Figure 2 Schematic of production conformity testing









1 priedėlis

GAMINIŲ KOKYBĖS ATITIKTIES TIKRINIMO METODIKA, KAI STANDARTINIS NUOKRYPIS YRA PATENKINAMAS

1. Šiame priedėlyje aprašyta metodika, kurią reikia taikyti tikrinant gaminių atitiktį pagal išmetamųjų teršalų kiekį, kai gamintojo pateiktas gaminių standartinis nuokrypis yra patenkinamas.

2. Metodika ne mažiau kaip trijų variklių imčiai yra parengta pagal tai, kad tikimybė, jog partija, kurios 40 % variklių turi trūkumų, išlaikys bandymą, yra 0,95 (gamintojo rizika = 5 %), tuo tarpu partijai, kurios 65 % variklių turi trūkumų, tikimybė būti priimtai yra 0,10 (vartotojo rizika = 10 %).

3. Kiekvienam iš I priedo 6.2.1 punkte nurodytų teršalų yra taikoma ši metodika (žr. 2 brėžinį): Tarkime: L = ribinio teršalo kiekio natūraliojo logaritmo vertė, χi = i-ajam imties varikliui išmatuoto kiekio natūraliojo logaritmo vertė, s = gaminių standartinio nuokrypio įvertis (prieš tai apskaičiavus išmatuotų kiekių natūraliojo logaritmo vertes), n = konkrečios imties dydis.

4. Kiekvienai imčiai normalizuotų nuokrypių nuo ribinės vertės suma apskaičiuojama pagal šią formulę:

5. Tuomet: — jei bandymo statistinis rezultatas yra didesnis kaip tokio dydžio imčiai 3 lentelėje pateikta teigiamo sprendimo ribinė vertė, dėl šio teršalo priimamas teigiamas sprendimas, — jei bandymo statistinis rezultatas yra mažesnis kaip tokio dydžio imčiai 3 lentelėje pateikta neigiamo sprendimo ribinė vertė, dėl šio teršalo priimamas neigiamas sprendimas, — jei yra kitaip, pagal I priedo 9.1.1.1 punktą bandomas papildomas variklis, ir apskaičiavimas kartojamas vienu varikliu padidėjusiai imčiai.







3 lentelė 1 priedėlio imties sudarymo plano teigiamo ir neigiamo sprendimų ribinės vertės Mažiausias imties dydis: 3 Suvestinis bandytų variklių skaičius (imties dydis) Teigiamo sprendimo ribinė vertė An Neigiamo sprendimo ribinė vertė Bn 3 3,327 - 4,724 4 3,261 - 4,790 5 3,195 - 4,856 6 3,129 - 4,922 7 3,063 - 4,988 8 2,997 5,054 9 2,931 - 5,120 10 2,865 - 5,185 11 2,799 - 5,251 12 2,733 - 5,317 13 2,667 - 5,383 14 2,601 - 5,449 15 2,535 - 5,515 16 2,469 - 5,581 17 2,403 - 5,647 18 2,337 - 5,713 19 2,271 - 5,779 20 2,205 - 5,845 21 2,139 - 5,911 22 2,073 - 5,977 23 2,007 - 6,043 24 1,941 - 6,109 25 1,875 - 6,175 26 1,809 - 6,241 27 1,743 - 6,307 28 1,677 - 6,373 29 1,611 - 6,439 30 1,545 - 6,505 31 1,479 - 6,571 32 -2,112 - 2,112









2 priedėlis

GAMINIŲ KOKYBĖS ATITIKTIES TIKRINIMO METODIKA, KAI STANDARTINIS NUOKRYPIS YRA NEPATENKINAMAS AR JO NĖRA

1. Šiame priedėlyje aprašyta metodika, kurią reikia taikyti tikrinant gaminių atitiktį pagal išmetamųjų teršalų kiekį, kai gamintojo pateiktas gaminių standartinis nuokrypis yra nepatenkinamas arba jo nėra.

2. Metodika ne mažiau kaip trijų variklių dydžio imčiai yra parengta pagal tai, kad tikimybė, jog partija, kurios 40 % variklių turi trūkumų, išlaikys bandymą, yra 0,95 (gamintojo rizika = 5 %), tuo tarpu partijos, kurios 65 % variklių turi trūkumų, tikimybė būti priimtai yra 0,10 (vartotojo rizika = 10 %).

3. Tariama, kad teršalų kiekio vertės, pateiktos I priedo 6.2.1 punkte, pasiskirsto pagal logaritmiškai normalų skirstinį ir turi būti transformuotos logaritmuojant natūraliojo logaritmo pagrindu. Pažymimas atitinkamai mažiausias ir didžiausias imčių dydis (m0 = 3 ir m = 32) ir konkrečios imties dydis pažymimas n.

4. Jei partijoje išmatuotos natūraliojo logaritmo vertės yra χ1, χ2,…χi ir L yra ribinio teršalo kiekio natūraliojo logaritmo vertė, tuomet apibrėžiama: ir

5. 4 lentelėje pateiktos kiekvieno dydžio imties teigiamo sprendimo (An) ir neigiamo sprendimo (Bn) ribinės vertės. Bandymų statistikos rezultatas yra santykis ir norint nustatyti, ar partija priimama ar nepriimama, jis turi būti taikomas taip: kai m0 ≤ n ≤ m: — partija priimama, jei — partija nepriimama, jei — bandomas papildomas variklis, jei ir norint nustatyti, ar partija priimama ar nepriimama, jis turi būti taikomas taip:

6. PASTABOS Bandymų statistikos vieną po kitos einančias vertes padeda apskaičiuoti šios rekursinės formulės:







4 lentelė 2 priedėlio imties sudarymo plano teigiamo ir neigiamo sprendimų ribinės vertės Mažiausias imties dydis: 3 Suvestinis bandytų variklių skaičius (imties dydis) Teigiamo sprendimo ribinė vertė An Neigiamo sprendimo ribinė vertė Bn 3 - 0,80381 16,64743 4 - 0,76339 7,68627 5 - 0,72982 4,67136 6 - 0,69962 3,25573 7 - 0,67129 2,45431 8 - 0,64406 1,94369 9 - 0,61750 1,59105 10 - 0,59135 1,33295 11 - 0,56542 1,13566 12 - 0,53960 0,97970 13 - 0,51379 0,85307 14 - 0,48791 0,74801 15 - 0,46191 0,65928 16 - 0,43573 0,58321 17 - 0,40933 0,51718 18 - 0,38266 0,45922 19 - 0,35570 0,40788 20 - 0,32840 0,36203 21 - 0,30072 0,32078 22 - 0,27263 0,28343 23 - 0,24410 0,24943 24 - 0,21509 0,21831 25 - 0,18557 0,18970 26 - 0,15550 0,16328 27 - 0,12483 0,13880 28 - 0,09354 0,11603 29 - 0,06159 0,09480 30 - 0,02892 0,07493 31 - 0,00449 0,05629 32 - 0,03876 0,03876









3 priedėlis

GAMINIŲ KOKYBĖS ATITIKTIES TIKRINIMO GAMINTOJO PRAŠYMU METODIKA

1. Šiame priedėlyje aprašyta metodika, kurią reikia taikyti gamintojo prašymu tikrinant gaminių atitiktį pagal išmetamųjų teršalų kiekį.

2. Metodika ne mažiau kaip trijų variklių dydžio imčiai yra parengta pagal tai, kad tikimybė, jog partija, kurios 30 % variklių turi trūkumų, išlaikys bandymą, yra 0,90 (gamintojo rizika = 10 %), tuo tarpu partijos, kurios 65 % variklių turi trūkumų, tikimybė būti priimtai yra 0,10 (vartotojo rizika = 10 %).

3. Kiekvienam iš I priedo 6.2.1 punkte nurodytų teršalų yra taikoma ši metodika (žr. 2 brėžinį): Tarkime: L = ribinio teršalo kiekio vertė, xi = i-ajam imties varikliui išmatuota vertė, n = konkrečios imties dydis.

4. Kiekvienai imčiai apskaičiuojama bandymų statistika, nustatanti neatitinkančių variklių, t. y. tokių, kurių xi ≥ L, skaičių.

5. Tuomet: — jei bandymo statistinis rezultatas yra mažesnis kaip tokio dydžio imčiai 5 lentelėje pateikta teigiamo sprendimo ribinė vertė ar lygus jai, dėl šio teršalo priimamas teigiamas sprendimas, — jei bandymo statistinis rezultatas yra didesnis kaip tokio dydžio imčiai 5 lentelėje pateikta neigiamo sprendimo ribinė vertė ar lygus jai, dėl šio teršalo priimamas neigiamas sprendimas, — jei yra kitaip, pagal I priedo 9.1.1.1 punktą bandomas papildomas variklis, ir apskaičiavimas kartojamas vienu varikliu padidėjusiai imčiai. 5 lentelėje pateiktos teigiamos ir neigiamos ribinės vertės apskaičiuojamos pagal Tarptautinį standartą ISO 8422/1991.



5 lentelė 3 priedėlio imties sudarymo plano teigiamo ir neigiamo sprendimų ribinės vertės Mažiausias imties dydis: 3 Suvestinis bandytų variklių skaičius (imties dydis) Teigiamo sprendimo ribinė vertė Neigiamo sprendimo ribinė vertė 3 – 3 4 0 4 5 0 4 6 1 5 7 1 5 8 2 6 9 2 6 10 3 7 11 3 7 13 4 8 13 4 8 14 5 9 15 5 9 16 6 10 17 6 10 18 7 11 19 8 9









II PRIEDAS

►(1) M4









1 priedėlis

(PIRMINIO) VARIKLIO PAGRINDINĖS CHARAKTERISTIKOS IR INFORMACIJA, KAIP DARYTI BANDYMĄ (1)

►(1) M4









2 priedėlis

VARIKLIŲ ŠEIMOS PAGRINDINĖS CHARAKTERISTIKOS









3 priedėlis

VARIKLIŲ TIPO ŠEIMOS VIDUJE PAGRINDINĖS CHARAKTERISTIKOS (1)

►(1) M4









4 priedėlis

SU VARIKLIU SUSIJUSIŲ TRANSPORTO PRIEMONĖS DALIŲ CHARAKTERISTIKOS









III PRIEDAS

BANDYMŲ METODIKA

1. ĮVADAS

1.1. Šiame priede aprašyti bandymams pristatytų variklių išmetamų teršalų dujinių komponentų, kietųjų dalelių ir dūmingumo nustatymo metodai. Aprašyti trys bandymų ciklai, taikomi pagal I priedo 6.2 punkto nuostatas: — ESC bandymas, kurį sudaro 13 stacionarių režimų ciklas, — ELR bandymas, kurį sudaro pereinamųjų apkrovų skirtingo apsisukimų dažnio pakopos, kurios yra vienos bandymo sekos sudedamosios dalys ir daromos vienu laiku, — ETC bandymas, kurį sudaro sekundinės trukmės pereinamųjų režimų seka.

1.2. Bandymas daromas su varikliu ant bandymo stendo, ir jis prijungtas prie dinamometro.

1.3. Matavimo principas Variklio išmetamus teršalus, kurių kiekį reikia išmatuoti, sudaro dujiniai komponentai (anglies monoksidas, visi angliavandeniliai — kai yra dyzeliniai varikliai ir daromas tik ESC bandymas; angliavandeniliai, išskyrus metaną, — kai yra dyzeliniai ir dujiniai varikliai ir daromas tik ETC bandymas; metanas — kai yra dujinis variklis ir daromas tik ETC bandymas ir azoto oksidai), kietosios dalelės (kai yra tik dyzeliniai varikliai) ir dūmai (kai yra dyzeliniai varikliai ir daromas tik ELR bandymas). Be to, nustatant dalies srauto ir viso srauto praskiedimo sistemų skiedimo santykį, kaip bandymo dujos dažnai naudojamas anglies dioksidas. Vadovaujantis gera inžinerine praktika, kaip puiki priemonė bandymo metu kylančioms matavimo problemoms nustatyti rekomenduojamas taikyti bendro anglies dioksido kiekio nustatymas. 1.3.1. ESC bandymas Anksčiau minėtų išmetamųjų teršalų kiekiai tiriami nepertraukiamai per visą pašildyto variklio eksploatavimo režimų nustatytą seką, ėminį imant iš nepraskiestų išmetamųjų dujų. Bandymo ciklą sudaro keletas apsisukimų dažnio ir galios režimų, kurie apima tipiškų dyzelinių variklių eksploatavimo sąlygų diapazoną. Kiekvienam režimui turi būti nustatyta ir išmatuota kiekvieno dujinio teršalo koncentracija, išmetamųjų dujų srautas ir gautoji galia. Vertės apskaičiuojamos taikant svorinius koeficientus. Ėminys kietosioms dalelėms nustatyti praskiedžiamas kondicionuotu aplinkos oru. Visai bandymo sekai imamas vienas ėminys, kuris surenkamas ant tinkamų filtrų. Apskaičiuojama vienos kilovatvalandės darbui tenkanti kiekvieno teršalo masė gramais, kaip aprašyta šio priedo 1 priedėlyje. Papildomai matuojamas NOx kiekis trijuose bandymo taškuose, techninės tarnybos ( 12 ) pasirinktuose kontrolinėje srityje, ir išmatuotos vertės lyginamos su vertėmis, apskaičiuotomis tiems bandymo ciklo režimams, kurie apima pasirinktus bandymo taškus. NOx kiekio kontrolinis tikrinimas užtikrina variklio išmetamų teršalų kontrolės efektyvumą esant tipiškoms variklio eksploatavimo sąlygoms. 1.3.2. ELR bandymas Darant atsako nustatyto dydžio apkrovai bandymą pašildyto variklio dūmingumas matuojamas dūmų matuokliu. Bandyme variklis veikiamas nuo 10 iki 100 % keičiama apkrova esant pastovaus apsisukimų dažnio režimui, taikant tris skirtingus variklio apsisukimų dažnius. Papildomai daroma techninės tarnybos (12) parinkta ketvirtoji apkrovos pakopa, ir joje gauta vertė lyginama su ankstesnių apkrovos pakopų vertėmis. Taikant vidurkinimo algoritmą, kaip aprašyta šio priedo 1 priedėlyje, nustatoma didžiausia dūmingumo vertė. 1.3.3. ETC bandymas Per nustatytą pašildyto variklio pereinamųjų darbo režimų ciklą, kuris gerai atspindi sunkvežimiuose ir autobusuose įrengtų didelio galingumo variklių tipines eksploatavimo keliuose sąlygas, tiriami anksčiau minėti teršalai, prieš tai visą išmetamųjų dujų kiekį praskiedžiant kondicionuotu aplinkos oru. Taikant variklio gaunamus dinamometro sukamojo momento ir apsisukimų dažnio signalus, variklio galia intergruojama pagal visą ciklo trukmę, taip gaunama variklio per ciklą padaryto darbo vertė. NOx ir HC koncentracija visam ciklui nustatoma integruojant analizatoriaus signalą. CO, CO2 ir NMHC koncentracija gali būti nustatyta integruojant analizatoriaus signalą arba kaupiant ėminį maiše. Kai yra kietosios dalelės, ant tinkamų filtrų kaupiamas proporcingas ėminys. Norint apskaičiuoti išmetamų teršalų masės srautus, nustatomas vieno ciklo praskiestų išmetamųjų dujų srautas. Masės srauto vertės susiejamos su variklio padarytu darbu, taip gaunamas kiekvieno teršalo kiekis gramais vienai darbo kilovatvalandei, kaip aprašyta šio priedo 2 priedėlyje.

2. BANDYMŲ SĄLYGOS

2.1. Variklių bandymų sąlygos

2.1.1. Matuojama į variklį įleidžiamo oro absoliučioji temperatūra (Ta), išreikšta Kelvino laipsniais, ir sauso oro atmosferinis slėgis (ps), išreikštas kPa, ir toliau nurodytomis sąlygomis nustatomas F parametras: a) dyzeliniams varikliams: varikliams be pripūtimo ir su mechaniniu pripūtimu: varikliams su turbopripūtimu ar be tiekiamo oro aušinimo: b) dujų varikliams:

2.1.2. Bandymų pripažinimas galiojančiais Bandymas pripažintas galiojančiu, jei F parametras yra:

2.2. Varikliai su pripučiamo oro aušinimu

Turi būti užrašyta pripučiamo oro temperatūra, kuri pareikštos didžiausios galios ir pilnutinės apkrovos apsisukimų dažnio sąlygomis turi būti lygi II priedo 1 priedėlio 1.16.3 punkte nurodytai didžiausiai pripučiamo oro temperatūrai ± 5 K. Aušinimo terpės temperatūra turi būti bent 293 K (20 °C).

Jei naudojama variklių bandymų stoties sistema ar išorinė orpūtė, pripučiamo oro temperatūra varikliui dirbant didžiausios pareikštos galios ir pilnutinės apkrovos apsisukimų dažniu turi būti lygi II priedo 1 priedėlio 1.16.3 punkte nurodytai didžiausiai pripučiamo oro temperatūrai ± 5 K. Kad būtų atitiktos pirmiau nurodytos sąlygos, pripučiamo oro aušintuvo nustatomieji parametrai turi būti vienodi visą bandymo ciklą.

2.3. Variklio oro įsiurbimo sistema

Naudojama variklio oro įsiurbimo sistema, kurioje oro srautas ribojamas viršutine variklio, dirbančio esant didžiausios pareikštos galios ir pilnutinės apkrovos apsisukimų dažniui, riba ± 100 Pa.

2.4. Variklio išmetimo sistema

Naudojama išmetimo sistema, kurios priešslėgis varikliui dirbant didžiausios pareikštos galios ir pilnutinės apkrovos apsisukimų dažniu būtų lygus variklio viršutinei priešslėgio ribai ± 1 000 Pa, ir tūris turi būti lygus gamintojo nurodytam tūriui ± 40 %. Gali būti naudojama variklių bandymų stoties sistema, jei ji užtikrina tikrąjį variklio eksploatavimo režimą. Išmetimo sistema turi atitikti išmetamųjų dujų ėminių ėmimo reikalavimus, išdėstytus III priedo 4 priedėlio 3.4 punkte ir V priedo 2.2.1 punkte, EP ir 2.3.1 punkte, EP.

Jei variklis turi išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo įtaisą, išmetimo vamzdis turi turėti tokį pat skersmenį, kokį turi vamzdis bent keturgubo vamzdžio skersmens atstumu aukštyn nuo plačiosios dalies, kurioje įtaisytas papildomas apdorojimo įtaisas, įleidžiamosios angos. Atstumas nuo išmetimo kolektoriaus flanšo ar nuo turbokompresoriaus išleidžiamosios angos iki išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo įtaiso turi būti toks pat, koks yra transporto priemonės konfigūracijoje ar gamintojo pateiktose atstumų specifikacijose. Pirmiau nurodyti kriterijai taikomi išmetamųjų dujų priešslėgiui ar srauto ribojimui, ir jie gali būti reguliuojami vožtuvu. Tuščiuose bandymuose ir darant variklio darbo kartografavimą papildomo apdorojimo konteineris gali būti išimtas ir pakeistas tokiu pat konteineriu, užpildytu neaktyviu katalizatoriaus nešikliu.

2.5. Aušinimo sistema

Naudojama pakankamo tūrio variklio aušinimo sistema, užtikrinanti gamintojo nustatytą normalią variklio eksploatavimo temperatūrą.

2.6. Tepimo alyva

Darant bandymą naudojamų tepalinės alyvos specifikacijos turi būti užrašytos, kaip nurodyta II priedo 1 priedėlio 7.1 punkte, ir pateiktos su bandymų rezultatais.

2.7. Degalai

Naudojami IV priede nurodyti etaloniniai degalai.

Degalų temperatūrą ir jos matavimo vietą nurodo gamintojas pagal II priedo 1 priedėlio 1.16.5 punkte apibrėžtas ribas. Degalų temperatūra turi būti ne mažesnė kaip 306 K (33 °C). Jei temperatūra nenurodyta, ji kuro tiekimo įleidžiamojoje angoje turi būti 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C).

Jei variklis naudoja NG ir LPG, degalų temperatūra ir matavimo vieta turi būti tokios, kaip nurodyta II priedo 1 priedėlio 1.16.5 punkte ar kaip nurodyta II priedo 3 priedėlio 1.16.5 punkte, jei variklis nėra pirminis variklis.

2.8. Išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo sistemų bandymas

Jei variklis turi išmetamųjų teršalų papildomo apdorojimo sistemą, bandymų cikle(-uose) išmatuotas išmetamųjų teršalų kiekis turi reprezentuoti lauko sąlygomis išmetamus teršalus. Jei to neįmanoma pasiekti per vieną atskiro bandymo ciklą (pvz., kietųjų dalelių periodiško regeneravimo filtrams), daromi keli bandymų ciklai, o bandymų rezultatai suvidurkinami ir (ar) indeksuojami. Dėl tikslios metodikos turi susitarti variklio gamintojas ir techninė tarnyba, remdamiesi tinkamu inžineriniu vertinimu.









1 priedėlis

ESC IR ELR BANDYMŲ CIKLAI

1. VARIKLIO IR DINAMOMETRO NUSTATOMIEJI PARAMETRAI

1.1 Variklio apsisukimų dažnių A, B ir C nustatymas

Variklio apsisukimų dažnius A, B ir C turi pateikti gamintojas pagal šias nuostatas:

Viršutinis apsisukimų dažnis nhi išmatuojamas apskaičiuojant 70 % pareikštos didžiausios naudingosios galios P(n) vertės, kaip nustatyta II priedo 1 priedėlio 8.2 punkte. Didžiausias variklio apsisukimų dažnis, kuriam galios kreivėje gaunama ši galios vertė, žymimas nhi. Apatinis apsisukimų dažnis nlo išmatuojamas apskaičiuojant 50 % pareikštos didžiausios naudingosios galios P(n) vertės, kaip nustatyta II priedo 1 priedėlio 8.2 punkte. Mažiausias variklio apsisukimų dažnis, kuriam galios kreivėje gaunama ši galios vertė, žymimas nlo.

Variklio apsisukimų dažniai A, B ir C apskaičiuojami taip:

Variklio apsisukimų dažniai A, B ir C gali būti patikrinti bet kuriuo iš šių metodų:

a) Norint tiksliai nustatyti nhi ir nlo, darant bandymus variklio galiai patvirtinti pagal Direktyvą 80/1269/EEB matuojama papildomuose taškuose. Pagal galios kreivę nustatomi didžiausia galia, nhi ir nlo, ir pagal pirmiau pateiktas nuostatas apskaičiuojami variklio apsisukimų dažniai A, B ir C.

b) Visoje pilnutinės apkrovos kreivėje daromas variklio kartografavimas nuo didžiausio apsisukimų dažnio be apkrovos iki apsisukimų dažnio tuščiąja eiga, naudojant bent 5 matavimo taškus kas 1000 min-1 ir matavimo taškus, atitinkančius didžiausios pareikštos galios apsisukimų dažnį ± 50 min-1. Pagal šią kartografavimo kreivę nustatomi didžiausia galia, nhi ir nlo, ir pagal pirmiau pateiktas nuostatas apskaičiuojami variklio apsisukimų dažniai A, B ir C.

Jei išmatuoti variklio apsisukimų dažniai A, B ir C yra lygūs gamintojo pareikštiems variklio apsisukimų dažniams ± 3 %, išmetamųjų teršalų bandymui naudojami pareikšti variklio apsisukimų dažniai. Jei kurio nors variklio apsisukimų dažnio leistinojo nuokrypio ribos yra peržengtos, išmetamųjų teršalų bandymui naudojami išmatuoti variklio apsisukimų dažniai.

1.2. Dinamometro nustatomieji parametrai

Norint nurodytiems bandymų režimams apskaičiuoti sukamojo momento vertes naudingosios galios sąlygomis, kaip apibrėžta II priedo 1 priedėlio 8.2 punkte, eksperimentiniu būdu gaunama sukimo momento kreivė. Reikia atsižvelgti į galią, kurią suvartoja varikliu varoma įranga, jei tinka. Dinamometro nustatomieji parametrai kiekvienam bandymų metodui apskaičiuojami pagal formulę:

, jei bandoma naudingosios galios režimu,

jei bandoma ne naudingosios galios režimu.

Joje:

s = dinamometro nustatomasis parametras, kW,

P(n) = naudingoji variklio galia, kaip nurodyta II priedo 1 priedėlio 8.2 punkte, kW,

L = apkrovos procentinė dalis, kaip nurodyta 2.7.1 punkte, %,

P(a) = pagalbinės įrangos, kurią reikia prijungti, kaip nurodyta II priedo priedėlio 6.1 punkte, suvartojama galia,

P(b) = pagalbinės įrangos, kurią reikia nuimti, kaip nurodyta II priedo 1 priedėlio 6.2 punkte, suvartojama galia.

2. ESC BANDYMO EIGA

Gamintojo prašymu gali būti daromas tuščiasis bandymas varikliui ir išmetimo sistemai kondicionuoti prieš matavimo ciklą.

2.1. Ėminio ėmimo filtrų parengimas

Bent vienai valandai prieš bandymą kiekvienas filtras (pora) dedamas į uždengiamą, bet nesandarinamą Petrio lėkštelę ir su lėkštele dedamas į svėrimo kamerą stabilizavimui. Pasibaigus stabilizavimo laikui kiekvienas filtras (pora) sveriamas, ir užrašoma savoji filtro masė. Po to filtras (pora), kol bus panaudotas bandymui, laikomas uždarytoje Petrio lėkštelėje ar užsandarintame filtro laikiklyje. Jei filtras (pora) nebuvo panaudotas per aštuonias valandas po to, kai buvo išimtas iš svėrimo kameros, jis prieš naudojant turi būti kondicionuojamas ir iš naujo pasveriamas.

2.2. Matavimo įrangos instaliavimas

Bandymų įranga ir ėminių zondai turi būti įrengti pagal reikalavimus. Jei skiedžiant išmetamąsias dujas naudojama viso srauto praskiedimo sistema, prie sistemos turi būti prijungtas išmetimo vamzdis.

2.3. Praskiedimo sistemos ir variklio paleidimas

Paleidžiama praskiedimo sistema ir variklis, ir šildoma tol, kol esant didžiausiai galiai temperatūra ir slėgis visur nusistovi pagal gamintojo rekomendaciją ir gerą inžinerinę praktiką.

2.4. Kietųjų dalelių ėminių ėmimo sistemos paleidimas

Paleidžiama kietųjų dalelių ėminių ėmimo sistema ir jai leidžiama veikti per aplenkimo grandinę. Galima nustatyti kietųjų dalelių fono lygį praskiedimo ore leidžiant jį per dalelių filtrus. Jei vartojamas filtruotas praskiedimo oras, galima daryti vieną matavimą prieš bandymą ir po jo. Jei praskiedimo oras nefiltruojamas, matuoti galima ciklo pradžioje ir pabaigoje ir gautas vertes suvidurkinti.

2.5. Skiedimo santykio nustatymas

Turi būti nustatytas toks praskiedimo oro tiekimas, kad praskiestų išmetamųjų dujų temperatūra, išmatuota prieš pat pirminį filtrą, bet kokiu režimu būtų ne didesnė kaip 325 K (52 °C). Skiedimo santykis (q) turi būti ne mažesnis kaip 4.

Sistemoms, kuriose skiedimo santykis kontroliuojamas matuojant CO2 ar NOx koncentraciją, CO2 ar NOx kiekis praskiedimo ore turi būti išmatuotas kiekvieno bandymo pradžioje ir pabaigoje. Prieš bandymą ir po jo išmatuota CO2 ar NOx fono koncentracija praskiedimo ore turi būti atitinkamai ne didesnė kaip 100 ppm ar 5 ppm

2.6. Analizatorių tikrinimas

Nustatomas išmetamųjų dujų analizatorių nulis, ir jie kalibruojami.

2.7. Bandymų ciklas

2.7.1. Su bandomuoju varikliu dinamometre daromas šis 13 režimų ciklas:



Režimo numeris Variklio apsisukimų dažnis Apkrovos procentinė dalis Svorinis koeficientas Režimo trukmė 1 Tuščioji eiga – 0,15 4 min 2 A 100 0,08 2 min 3 B 50 0,10 2 min 4 B 75 0,10 2 min 5 A 50 0,05 2 min 6 A 75 0,05 2 min 7 A 25 0,05 2 min 8 B 100 0,09 2 min 9 B 25 0,10 2 min 10 C 100 0,08 2 min 11 C 25 0,05 2 min 12 C 75 0,05 2 min 13 C 50 0,05 2 min

2.7.2. Bandymų seka Pradedamas bandymo ciklas. Daromo bandymo režimų numerių tvarka turi būti tokia, kokia nurodyta 2.7.1 punkte. Variklis kiekvienu režimu turi dirbti nustatytą laiką, variklio apsisukimų dažnis turi nusistovėti ir apkrova turi pasikeisti per pirmąsias 20 s. Nurodytas apsisukimų dažnis turi būti palaikomas ± 50 min-1 tikslumu, nurodytas sukamasis momentas turi būti lygus tokį bandymo apsisukimų dažnį atitinkančiam didžiausiam sukamajam momentui ± 2 %. Gamintojo prašymu bandymo seka gali būti pakartota pakankamai kartų, kad ant filtro būtų sukaupta didesnė dalelių masė. Gamintojas turi pateikti detalų duomenų vertinimo ir apskaičiavimo metodikų aprašymą. Išmetamieji dujiniai teršalai nustatomi tik per pirmąjį ciklą.

2.7.3. Analizatoriaus atsakas Analizatoriaus išėjimo signalas registruojamas juostiniu savirašiu ar matuojamas atitinkama duomenų kaupimo sistema, išmetamosioms dujoms visą bandymo ciklą tekant per analizatorių.

2.7.4. Kietųjų dalelių ėminių ėmimas Visą bandymą turi būti naudojama viena pora filtrų (pirminis ir atsarginis filtrai, žr. III priedo 4 priedėlį). Reikia atsižvelgti į režimų svorinius koeficientus, nurodytus bandymo ciklo metodikoje, kiekvienam atskiram ciklo režimui imant ėminį, proporcingą išmetamųjų teršalų masės srautui. Tai galima pasiekti atitinkamai reguliuojant ėminio srautą, ėminio ėmimo trukmę ir (ar) skiedimo santykį, kad būtų paisoma 5.6 punkte nurodytų efektyviųjų svorinių koeficientų taikymo kriterijaus. Ėminio ėmimo trukmė kiekvienam režimui turi būti bent 4 s kiekvienam svoriniam koeficientui 0,01. Ėminiai kiekvienam režimui turi būti imami kiek įmanoma vėliau. Kietųjų dalelių ėminio ėmimas turi būti baigtas ne anksčiau kaip likus 5 s iki kiekvieno režimo pabaigos.

2.7.5. Variklio darbo režimas Variklio apsisukimų dažnis ir apkrova, įsiurbiamo oro temperatūra ir slėgio sumažėjimas, išmetamųjų dujų temperatūra ir priešslėgis, kuro srautas ir oro ar išmetamųjų dujų srautas, pripučiamo oro temperatūra, kuro temperatūra ir drėgnis turi būti registruojami kiekvienam režimui, laikantis apsisukimų dažnio ir apkrovos reikalavimų (žr. 2.7.2 punktą) imant kietųjų dalelių ėminį, tačiau visais atvejais — paskutinę kiekvieno režimo minutę. Turi būti registruojami visi apskaičiavimui reikalingi papildomi duomenys (žr. 4 ir 5 punktus).

2.7.6. NO x kiekio kontrolinėje srityje tikrinimas NOx kiekis kontrolinėje srityje turi būti tikrinamas iš karto, kai tik pasibaigia 13 režimas. Prieš pradedant matavimus variklis tris minutes kondicionuojamas 13 režimu. Turi būti daromi trys matavimai skirtingose techninės tarnybos parinktose kontrolinės srities vietose ( 13 ). Kiekvieno matavimo trukmė turi būti lygi 2 min. Matavimo metodika yra identiška NOx matavimui esant 13 režimų ciklui ir turi būti taikoma pagal šio priedėlio 2.7.3, 2.7.5 ir 4.1 punktus ir III priedo 4 priedėlio 3 punktą. Apskaičiuojama pagal 4 punktą.

2.7.7. Pakartotinis analizatorių tikrinimas Baigus išmetamųjų dujų kiekio nustatymo bandymą, pakartotiniam analizatoriaus tikrinimui turi būti naudojamos tos pačios nulio nustatymo ir patikros dujos. Bandymas laikomas priimtinu, jei skirtumas tarp rezultatų prieš bandymą ir po bandymo yra mažesnis kaip 2 % patikros dujų koncentracijos vertės.

3. ELR BANDYMO EIGA

3.1. Matavimo įrangos instaliavimas

Dūmų matuoklis ir ėminių zondai, jei naudojami, turi būti įrengti už išmetimo sistemos duslintuvo ar už bet kurio papildomo apdorojimo įtaiso, jei toks įrengtas, pagal prietaiso gamintojo nurodytas bendrąsias įrengimo metodikas. Papildomai reikia laikytis ISO IDS 11614 10 punkto reikalavimų, jei tinka.

Prieš bet kokį nulio ir visos skalės tikrinimą dūmų matuoklis turi būti pašildytas ir stabilizuotas pagal prietaiso gamintojo rekomendacijas. Jei dūmų matuoklis turi valymo oru sistemą optikai nuo suodžių apsaugoti, ši sistema taip pat turi būti įjungta ir nustatyta pagal gamintojo rekomendacijas.

3.2. Dūmų matuoklio tikrinimas

Nulis ir visa skalė tikrinami taikant neskaidrumo rodmens režimą, nes neskaidrumo skalė turi du tiksliai apibrėžiamus kalibravimo taškus, būtent 0 % neskaidrumą ir 100 % neskaidrumą. Tuomet remiantis neskaidrumo matavimu ir LA, kurio vertę pateikia dūmų matuoklio gamintojas, galima teisingai apskaičiuoti šviesos sugerties koeficientą, kai prietaisas darant bandymą vėl nustatomas, kad rodytų k vertę.

Kai visas šviesos pluoštas pasiekia matuoklio imtuvą, nustatoma 0,0 % ± 1, 0 % neskaidrumo rodmens vertė. Kai šviesai neleidžiama pasiekti imtuvo, neskaidrumo rodmens vertė nustatoma 100,0 % ± 1, 0 %.

3.3. Bandymo ciklas

3.3.1. Variklio kondicionavimas

Norint variklio parametrus stabilizuoti pagal gamintojo rekomendacijas, variklis ir sistema turi būti pašildyti didžiausios galios režimu. Kondicionavimo prieš bandymą tarpsnis dar turėtų apsaugoti daromą matavimą nuo nuosėdų, susidariusių išmetimo sistemoje per ankstesnį bandymą.

Kai variklio darbas nusistovi, ciklas turi būti pradėtas per 20 ± 2 s po kondicionavimo tarpsnio. Gamintojo prašymu gali būti daromas tuščiasis bandymas, kad variklis prieš matavimo ciklą galėtų būti papildomai kondicionuotas.

3.3.2. Bandymo seka

Bandymą sudaro trijų apkrovos pakopų seka kiekvienam iš trijų variklio apsisukimų dažnių A (1 ciklas), B (2 ciklas) ir C (3 ciklas), nustatytų pagal III priedo 1.1 punktą, po kurios eina 4 ciklas, kuriam apsisukimų dažnį kontrolinėje srityje ir apkrovą nuo 10 % iki 100 % parenka techninė tarnyba ( 14 ). Dinamometras prijungus bandomąjį variklį veikia pagal šią 3 brėžinyje parodytą seką.

3brėžinys

ELR bandymo seka

a) Variklis dirba 20 ± 2 s esant variklio apsisukimų dažniui A ir 10 % apkrovai. Apsisukimų dažnis turi būti nurodytos vertės ± 20 min-1, nurodytas sukimo momentas turi būti lygus bandymo apsisukimų dažnį atitinkančiam didžiausiam sukamajam momentui ± 2 %.

b) Pasibaigus pirmajai atkarpai, apsisukimų dažnio reguliavimo svirtis staigiai perstumiama ir 10 ± 1 s laikoma visiškai atidarytos sklendės padėtyje. Reikia veikti tokia dinamometro apkrova, kad variklio apsisukimų dažnį per pirmąsias 3 s būtų galima palaikyti ± 150 min-1 tikslumu ir likusią laiko atkarpos dalį — ± 20 min-1 tikslumu.

c) Punktuose a ir b aprašyta seka turi būti pakartota du kartus.

d) Po trečios apkrovos pakopos variklis per 20 ± 2 s turi būti nustatytas variklio apsisukimų dažniui B ir 10 % apkrovai.

e) Seka nuo a iki c turi būti kartojama varikliui dirbant apsisukimų dažniu B.

f) Po trečios apkrovos pakopos variklis per 20 ± 2 s turi būti nustatytas variklio apsisukimų dažniui C ir 10 % apkrovai.

g) Seka nuo a iki c turi būti kartojama varikliui dirbant apsisukimų dažniu C.

h) Po trečios apkrovos pakopos variklis per 20 ± 2 s turi būti nustatytas pasirinktam variklio apsisukimų dažniui ir bet kokiai apkrovai, didesnei kaip 10 %.

i) Seka nuo a iki c turi būti kartojama varikliui dirbant pasirinktu apsisukimų dažniu.

3.4. Ciklo pripažinimas galiojančiu

Vidutinių dūmingumo verčių kiekvienam apsisukimų dažniui santykinis standartinis nuokrypis (SVA, SVB, SVC, apskaičiuotas pagal šio priedėlio 6.3.3 punktą kiekvienam bandymo apsisukimų dažniui taikant tris nuoseklias apkrovos pakopas) turi būti mažesnis kaip 15 %vidutinės vertės arba mažesnis kaip 10 % ribinės vertės, pateiktos I priedo 1 lentelėje, — pagal tai, kuri didesnė. Jei skirtumas didesnis, seka turi būti kartojama tol, kol 3 nuoseklios apkrovos pakopos atitiks pripažinimo galiojančiu kriterijus.

3.5. Dūmų matuoklio pakartotinis tikrinimas

Po bandymo dūmų matuoklio nulio rodmens slinkis neturi būti didesnis kaip ± 5, 0 % ribinės vertės, pateiktos I priedo 1 lentelėje.

4. DUJINIŲ TERŠALŲ KIEKIO APSKAIČIAVIMAS

4.1. Duomenų vertinimas

Norint įvertinti dujinių teršalų kiekį, kiekvienam režimui reikia suvidurkinti diagramos paskutinių 30 s verčių rodmenis, ir pagal vidutinius diagramos rodmenis bei atitinkamus kalibravimo duomenis kiekvienam režimui turi būti nustatytos vidutinės HC, CO ir NOx koncentracijos (conc). Galima taikyti skirtingų tipų duomenų registravimo būdus, jei jie užtikrina lygiavertį duomenų rinkimą.

Norint patikrinti NOx kiekį kontrolinėje srityje, anksčiau nurodyti reikalavimai taikomi tik NOx.

Išmetamųjų dujų srautas gEXHW ar praskiestų išmetamųjų dujų srautas GTOTW, jei taikomas pasirinktinai, turi būti nustatyti pagal III priedo 4 priedėlio 2.3 punktą.

4.2. Pataisa sausoms arba drėgnoms dujoms

Jei nebuvo matuojama drėgnų dujų pagrindu, išmatuota koncentracija drėgnoms dujoms turi būti apskaičiuota pagal šias formules.

Natūralioms išmetamosioms dujoms:

ir

Praskiestoms išmetamosioms dujoms:

ar







Praskiedimo orui Įsiurbimo orui (jei skiriasi nuo praskiedimo oro)

kurioje:

Ha, Hd = vandens kiekis viename kg sauso oro, g,

Rd, Ra = praskiedimo/įsiurbimo oro santykinis drėgnis, %,

pd, pa = praskiedimo/įsiurbimo oro sočiųjų garų slėgis, kPa,

pB = bendras atmosferinis slėgis, kPa.

4.3. NOx kiekio pataisos drėgniui ir temperatūrai

Kadangi NOx emisija priklauso nuo aplinkos oro sąlygų, NOx koncentracija turi būti pataisyta pagal aplinkos oro temperatūrą ir drėgnį, koeficientus skaičiuojant pagal šias formules:

kurioje:

A = 0,309 GFUEL/GAIRD — 0,0266,

B = - 0,209 GFUEL/GAIRD + 0,00954,

Ta = oro temperatūra, K,

H

a

=

įsiurbiamo oro drėgnis, g vandens vienam kg sauso oro.

kurioje:

Ra = įsiurbiamo oro santykinis drėgnis, %,

pa = įsiurbiamo oro sočiųjų garų slėgis, kPa,

pB = suminis atmosferinis slėgis, kPa.

4.4. Išmetamųjų teršalų masės srautų apskaičiavimas

Išmetamųjų teršalų masės srautai (g/h) kiekvienam režimui apskaičiuojami šitaip, darant prielaidą, kad išmetamųjų dujų tankis 273 K (0 °C) ir 101,3 kPa lygus 1,293 kg/m3:

1)

2)

3)

kuriose NOx conc, COconc, HCconc ( 15 ) yra vidutinės koncentracijos nepraskiestose išmetamosiose dujose, kaip nustatyta 4.1 punkte.

Jei pasirinktinai dujinių teršalų kiekis nustatomas viso srauto praskiedimo sistemoje, taikomos šios formulės:

1)

2)

3)

kuriose NOx conc, COconc, HCconc (15) yra kiekvienam režimui nustatytos su pataisa fonui vidutinės koncentracijos (ppm) praskiestose išmetamosiose dujose, kaip nustatyta III priedo 2 priedėlio 4.3.1.1 punkte.

4.5. Išmetamųjų teršalų savitosios masės apskaičiavimas

Išmetamųjų teršalų savitoji masė (g/kWh) visiems komponentams atskirai apskaičiuojama taip:

Šiam apskaičiavimui taikyti svoriniai koeficientai (WF) yra pagal 2.7.1 punktą.

4.6. Verčių kontrolinėje srityje apskaičiavimas

NOx išmetamųjų teršalų kiekis trims kontroliniams taškams, parinktiems pagal 2.7.6 punktą, išmatuojamas ir apskaičiuojamas pagal 4.6.1 punktą, ir, be to, jis nustatomas interpoliavimu iš bandymo režimų taškų, artimiausių atitinkamam kontroliniam taškui, kaip tai daroma pagal 4.6.2 punktą. Po to išmatuotos vertės lyginamos pagal 4.6.3 punktą su interpoliuojant gautomis vertėmis.

4.6.1. Išmetamųjų teršalų savitosios masės apskaičiavimas

Kiekviename kontroliniame taške (Z) NOx išmetamųjų teršalų kiekis apskaičiuojamas taip:

4.6.2. Išmetamųjų teršalų kiekio nustatymas pagal bandymo ciklo duomenis

NOx išmetamųjų teršalų kiekis kiekvienam kontroliniam taškui interpoliuojamas iš keturių artimiausių bandymo ciklo režimų taškų, kurie supa pasirinktą kontrolinį tašką Z, kaip parodyta 4 brėžinyje. Šie režimai (R, S, T, U) apibrėžiami taip:

Apsisukimų dažnis (R) = Apsisukimų dažniui (T) = nRT

Apsisukimų dažnis (S) = Apsisukimų dažniui (U) = nSU

Apkrovos procentinė dalis (R) = Apkrovos procentinei daliai (S)

Apkrovos procentinė dalis (T) = Apkrovos procentinei daliai (U).

NOx išmetamųjų teršalų kiekis pasirinktam kontroliniam taškui Z apskaičiuojamas pagal šias formules:

ir:

kuriose:

ER, ES, ET, EU = savitasis NOx išmetamųjų teršalų kiekis, aplinkinių režimų taškams apskaičiuotas pagal 4.6.1 punktą.

MR, MS, MT, MU. = variklio sukamasis momentas aplinkinių režimų taškuose

4 brėžinys

NOx kontrolinio taško interpoliavimasI

4.6.3. NOx išmetamųjų teršalų kiekio verčių lyginimas

Išmatuoto savitojo NOx išmetamųjų teršalų kiekio vertė kontroliniam taškui Z (NOx, Z) su interpoliuojant gauta verte (EZ) lyginama taip:

5. IŠMETAMŲJŲ TERŠALŲ KIETŲJŲ DALELIŲ KIEKIO APSKAIČIAVIMAS

5.1. Duomenų įvertinimas

Norint įvertinti kietųjų dalelių kiekį, kiekvienam režimui turi būti registruojamos bendros ėminių ant filtrų masės (MSAM, i).

Filtrai grąžinami į svėrimo kamerą ir kondicionuojami bent vieną valandą, bet ne ilgiau kaip 80 valandų, ir po to sveriami. Registruojama bendra kiekvieno filtro masė, iš kurios atimama tuščio filtro masė (žr. šio priedėlio 1 punktą). Kietųjų dalelių masė Mf yra ant pirminio ir atsarginio filtrų surinktų kietųjų dalelių masės suma.

Jei reikia taikyti pataisą fonui, registruojama filtrus pereinančio praskiedimo oro masė (MDIL) ir kietųjų dalelių masė (Md). Jei buvo daromas daugiau nei vienas matavimas, dalmuo Md/MDIL turi būti apskaičiuotas kiekvienam atskiram matavimui ir vertės suvidurkintos.

5.2. Dalies srauto praskiedimo sistema

Ataskaitoje pateikiami kietųjų dalelių išmetamųjų teršalų bandymo galutiniai rezultatai nustatomi taikant šiuos būdus. Kadangi gali būti keli praskiedimo laipsnio kontrolės būdai, taikomi skirtingi GEDFW apskaičiavimo metodai. Visi apskaičiavimai turi būti grindžiami vidutinėmis vertėmis, ėminių ėmimo laikotarpiu gautomis atskiriems režimams.

5.2.1. Izokinetinės sistemosGEDFW, i = GEXHW, i × qi

kurioje r atitinką izokinetinio zondo ir išmetimo vamzdžio skerspjūvio ploto santykį:

5.2.2. Sistemos, kuriose matuojama CO2 ar NOx koncentracija

kurioje:

concE = bandymo dujų koncentracija drėgnose nepraskiestose išmetamosiose dujose,

concD = bandymo dujų koncentracija drėgnose praskiestose išmetamosiose dujose,

concA = bandymo dujų koncentracija drėgname praskiedimo ore.

Koncentracijos, išmatuotos sausoms dujoms, turi būti perskaičiuotos drėgnoms dujoms pagal šio priedo 4.2 punktą.

5.2.3. CO2 matavimo sistemos ir anglies kiekio balanso metodas ( 16 )

kurioje:

CO2D = CO2 koncentracija praskiestose išmetamosiose dujose,

CO2A = CO2 koncentracija praskiedimo ore

(koncentracija nurodyta drėgnoms dujoms, % tūrio).

Ši lygtis grindžiama anglies kiekio balanso prielaida (anglies atomai tiekti varikliui pasišalina kaip CO2) ir gaunama pagal šias pakopas:

ir

5.2.4. Srauto matavimo sistemosi

5.3. Viso srauto praskiedimo sistema

Ataskaitoje pateikiami kietųjų dalelių išmetamųjų teršalų bandymo rezultatai gaunami taikant tokias pakopas. Visi skaičiavimai turi būti pagrįsti vidutinėmis vertėmis, ėminių ėmimo laikotarpiu gautomis atskiriems režimams.

5.4. Kietųjų dalelių masės srauto apskaičiavimas

Kietųjų dalelių masės srautas apskaičiuojamas pagal formulę:

kurioje:

i = 1, … n

yra nustatomi bandymo ciklui sumuojant ėminių ėmimo laikotarpiu atskiriems režimams gautas vidutines vertes.

Kietųjų dalelių masės srauto vertė dėl fono gali būti pataisyta taip:

Jei daromas daugiau kaip vienas matavimas,

turi būti pakeistas

DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC) × 10-4) atskiriems režimams arba

DFi = 13,4/concCO2 atskiriems režimams.

5.5. Savitojo išmetamųjų teršalų kiekio apskaičiavimas

Kietųjų dalelių išmetamųjų teršalų kiekis apskaičiuojamas taip:

5.6. Efektyvusis svorinis koeficientas

Efektyvusis svorinis koeficientas WFE, i kiekvienam režimui apskaičiuojamas taip:

Efetyviųjų svorinių koefientų vertė turi būti lygi 2.7.1 punkte pateiktų svorinių koeficientų vertei ± 0, 003 (± 0,005 tuščiosios eigos režimui).

6. DŪMINGUMO VERČIŲ APSKAIČIAVIMAS

6.1. Besselio algoritmas

Besselio algoritmas taikomas 1 s vidutinėms vertėms apskaičiuoti pagal momentinius dūmingumo rodmenis, transformuojamus pagal 6.3.1 punktą. Algoritmas kopijuoja žemo dažnio antrojo laipsnio filtrą, ir, kad būtų galima jį taikyti koeficientams nustatyti, reikalingi iteraciniai skaičiavimai. Šie koeficientai yra dūmomačio sistemos atsako trukmės ir ėminio ėmimo dažnio funkcija. Taigi 6.1.1 punkto veiksmai turi būti kartojami, kai tik keičiasi sistemos atsako trukmė ir (ar) ėminių ėmimo dažnis.

6.1.1. Filtro atsako trukmės ir Besselio konstantų apskaičiavimas

Reikiama Besselio atsako trukmė (tF) yra dūmomačio fizinio ir elektrinio atsako trukmės funkcija, kaip apibrėžta III priedo 4 priedėlio 5.2.4 punkte, ir skaičiuojama pagal šią lygtį:

kurioje:

tp = fizinio atsako trukmė, s,

te = elektrinio atsako trukmė, s.

Apskaičiavimai filtro ribiniam dažniui (fc) įvertinti grindžiami laiptinio signalo nuo 0 iki 1 įvedimu per ≤ 0,01 s (žr. VII priedą). Atsako trukmė apibrėžiama kaip skirtumas tarp laiko, per kurį Besselio išėjimo signalas pasiekia 10 % (t10) ir 90 % (t90) šios laiptinės funkcijos. Tai galima gauti fc iteravimu tol, kol t90 — t10 ≈ tF. Pirmoji fc iteracija gaunama pagal šią formule:

Besselio E ir K konstantos skaičiuojamos pagal šias lygtis:

kuriose:

D = 0,618034

Δt = 1/ ėminio ėmimo dažnis,

Ω = l/[tan(π × Δt × fc)].

6.1.2. Besselio algoritmo apskaičiavimas

Taikant E ir K vertes, 1 s Besselio suvidurkintas atsakas į laiptinį įėjimo signalą Si apskaičiuojamas taip:

kurioje:

Si-2 = Si-1= 0

Si = 1

Yi-2 = Yi-1 = 0.

Laikas t10 ir laikas t90 interpoliuojami. Laiko skirtumas tarp t90 ir t10 apibrėžia atsako trukmę tF šiai fc vertei. Jei ši atsako trukmė nėra pakankamai artima reikiamai atsako trukmei, iteracija tęsiama, kol skirtumas tarp tikrosios atsako trukmės ir reikiamos bus mažesnis kaip 1 %, būtent:

6.2. Duomenų įvertinimas

Ėminių ėmimo dažnis dūmingumo matavimo vertėms gauti turi būti ne mažesnis kaip 20 Hz.

6.3. Dūmingumo nustatymas

6.3.1. Duomenų konversija

Kadangi pagrindinis visų dūmų matuoklių matavimo vienetas yra praleidimo koeficientas, dūmingumo vertės turi būti verčiamos iš praleidimo koeficiento (τ) į šviesos sugerties koeficientą (k) pagal šias lygtis:

ir

kurioje:

k = šviesos sugerties koeficientas, m-1,

LA = efektyvusis optinio kelio ilgis, nurodytas prietaiso gamintojo, m,

N = neskaidrumas, %,

τ = šviesos praleidimo koeficientas, %.

Konversija reikalinga prieš kiekvieną tolesnį duomenų apdorojimą.

6.3.2. Besselio suvidurkinto dūmingumo apskaičiavimas

Tinkamas ribinis dažnis fc yra dažnis, kuris duoda reikiamą filtro atsako trukmę tF. Šį dažnį nustačius iteracijos procese pagal 6.1.1 punktą, apskaičiuojamos teisingos Besselio algoritmo konstantos E ir K. Paskui Besselio algoritmas taikomas momentiniam dūmų pėdsakui (k vertė), kaip aprašyta 6.1.2 punkte:

Besselio algoritmas pagal prigimtį yra rekursinis. Taigi algoritmui paleisti reikia kai kurių pradinių įvesties verčių Si-1 ir Si-2 ir pradinių išvesties verčių Yi-1 ir Yi-2. Daroma prielaida, kad šios vertės lygios 0.

Kiekvienai trijų apsisukimų dažnių A, B ir C apkrovos pakopai pagal atskiras kiekvieno dūmų pėdsako vertes Yi, išrenkama didžiausia 1 s vertė Ymax.

6.3.3. Galutinis rezultatas

Vidutinės dūmingumo vertės (SV) kiekvienam ciklui (bandymo apsisukimų dažniui) apskaičiuojamos pagal formules:

Bandymo apsisukimų dažniui A :

Bandymo apsisukimų dažniui B :

Bandymo apsisukimų dažniui C :

kuriose

Ymax1, Ymax2, Ymax3 = didžiausia 1 s Besselio suvidurkinta dūmingumo vertė kiekvienoje iš trijų apkrovos pakopų.

Galutinė vertė apskaičiuojama pagal formulę:









2 priedėlis

ETC BANDYMO CIKLAS

1. VARIKLIO DARBO KARTOGRAFAVIMO METODIKA

1.1. Kartografuojamo apsisukimų dažnių diapazono nustatymas

Norint daryti ETC bandymą bandymų patalpoje, variklis prieš bandymo ciklą, kuriame būtų gauta apsisukimų dažnio ir sukimo momento priklausomybės kreivė, turi būti kartografuojamas. Mažiausias ir didžiausias kartografavimo apsisukimų dažniai apibrėžiami taip:

mažiausias kartografavimo apsisukimų dažnis = apsisukimų dažnis tuščiąja eiga,

didžiausias kartografavimo apsisukimų dažnis = nhi × 1,02 ar apsisukimų dažnis, kuriam sukamasis momentas esant pilnutinei apkrovai sumažėja iki nulio, pagal tai, kuris yra mažesnis.

1.2. Variklio galios kartografavimas

Norint variklio parametrus stabilizuoti pagal gamintojo rekomendaciją ir gerą inžinerinę praktiką, variklis pašildomas esant didžiausiai galiai. Variklio darbui nusistovėjus, variklis kartografuojamas taip:

a) variklis dirba neapkrautas esant tuščiosios eigos apsisukimų dažniui;

b) variklis dirba su įsiurbimo siurbliu, nustatytu pilnutinei apkrovai ir esant mažiausiam kartografavimo apsisukimų dažniui;

c) variklio apsisukimų dažnis nuo mažiausio iki didžiausio kartografavimo apsisukimų dažnio didinamas vidutiniu 8 ± 1 min-1/s greičiu. Variklio apsisukimų dažnio ir sukamojo momento taškai registruojami bent vieno taško per sekundę greičiu.

1.3. Kartografavimo kreivės brėžimas

Visi pagal 1.2 punktą gauti taškai sujungiami tiesinio interpoliavimo būdu. Gautoji sukamojo momento kreivė yra kartografavimo kreivė, kuri taikoma variklio ciklo normalizuotas sukamasis momento vertes paverčiant tikrosiomis sukamojo momento vertėmis bandymo ciklui, aprašytame 2 punkte.

1.4. Kiti kartografavimo metodai

Jei gamintojas mano, kad pirmiau nurodyti kartografavimo būdai yra nepatikimi ar nereprezentuoja kurio nors pateikto variklio, galima taikyti kitus kartografavimo metodus. Šie alternatyvūs metodai turi atitikti nurodytų kartografavimo metodikų tikslą — nustatyti didžiausią įmanomą sukimo momentą v