2008R0900 — LT — 02.03.2010 — 001.001

Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai, ir institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį

►B KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 900/2008 2008 m. rugsėjo 16 d. nustatantis analizės metodus ir kitas technines nuostatas, būtinas importo tvarkai, taikomai tam tikroms prekėms, gautoms perdirbant žemės ūkio produktus, įgyvendinti (kodifikuota redakcija) (OL L 248, 17.9.2008, p.8)

iš dalies keičiamas:









▼B

KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 900/2008

2008 m. rugsėjo 16 d.

nustatantis analizės metodus ir kitas technines nuostatas, būtinas importo tvarkai, taikomai tam tikroms prekėms, gautoms perdirbant žemės ūkio produktus, įgyvendinti

(kodifikuota redakcija)







EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo ( 1 ), ypač į jo 9 straipsnį, kadangi: (1) 1987 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 4154/87, nustatantis analizės metodus ir kitas technines nuostatas, būtinas Tarybos reglamentui (EEB) Nr. 3033/80, nustatančiam prekybos tvarką, taikomą tam tikroms prekėms, gautoms perdirbant žemės ūkio produktus, įgyvendinti ( 2 ), buvo iš esmės keičiamas ( 3 ). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėtas reglamentas turėtų būti kodifikuotas. (2) Siekiant užtikrinti vienodą prekių, kurioms taikomas 1993 m. gruodžio 6 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 3448/93, nustatantis prekybos tvarką, taikomą tam tikroms iš perdirbtų žemės ūkio produktų pagamintoms prekėms ( 4 ), importo visoje Bendrijoje tvarką, reikėtų nustatyti analizės metodus ir kitas technines nuostatas atsižvelgiant į mokslinį ir technologinį vystymąsi. (3) Šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Muitų kodų komiteto Tarifų ir statistinės nomenklatūros skyriaus nuomonę, kadangi: PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:







1 straipsnis

Šis reglamentas nustato Bendrijos analizės metodus, reikalingus Reglamentui (EB) Nr. 3448/93 dėl importo ir Komisijos reglamentui (EB) Nr. 1460/96 ( 5 ) įgyvendinti, arba analizės veiksmų, kuriuos reikia atlikti, pobūdį nesant analizės metodo arba taikytino metodo principus.

2 straipsnis

Pagal apibrėžimus, išdėstytus Reglamento (EB) Nr. 1460/96 III priede, dėl krakmolo/gliukozės kiekio ir sacharozės/invertuoto cukraus/izogliukozės kiekio, ir siekiant įgyvendinti to reglamento II ir III priedus, krakmolo/gliukozės ir sacharozės/invertuoto cukraus/izogliukozės kiekiams naudojamos šios formulės, procedūros ir metodai:

1. Krakmolo/gliukozės kiekis (išreikštas 100 % bevandenio krakmolo kiekiu pateiktoje prekėje) a) (Z – F) × 0,9, jei gliukozės kiekis yra ne mažesnis kaip fruktozės kiekis; arba b) (Z – G) × 0,9, jei gliukozės kiekis yra mažesnis už fruktozės kiekį; kai: Z = gliukozės kiekis, nustatytas taikant metodą, aprašytą šio reglamento I priede, F = fruktozės kiekis, nustatytas HPLC metodu (atvirkštinės fazės aukšto slėgio skystinė), G = gliukozės kiekis, nustatytas HPLC metodu. Α papunktyje, kur laktozės hidrolizatas yra nurodomas ir (arba) aptinkami laktozės ir galaktozės kiekiai, prieš atliekant skaičiavimus, iš gliukozės kiekio (Z) atimamas gliukozės kiekis, atitinkantis galaktozės kiekį, nustatytą HPLC metodu.

2. Sacharozės/invertuoto cukraus/izogliukozės kiekis (išreikštas sacharozės kiekiu pateiktoje prekėje) a) S + (2F) × 0,95, jei gliukozės yra ne mažiau negu fruktozės; b) S + (G + F) × 0,95, jei gliukozės yra mažiau už fruktozę; kai: S = sacharozės kiekis, nustatytas HPLC metodu, F = fruktozės kiekis, nustatytas HPLC metodu, G = gliukozės kiekis, nustatytas HPLC metodu. Kur laktozės hidrolizatas yra nurodomas ir (arba) aptinkami laktozės ir galaktozės kiekiai, prieš atliekant skaičiavimus, iš gliukozės kiekio (G) atimamas gliukozės kiekis, atitinkantis galaktozės kiekį nustatytą HPLC metodu.

3. Pieno riebalų kiekis a) Išskyrus tą atvejį, kuris numatytas b papunktyje, produkto masėje esantis pieno riebalų kiekis nustatomas ekstrahuojant petroleteriu, prieš tai atlikus hidrolizę naudojant druskos rūgštį; b) Jei prekių sudėtyje yra taip pat riebalų, kurie nėra pieno riebalai, taikoma tokia tvarka: — visų prekėse esančių riebalų kiekio procentas nustatomas taip, kaip nurodyta a papunktyje, — pieno riebalų kiekiui nustatyti yra taikomas metodas, kuris grindžiamas ekstrahavimu petroleteriu, prieš tai atlikus hidrolizę naudojant druskos rūgštį, o vėliau – riebalų rūgščių metilo esterių dujų chromatografiją. Jei randama pieno riebalų, jų procentinė dalis skaičiuojama dauginant metilo butirato koncentracijos procentą iš 25, dauginant produktą iš viso prekių masėje esančio riebalų kiekio procento ir dalijant iš 100.

4. Pieno baltymų kiekis a) Jei kitaip nenumatyta b papunktyje, baltymų kiekis prekėse apskaičiuojamas azoto kiekį (nustatytą Kjeldahl metodu) dauginant iš koeficiento 6,38; b) Jei nurodoma, kad prekių sudėtinėse dalyse, be pieno baltymų, yra kitų baltymų: — Kjeldahl metodu nustatomas bendrasis azoto kiekis (masės procentinė dalis); — pieno baltymų kiekis apskaičiuojamas kaip nurodyta a papunktyje, iš bendrojo azoto kiekio atimant azoto kiekį, ekvivalentišką ne pieno baltymų kiekiui.

3 straipsnis

Reglamento (EB) Nr. 1460/96 I priedui įgyvendinti taikomi šie metodai ir (arba) procedūros:

1. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 0403 10 51–0403 10 59, 0403 10 91–0403 10 99, 0403 90 71–0403 90 79 ir 0403 90 91–0403 90 99, pieno riebalų kiekis nustatomas šio reglamento 2 straipsnio 3 punkte nurodytu metodu.

2. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 1704 10 11–1704 10 99 ir 1905 20 90–1905 20 90, sacharozės kiekis, įskaitant invertuotą cukrų, išreikštą sacharoze, nustatomas HPLC metodu; (invertuotas cukrus, išreikštas sacharoze, reiškia gliukozės ir fruktozės lygių kiekių sumą, padaugintą iš 0,95).

3. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 1806 10 10–1806 10 90, sacharozės/invertuoto cukraus/izogliukozės kiekis nustatomas pagal formules, metodą ir procedūras, nurodytas šio reglamento 2 straipsnio 2 punkte.

4. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 3505 20 10–3505 20 90, krakmolo, dekstrino arba kitokio modifikuoto krakmolo kiekis nustatomas šio reglamento II priede nurodytu metodu.

5. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 3809 10 10–3809 10 90, krakmolingų medžiagų kiekis nustatomas šio reglamento II priede nurodytu metodu.

6. Prekės, klasifikuojamos KN kodais 1901 90 11 arba 1901 90 19, turi būti skiriamos pagal sausosios medžiagos kiekį, nustatytą džiovinant 103 ± 2 °C temperatūroje iki pastoviosios masės.

7. Prekėms, klasifikuojamoms KN kodais 1902 19 10 ir 1902 19 90, taikomas šio reglamento III priede nurodytas metodas paprastųjų kviečių miltų ir manų kruopų kiekiui makaronuose nustatyti.

8. Manitolio ir D-gliucitolio (sorbitolio) kiekis prekėse, klasifikuojamose KN kodais 2905 44 11–2905 44 99 ir 3824 60 11–3824 60 99, nustatomas taikant HPLC metodus.

4 straipsnis

1. Parengiama tyrimų ataskaita.

2. Tyrimų ataskaitoje nurodoma:

— visa informacija, būtina mėginiui identifikuoti,

— taikytas Bendrijos metodas ir tiksli nuoroda į teisines priemones, kuriose metodas yra aprašytas, arba, tam tikrais atvejais, išsami nuoroda į metodą, apibrėžiant atliekamų analizės veiksmų pobūdį, arba taikytino metodo esmę, kaip nurodyta šiame reglamente,

— visi veiksniai, kurie galėjo turėti įtakos rezultatams,

— analizės rezultatai, jų išraiška taikomame metode, ir išreiškimo būdai, nurodyti muitinės arba administracijos padalinių, kurie reikalauja analizės.

5 straipsnis

Reglamentas (EEB) Nr. 4154/87 yra panaikinamas.

Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir skaitomos pagal V priede pateiktą atitikmenų lentelę.

6 straipsnis

Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.

▼M1









I PRIEDAS

Fermentinis krakmolo ir jo skilimo produktų, įskaitant gliukozę, nustatymas maisto produktuose taikant didelio efektyvumo skysčių chromatografiją (HPLC)

1. Taikymo sritis

Šiuo metodu apibrėžiamas krakmolo ir jo skilimo produktų, įskaitant gliukozę, toliau vadinamo krakmolu, kiekio nustatymas žmonėms vartoti skirtuose maisto produktuose. Krakmolo kiekis nustatomas atliekant kiekybinį gliukozės tyrimą taikant didelio efektyvumo skysčių chromatografiją (HPLC) po fermentinio krakmolo ir jo skilimo produktų konversijos iki gliukozės.

2. Bendro gliukozės kiekio apibrėžtis ir bendras gliukozės kiekis, išreikštas krakmolu

Bendras gliukozės kiekis išreiškiamas dydžiu Z, kaip nurodyta šio priedo 7.2.1 punkte. Šiuo dydžiu išreiškiamas krakmolo ir visų jo skilimo produktų, įskaitant gliukozę, kiekis.

Krakmolo ir (arba) gliukozės kiekis, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1460/96 III priede, turi būti skaičiuojamas pagal bendrą gliukozės kiekį Z ir kaip nustatyta šio reglamento 2 straipsnio 1 punkte.

Krakmolo (arba dekstrino) kiekis, kaip nurodyta Komisijos reglamento (EB) Nr. 1043/2005 ( 6 ) IV priedo 3 skiltyje, turi būti skaičiuojamas pagal bendrą gliukozės kiekį Z, kaip nustatyta Komisijos reglamento (EB) Nr. 904/2008 2 straipsnio 2.1 punkte ( 7 ).

Šio priedo 1 punkte nurodytas krakmolo kiekis reiškia dydį E, kaip apskaičiuota šio priedo 7.2.2 punkte Šis kiekis išreiškiamas % (m/m). Jis atitinka bendrą gliukozės kiekį Z, išreikštą krakmolu. Dydis E nenaudojamas minėtuose skaičiavimuose.

3. Metodo esmė

Mėginiai homogenizuojami ir suspenduojami vandenyje. Mėginyje esantis krakmolas ir jo skilimo produktai veikiant fermentais paverčiami gliukoze dviem etapais:

1) Krakmolas ir jo skilimo produktai iš dalies paverčiami tirpiomis gliukozės grandinėmis naudojant termiškai patvarią alfa amilazę 90 °C temperatūroje. Kad virtimas būtų veiksmingas, mėginius būtina visiškai ištirpinti, arba jie turi būti suspensijos, kurioje yra labai mažų kietų dalelių, pavidalo;

2) Tirpios gliukozės grandinės paverčiamos gliukoze naudojant amilogliukozidazę 60 °C temperatūroje.

Produktai, kuriuose yra didelis baltymų arba riebalų kiekis, skaidrinami ir filtruojami.

Cukrūs nustatomi tiriant HPLC metodu.

Kadangi veikiant fermentais gali įvykti dalinė sacharozės inversija, pakoreguotam gliukozės kiekiui apskaičiuoti HPLC metodu taip pat nustatomi laisvieji cukrūs.

4. Reagentai ir kitos medžiagos

Naudojami patvirtinto analizinio grynumo reagentai ir gėlintas vanduo.

4.1. Gliukozė, ne mažiau kaip 99 % grynumo.

4.2. Fruktozė, ne mažiau kaip 99 % grynumol.

4.3. Sacharozė, ne mažiau kaip 99 % grynumo.

4.4. Maltozės monohidratas, ne mažiau kaip 99 % grynumo.

4.5. Laktozės monohidratas, ne mažiau kaip 99 % grynumo.

4.6. Termiškai patvarios alfa amilazės (1,4-alfa-D-gliukan-gliukanohidrolazė), kurios aktyvumas apytikriai 31 000 U/ml (1U išskiria 1,0 mg maltozės iš krakmolo per 3 minutes, kai pH 6,9 ir temperatūra yra 20 °C), tirpalas. Šio fermento sudėtyje gali būti mažas priemaišų (pvz., gliukozės arba sacharozės) ar kitų galinčių trukdyti fermentų kiekis. Laikyti apytikriai 4 °C temperatūroje. Kitu atveju gali būti naudojami kiti alfa amilazės šaltiniai, kuriuos naudojant gaunamas panašaus fermentų aktyvumo galutinis tirpalas.

4.7 Amilogliukozidazės (1,4-alfa-D-gliukangliukohidrolazė) iš Aspergillus niger milteliai, kurių aktyvumas apytikriai 120 U/mg arba apytikriai 70 U/mg (1U atpalaiduoja 1 mikro molį gliukozės iš krakmolo per 1 minutę, kai pH 4,8 ir temperatūra yra 60 °C). Šio fermento sudėtyje gali būti mažas priemaišų (pvz., gliukozės arba sacharozės) ar kitų galinčių trukdyti fermentų (pvz., sacharazės) kiekis. Laikyti apytikriai 4 °C temperatūroje. Kitu atveju gali būti naudojami kiti amilogliukozidazės šaltiniai, kuriuos naudojant gaunamas panašaus fermentinio aktyvumo galutinis tirpalas.

4.8. Cinko acetato dihidratas, a. g..

4.9. Kalio heksacianoferatas (II) (K4[Fe(CN)]6.3H2O), ypač grynas.

4.10. Natrio acetatas bevandenis, a. g.

4.11. Ledinė acto rūgštis, 96 % (v/v)(mažiausiai).

4.12. Natrio acetato buferinis tirpalas (0,2 mol/l). Cheminėje stiklinėje pasveriama 16,4 g natrio acetato (4.10 punktas). Ištirpinama vandenyje ir supilama į 1 000 ml matavimo kolbą. Praskiedžiama iki žymos vandeniu ir su acto rūgštimi pH pakoreguojamas iki 4,7 (naudojant pH-metrą (5.7 punktas)). Šį tirpalą galima naudoti ne ilgiau kaip 6 mėnesius, laikant 4 °C temperatūroje.

4.13. Amilogliukozidazės tirpalas. Paruošiamas tirpalas iš amilogliukozidazės miltelių (4.7 punktas) naudojant natrio acetato buferinį tirpalą (4.12 punktas). Fermentų aktyvumas turi būti pakankamas ir atitikti krakmolo kiekį mėginio dalyje (pvz., 600 U/ml aktyvumas gaunamas iš 120 U/mg (4.7 punktas) 0,5 g amilogliukozidazės miltelių 100 ml galutinio tirpalo 1 g krakmolo mėginio dalyje). Ruošiama prieš pat naudojimą.

4.14. Etaloniniai tirpalai. Paruošiami gliukozės, fruktozės, sacharozės, maltozės ir laktozės tirpalai vandenyje, kurie, kaip įprasta, naudojami cukrums tirti HPLC metodu.

4.15. Cheminis skaidrinimo reagentas (Carrez I). Cheminėje stiklinėje vandenyje ištirpinama 219,5 gramai cinko acetato (4.8 punktas). Supilama į 1 000 ml matavimo kolbą, įpilama 30 ml acto rūgšties (4.11 punktas). Gerai sumaišoma ir skiedžiama vandeniu iki žymos. Šį tirpalą galima naudoti ne ilgiau kaip 6 mėnesius laikant kambario temperatūroje. Galima naudoti kitus Carrez tirpalui lygiaverčius cheminius skaidrinimo reagentus.

4.16. Cheminis skaidrinimo reagentas (Carrez II). Cheminėje stiklinėje vandenyje ištirpinama 106,0 gramai kalio heksacianoferato (II) (4.9 punktas). Supilama į 1 000 ml matavimo kolbą. Gerai sumaišoma ir skiedžiama vandeniu iki žymos. Šį tirpalą galima naudoti ne ilgiau kaip 6 mėnesius laikant kambario temperatūroje. Galima naudoti kitus Carrez tirpalui lygiaverčius cheminius skaidrinimo reagentus.

4.17. Judančioji HPLC fazė. Paruošiama judančioji fazė, kuri, kaip įprasta, naudojama cukrums tirti HPLC metodu. Naudojant pvz., aminopropilsilikagelio kolonėlę, dažniausiai naudojama judančioji fazė yra HPLC grynumo vandens ir acetonitrilo mišinys.

5. Įranga

5.1. Standartiniai laboratoriniai stikliniai indai.

5.2. Rievėtieji filtrai, pvz., 185 mm.

5.3. Švirkštų filtrai, 0,45 μm, tinkami vandeniniams tirpalams.

5.4. Ėminių buteliukai, pritaikyti HPLC automatiniam mėginių įvedimo įrenginiui.

5.5. 100 ml matavimo kolbos.

5.6. Plastikiniai švirkštai, 10 ml

5.7. pH-metras

5.8. Analizinės svarstyklės

5.9. Vandens vonia su termostatu, reguliuojama nuo 60 °C iki 100 °C

5.10. HPLC įrenginys, tinkamas cukrums tirti.

6. Procedūra

6.1. Mėginio paruošimas kelių tipų produktams

Produktas homogenizuojamas.

6.2. Mėginio dalis

Mėginio kiekis nustatomas pagal deklaruojamas sudedamąsias dalis ir HPLC tyrimo sąlygas (gliukozės etaloninio tirpalo koncentraciją) ir turi neviršyti:

Mėginys pasveriamas 0,1 mg tikslumu.

6.3. Tuščiasis tyrimas

Tuščiojo tyrimo rezultatas gaunamas atliekant visą tyrimą (kaip aprašyta 6.4 punkte), bet be pridėto mėginio. Tuščiojo tyrimo rezultatas naudojamas krakmolo kiekiui apskaičiuoti (7.2 punktas).

6.4. Tyrimas

6.4.1. Mėginių paruošimas

Mėginys homogenizuojamas kratant arba maišant. Pasirinkta tiriamoji dalis (6.2 punktas) pasveriama ir dedama į matavimo kolbą (5.5 punktas), į kurią įpilama apytikriai 70 ml šilto vandens.

Ištirpinus arba suspendavus, pripilama 50 mikrolitrų termiškai patvarios alfa amilazės (4.6 punktas) ir 90 °C temperatūroje 30 minučių kaitinama vandens vonioje (5.9 punktas). Kuo greičiau vandens vonioje atvėsinama iki 60 °C temperatūros ir įpilami 5 ml amilogliukozidazės tirpalo (4.13 punktas). Mėginių, galinčių turėti įtakos reakcijos tirpalo pH, pH kontroliuojamas ir pakoreguojamas, jei reikia, iki 4,6–4,8. 60 min. leidžiama vykti reakcijai 60 °C temperatūroje. Mėginiai atvėsinami iki kambario temperatūros.

6.4.2. Skaidrinimas

Mėginius, kuriuose yra didelis baltymų arba riebalų kiekis, būtina skaidrinti įpilant į mėginio tirpalą 1 ml Carrez I (4.15 punktas). Sukračius įpilama 1 ml Carrez II (4.16 punktas). Mėginys dar kartą sukratomas.

6.4.3. Apdorojimas HPLC tyrimui

Mėginys matavimo kolboje iki žymos praskiedžiamas vandeniu, homogenizuojamas ir filtruojamas per rievėtąjį filtrą (5.2 punktas). Mėginio ekstraktas surenkamas.

Ekstraktai filtruojami per švirkštinį filtrą (5.3 punktas) švirkštu (5.6 punktas), kuris prieš tai buvo išplautas ekstraktu. Filtratai surenkami į buteliukus (5.4 punktas).

6.5. Chromatografija

HPLC tyrimas atliekamas taip, kaip įprasta tiriant cukrus. Jei atlikus HPLC tyrimą aptinkama maltozės pėdsakų, reiškia, krakmolas ne visiškai suskilo, todėl gaunama per maža gliukozės išgava.

7. Rezultatų skaičiavimas ir pateikimas

7.1. HPLC rezultatų skaičiavimas

Krakmolo kiekiui apskaičiuoti, reikia dviejų HPLC tyrimų rezultatų: mėginyje esančių cukrų prieš veikimą fermentais (laisvųjų cukrų) ir po veikimo fermentais (kaip aprašyta pagal šį metodą). Taip pat turi būti atliekamas tuščiasis tyrimas, kad būtų galima korekcija atsižvelgus į fermentuose esančius cukrus.

Atliekant HPLC tyrimą smailės plotas nustatomas suintegravus, o koncentracija apskaičiuojama po kalibravimo etaloniniais tirpalais (4.14 punktas). Iš gliukozės koncentracijos (g/100 ml) paveikus fermentais atimama tuščiojo tyrimo gliukozės koncentracija (g/100 ml). Galiausiai cukrų kiekis (gramai cukraus/100 gramų mėginio) apskaičiuojamas pagal pasverto mėginio kiekį taip:

1) HPLC tyrimas prieš paveikiant fermentais, pateikiant šį laisvųjų cukrų kiekį (g/100 g): — gliukozės G — fruktozės F — sacharozės S

2) HPLC tyrimas paveikus fermentais, pateikiant šį laisvųjų cukrų kiekį (g/100 g): — pagal tuščiąjį tyrimą pakoreguotas gliukozės kiekis (Ge cor) — fruktozės Fe — sacharozės Se

7.2. Krakmolo kiekio skaičiavimas

7.2.1. Bendro gliukozės kiekio Z skaičiavimas

Jei fruktozės kiekis paveikus fermentais (Fe) yra didesnis nei fruktozės kiekis prieš paveikiant fermentais (F), tuomet mėginyje esanti sacharozė iš dalies skilo į fruktozę ir gliukozę. Tai rodo, kad išsiskyrusios gliukozės vertę būtina pakoreguoti (Fe – F).

Pakoreguotas galutinis gliukozės kiekis Z, skaičiuojant g/100 g:

Z = (Ge cor) – (Fe – F)

7.2.2. Bendro gliukozės kiekio, išreikšto krakmolu, skaičiavimas

krakmolo kiekis E, skaičiuojant g/100 g:

E = [(Ge cor) – (Fe – F)] × 0,9

8. Glaudumas

Čia pateikiami išsamūs tarplaboratorinio tyrimo, atlikto su dviem mėginiais, glaudumo duomenys. Šie duomenys atitinka šiame priede aprašyto metodo atlikimo reikalavimus.

Tarplaboratorinio tyrimo rezultatai (informatyvūs)

Tarplaboratorinis tyrimas buvo atliktas 2008 m. dalyvaujant Europos muitinių laboratorijoms.

Glaudumo duomenų vertinimas atliktas remiantis „Metodo naudojimo charakteristikų tyrimo plano taikymo ir aiškinimo protokolu“ (angl. „Protocol for the design, conduct and interpretation of method-performance studies“), W. Horwitz, (IUPAC techninė ataskaita), Pure & Appl. Chem., Nr. 67, No2, p. 331–343, 1995.

Glaudumo duomenys pateikiami lentelėje.







Mėginiai 1: 2: Z 1 mėginys Z 2 mėginys Laboratorijų skaičius 41 42 Laboratorijų skaičius atmetus riktus 38 39 Vidurkis (%, m/m) 29,8 55,0 Pakartojamumo standartinis nuokrypis sr (%, m/m) 0,5 0,5 Atkuriamumo standartinis nuokrypis sR (%, m/m) 1,5 2,3 Pakartojamumo riba r (%, m/m) 1,4 1,4 Atkuriamumo riba R (%, m/m) 4,2 6,6

▼B









II PRIEDAS

Įvairių krakmolo rūšių arba dekstrinų, arba kitų modifikuoto krakmolo rūšių kiekio prekėse, klasifikuojamose KN kodais 3505 20 10–3505 20 90, ir krakmolingų medžiagų kiekio prekėse, klasifikuojamose KN kodais 3809 10 10–3809 10 90, nustatymas

I. METODO ESMĖ

Krakmolas, hidrolizuojamas rūgščioje terpėje, virsta redukuojančiais cukrais, kurie nustatomi tūrinės analizės metodu naudojant Felingo tirpalą.

II. ĮRANGA IR REAGENTAI

1. Maždaug 250 ml kolba.

2. 200 ml graduota matavimo kolba.

3. 25 ml graduota biuretė.

4. Druskos rūgštis, tankis 1,19.

5. Kalio hidroksido tirpalas.

6. Blukinančios medžio anglys.

7. Felingo tirpalas.

8. Metileno mėlynojo tirpalas (1 %).

III. TYRIMO PROCEDŪRA

Į maždaug 250 ml kolbą įdedamas mėginys, turintis apie 1 g krakmolo. Įpilama 100 ml distiliuoto vandens ir 2 ml druskos rūgšties, užvirinama ir tris valandas virinama naudojant grįžtamąjį šaldytuvą.

Kolbos turinys ir praskalavimo tirpalai supilami į 200 ml matavimo kolbą. Ataušinama ir kalio hidroksido tirpalu beveik neutralizuojama. Distiliuotu vandeniu praskiedžiama iki 200 ml ir filtruojama per nedidelį kiekį blukinančios medžio anglies.

Tuomet šio tirpalo įpilama į graduotą biuretę ir redukuojama 10 ml Felingo tirpalo tokiu metodu:

Į plokščiadugnę maždaug 250 ml tūrio kolbą įpilama 10 ml Felingo tirpalo (5 ml A tirpalo ir 5 ml B tirpalo). Purtoma, kol tirpalas pasidaro skaidrus, tada įpilama 40 ml distiliuoto vandens bei nedidelis kiekis kvarco arba pemzos.

Kolba padedama ant kvadrato formos asbesto plokštės su maždaug 6 cm skersmens apvalia skyle centre, ir kartu su asbesto plokšte padedama ant vielos tinklelio. Kolba kaitinama taip, kad maždaug po dviejų minučių jos turinys užvirtų.

Į verdantį skystį iš biuretės per kelis kartus pilama cukraus tirpalo, kol mėlyna Felingo tirpalo spalva pasidaro vos matoma; po to įlašinama 2 arba 3 lašai metileno mėlynojo tirpalo, kaip indikatoriaus, ir titravimas užbaigiamas, lašas po lašo pridedant cukraus tirpalo, kol išnyksta mėlyna indikatoriaus spalva.

Siekiant didesnio tikslumo, titravimas pakartojamas tomis pačiomis sąlygomis, tačiau beveik visas cukraus tirpalo tūris, reikalingas Felingo tirpalui redukuoti, supilamas vienu kartu. Darant antrąjį titravimą, Felingo tirpalo redukavimas turėtų įvykti per tris minutes. Virinama dar tiksliai dvi minutes, per trečiąją minutę į verdantį tirpalą lašas po lašo pridedant reagento, kol išnyks mėlyna spalva.

Mėginyje esančio krakmolo masės dalis nustatoma taikant šią formulę:

krakmolas % = ((T × 200 × 100)/(n × p)) × 0,95

čia:

T – bevandenės dekstrozės kiekis gramais, atitinkantis 10 ml Felingo tirpalo (5 ml A tirpalo ir 5 ml B tirpalo). Šis titras atitinka 0,04945 g bevandenės dekstrozės, kai A tirpale yra 17,636 g vario litre,

n – titravimui sunaudoto cukraus tirpalo tūris, ml,

p – mėginio masė,

0,95 – bevandenės dekstrozės perskaičiavimo į krakmolo kiekį koeficientas.

IV. FELINGO TIRPALŲ RUOŠIMAS

A tirpalas : naudojant distiliuotą vandenį, matavimo kolboje ištirpinama 69,278 g gryno vario sulfato kristalohidrato (analizinis reagentas (CuSO4 5H2O)), neturinčio geležies, ir praskiedžiama iki 1 litro. Šio tirpalo koncentracija turi būti patikrinta kiekybiškai nustatant varį.

B tirpalas : naudojant distiliuotą vandenį, matavimo kolboje ištirpinama 100 g natrio hidroksido ir 346 g dvigubo natrio-kalio tartrato (Segneto druskos) ir praskiedžiama iki 1 litro.

Du tirpalai A ir B vienodais kiekiais turi būti sumaišyti prieš pat juos naudojant. Šio priedo III punkte nurodytomis sąlygomis 0,04945 g bevandenės dekstrozės visiškai redukuoja 10 ml Felingo tirpalo (5 ml A tirpalo ir 5 ml B tirpalo).









III PRIEDAS

Paprastųjų kvietinių miltų arba rupių miltų aptikimas makaronuose, spagečiuose ir panašiuose produktuose

(Young ir Gilles metodu, modifikuotu Bernaerts ir Gruner)

I. METODO ESMĖ

Naudojant nepolinį tirpiklį, gaunamas analizuojamų makaronų mėginio ekstraktas.

Steroliams, sudarantiems įvairias juostos pavidalo frakcijas, atskirti daroma ekstrakto plonasluoksnė chromatografija ant silikagelio.

Pagal šviesios spalvos juostų skaičių įmanoma nustatyti, ar tiriamas produktas buvo pagamintas tik iš kietųjų ar paprastųjų kviečių, ar iš abiejų miltų mišinio. Taip pat galima nustatyti, ar buvo dedama kiaušinių.

II. ĮRANGA IR REAGENTAI

1. Homogenizatorius arba malūnėlis maliniui, praeinančiam per standartinį sietą su 0,200 mm akutėmis, sumalti.

2. Standartinis sietas su 0,200 mm akutėmis.

3. Garintuvas su vandens vonia, skirtas garinimui sumažintame slėgyje.

4. Stiklinė plokštelė, aliuminio lakštas arba kitas tinkamas pagrindas, kurio matmenys 20 cm × 20 cm, padengtas plonu silikagelio sluoksniu. Jei ploną sluoksnį reikia ruošti, turėtų būti naudojamas silikagelis, sumaišytas su maždaug 13 % gipso; 0,25 mm storio sluoksnis turėtų dengiamas tinkamu aparatu pagal gamintojo instrukcijas.

5. Mikropipetė 20 mikrolitrų tūriui matuoti.

6. Indas su dangčiu, tinkamas chromatogramoms ryškinti.

7. Purkštuvas.

8. Petroleteris, kurio virimo temperatūra 40–60 °C, dar kartą distiliuotas prieš naudojimą.

9. Bevandenis dietileteris, analiziškai grynas.

10. Anglies tetrachloridas, skirtas chromatografijai, dar kartą distiliuotas prieš naudojimą.

11. Fosfomolibdeno rūgštis, analiziškai gryna.

12. 94° etilo alkoholis.

III. TYRIMO PROCEDŪRA

Sumalama apie 20 g analizuojamo mėginio, kad jį būtų galima nusijoti per sietą. Mėginys supilamas į Erlenmejerio kolbą ir ant viršaus užpilama 150 ml petroleterio. Paliekama iki kitos dienos kambario temperatūroje. Kartkarčiais kolba supurtoma.

Toliau filtruojama per Biuchnerio piltuvą, turintį filtrą arba per poringo stiklo filtrą. Skaidrus tirpalas lėtai supilamas į 100 ml graduotą matavimo kolbą. Tirpiklis išgarinamas sumažinus slėgį, šildant kolbą vandens vonioje prie 40–50 °C temperatūros. Tirpikliui išgaravus, dar 10 minučių šildoma esant sumažintam slėgiui.

Kolbai ataušus, nustatoma ekstrakto masė. Ekstraktas ištirpinamas dietileteryje, 60 mg ekstrakto naudojant 1 ml eterio.

Plokštelių plonieji sluoksniai aktyvinami, jas tris valandas kaitinant 130 °C temperatūroje. Plokštelės aušinamos eksikatoriuje su silikageliu. Iš karto nenaudojamas plokšteles galima laikyti tame pačiame eksikatoriuje.

Lašas po lašo užlašinama 20 mikrolitrų skaidraus tirpalo, kad ant silikagelio sluoksnio, geriausiai tik ką aktyvuoto, susidarytų nekintamo pločio ir 3 cm ilgio juosta. Leidžiama tirpikliui išgaruoti.

Esant kambario temperatūrai, chromatograma ryškinama anglies tetrachloridu, naudojant chromatografavimo indą, kurio sienelės padengtos į tirpiklį įmerktu filtro popieriumi. Maždaug po valandos tirpiklis pasiekia 18 cm aukštį. Plokštelė išimama ir tirpikliui leidžiama išgaruoti atvirame ore. Ryškinama dar kartą, kad juostos geriau atsiskirtų. Vėl leidžiama tirpikliui išgaruoti atvirame ore.

Plonas silikagelio sluoksnis nupurškiamas 20 % fosfomolibdeno rūgšties tirpalu etanolyje. Sluoksnio spalva turi būti vienodai geltona. Juostos išryškinamos nupurkštą plokštelę penkias minutes kaitinant prie 110 °C.

IV. CHROMATOGRAMOS INTERPRETAVIMAS

Jei chromatogramoje matyti viena pagrindinė šviesiai nudažyta juosta, kurios Rf yra apie 0,4–0,5, tiriamiems makaronams gaminti naudoti kviečiai yra kietieji. Jei, kita vertus, atsiranda dvi pagrindinės vienodo ryškumo juostos, naudota žaliava yra paprastieji kviečiai. Kietųjų ir paprastųjų kviečių mišiniai gali būti įvertinti nustatant santykinį dviejų juostų ryškumą.

Jei yra trys juostos (dvi juostos, esančios aukštyje, kuriame turėtų būti paprastųjų kviečių pagrindinės juostos, ir tarp jų dar viena juosta), į makaronus buvo dedama kiaušinių. Šiuo atveju naudota žaliava yra kietieji kviečiai, jei vidurinioji juosta yra šviesesnė už viršutinę. Kita vertus, jei viršutinė juosta yra šviesesnė už viduriniąją, naudota žaliava yra paprastieji kviečiai.









IV PRIEDAS







Panaikinamas reglamentas su pakeitimu Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 4154/87 (OL L 392, 1987 12 31, p. 19). Komisijos reglamentas (EB) Nr. 203/98 (OL L 21, 1998 1 28, p. 6).









V PRIEDAS







Atitikmenų lentelė Reglamentas (EEB) Nr. 4154/87 Šis reglamentas 1–4 straipsniai 1–4 straipsniai 5 straipsnis — — 5 straipsnis 6 straipsnis 6 straipsnis I, II ir III priedai I, II ir III priedai — IV priedas — V priedas