D.

PAGRINDINIO KAPITALO FORMAVIMAS 2.115. Pagrindinio kapitalo formavimą sudaro: — BPKF (P.51g), — atsargų pokytis (P.52), — vertybių įsigijimas atėmus netekimus (P.53). ▼B 2.116. Kadangi ŽŪES — tai sąskaitos, sudaromos siekiant atspindėti srautus, paprastai sukuriamus vienetams atliekant jų gamybos funkciją, toliau nagrinėjamas tik BPKF ir atsargų pokyčiai. ▼M6 2.117. Pagrindinio kapitalo formavimas apskaičiuojamas pridėjus pagrindinio kapitalo vartojimą (P.51c). Grynojo kapitalo formavimas (P.51n) apskaičiuojamas iš pagrindinio kapitalo formavimo atėmus pagrindinio kapitalo vartojimą. Pagrindinio kapitalo vartojimas – tai ilgalaikių gamybos priemonių nusidėvėjimo vertė dėl įprasto nusidėvėjimo per gamybos procesą (plg. 3.099). 1. Bendrojo pagrindinio kapitalo formavimas (BPKF) ▼B a) Apibrėžimas ▼M6 2.118. BPKF sudaro per tam tikrą laikotarpį gamintojų rezidentų įsigytas ilgalaikis turtas, atėmus netekimus ir pridėjus tam tikrus nesukurto turto vertės padidėjimus dėl gamintojo arba institucinių vienetų gamybinės veiklos (ESS 2010 3.125–3.129). Ilgalaikis turtas yra sukurtas turtas, daugiau nei vienus metus naudojamas gamybai (plg. ESS 2010, 3.124 ir 7.1 priedą). ▼B b) Svarba visai nacionalinei ekonomikai 2.119. Nacionalinės ekonomikos BPKF suprantamas kaip bendrojo vidaus produkto (BVP), sukurto per ataskaitinius metus, dalis, skirta gamybos procese kaip gamybos priemonė naudoti ilgiau kaip vienerius metus (atskirai nuo privačių ar viešųjų namų ūkių galutinio vartojimo, eksporto ir atsargų pokyčių). Todėl į nacionalinės ekonomikos BPKF neįtraukiamos prekės, kurios, nors ir pagamintos praeityje ir priskirtos nacionaliniam produktui, ataskaitiniais metais naudojamos kitai paskirčiai. Paskirties arba nuosavybės pasikeitimas nereiškia, kad tokios prekės tampa vidaus produkto dalimi antrą kartą ir jokiu būdu nekeičia visos nacionalinės ekonomikos bendros pagrindinio kapitalo masės. Tačiau šių sandorių įtraukimas yra svarbus atliekant analizę pagal vienarūšes šakas, ekonominės veiklos rūšis arba sektorius. 2.120. Jeigu, pasikeitus nuosavybei, pasikeičia ir panaudojimas (t. y. prekės nebenaudojamos kaip pagrindinis turtas), sumažėja nacionalinės ekonomikos pagrindinis turtas. Labiausiai paplitę pavyzdžiai — tai naudotas autotransportas, kurį namų ūkiai perka iš gamintojų vienetų, naudoti laivai, parduodami kitoms šalims, o taip pat gamybos priemonės, kurios išskirstomos ir skiriamos tarpiniam panaudojimui. Kadangi šiais atvejais naujas panaudojimas yra nacionalinio produkto dalis (galutinis vartojimas, eksportas arba kitas panaudojimas, priklausomai nuo prekių, pagamintų iš laužo, rūšies), BPKF turi būti sumažintas. Būtent todėl ►M6 ESS 2010 ◄ naudojama esamų pagamintų prekių grynųjų įsigijimų sąvoka BPKF apskaičiuoti: šioje eilutėje atsižvelgiama į kapitalo netekimus, t. y. atsižvelgiama į pagrindinio kapitalo sumažėjimą. 2.121. Esamų prekių grynieji įsigijimai gali būti teigiami, kitaip tariant rodyti visos ekonomikos pagrindinio turto padidėjimą. Taip yra tada, kai, pavyzdžiui, naudoti automobiliai, kurie nacionaliniame produkte jau buvo nurodyti kaip galutinis vartojimas, įsigyjami naudoti kaip pagrindinis kapitalas. Kadangi esamų investicinių prekių pardavimai viršija pirkimus, visos nacionalinės ekonomikos grynieji įsigijimai yra neigiami. Tačiau, jeigu BPKF suskirstomas pagal vartotojų šakas, kai kurių šakų grynieji įsigijimai gali būti teigiami. c) Nuosavybės perdavimo kriterijus ▼M6 2.122. Ekonomikos sektorių arba šakų BPKF nustatymas pagrįstas nuosavybės (įsigijimo, netekimo) kriterijumi, o ne prekių panaudojimo kriterijumi. Reikėtų pažymėti, kad ilgalaikis turtas, įsigytas finansine nuoma (o ne tiesiog nuomojamas), yra traktuojamas kaip nuomininko (jeigu nuomininkas yra gamintojas), o ne nuomotojo, kuris išlaiko finansinį turtą, prilygstantį hipotetiniam reikalavimui, turtas (plg. 2.109 d ir ESS 2010 15 skyrių dėl to, kaip skiriamos įvairios ilgalaikio vartojimo priekių nuomos formos) ( 21 ). ▼B 2.123. ►M6 Nuosavybės kriterijaus taikymas priklauso nuo statistinės sistemos, kuria remiantis apskaičiuojamas BPKF. ◄ Jeigu tai pirkėjų duomenys, teoriškai neturi būti jokių sunkumų (išskyrus praktinį sunkumą traukti į apskaitą visus investuotojus). Tačiau dažnai (ir tai itin būdinga žemės ūkiui) skaičiavimams naudojama gamybos priemonių gamintojų informacija apie jų produkciją arba pardavimus. Be tų atvejų, kai nėra aišku, ar produktas priklauso gamybos priemonių eilutei ar ne, taip pat sunku nustatyti faktinį pirkėją, kadangi gamybos priemonių pobūdis leidžia tik nuspėti, kas yra vartotojas. Todėl žemės ūkyje yra rizikos, kad bus traukiamos į apskaitą ir tos gamybos priemonės, kurias įsigijo ne žemės ūkio valdos, o komercinės įmonės jų nuomai be operatorių. d) Įsigijimai ▼M6 2.124. Ilgalaikio turto įsigijimas apima įsigytą naują arba esamą ilgalaikį turtą (nupirktą, įgytą natūrinių mainų sandoriais, gautą kaip kapitalo pervedimai natūra arba įgytą pagal finansinę nuomą), gamintojo pagamintas ir savo reikmėms pasiliktas ilgalaikis turtas, ilgalaikio turto ir nesukurto materialiojo turto didelio masto patobulinimai, natūralus žemės ūkio turto augimas (gyvulių ir sodinių) bei sąnaudos, susijusios su nesukurto turto nuosavybės perdavimu (plg. ESS 2010, 3.125 a). ▼M6 ————— ▼B 2.126. ►M6 Ilgalaikio vartojimo prekių, kurios reikalingos pradiniam įrengimui, pirkimas arba gamyba savo reikmėms laikoma pagrindinio kapitalo formavimu. ◄ Pavyzdžiui, alaus daryklos ar vyno gamyklos butelių atsargos (neįskaitant nesuperkamų butelių) yra prekių masė, kuri traukiama į apskaitą kaip turtas, nors kiekvieno butelio vertė yra nežymi. Tas pats taikytina ir restoranų kėdėms bei stalams, indams ir stalo įrankiams bei įmonės įrankiams. Pradinis šių prekių įrengimas laikomas pagrindinio kapitalo formavimu: nepaisant to, šiais atvejais nėra skaičiuojamas pagrindinio kapitalo vartojimas, kadangi daroma prielaida, kad po pradinio įrengimo prekių vertė visada išliks tokia pati, kadangi bus nuolatos perkamos jas pakeičiančios prekės, kad būtų kompensuojamos prarastosios arba tos, kurių nebegalima naudoti. Einamieji pakeičiančių prekių pirkimai yra traukiami į apskaitą kaip tarpinis vartojimas. Ši taisyklė, nors ir aiški teoriškai, kartais sunkiai pritaikoma praktiškai, kadangi gamybos arba pardavimų statistiniai duomenys negali aiškiai parodyti, ar atitinkamos prekės buvo nupirktos pradiniam įrengimui ar turimiems gaminiams pakeisti. 2.127. Prekės ir paslaugos, įtrauktos į esamas ilgalaikes gamybos priemones, siekiant jas pagerinti, atstatyti arba rekonstruoti, jų naudojimo laikui prailginti arba jų produktyvumui padidinti, yra traukiamos į apskaitą kartu su gamybos priemonėmis, į kurias jos yra įtrauktos. Šis darbas yra laikomas naujo ilgalaikio turto įsigijimu. Iš esmės ši eilutė apima visas prekes ir paslaugas, įtrauktas į ilgalaikes gamybos priemones, kurios tikrai nepriskiriamos einamajai priežiūrai ir remontui. Laikoma, kad einamoji priežiūra — tai visos paslaugos, kurios, lyginant su įprastu gamybos priemonių naudojimo laiku, turi būti pakartotinai teikiamos gana trumpais intervalais, siekiant išlaikyti priemones tinkamas naudojimui. Ji, pavyzdžiui, apima gamybos priemonių greitai susidėvinčių dalių keitimą, išorinį ir vidinį dažymą ir pan. 2.128. Sumų, išleistų šiai priežiūrai, dydis nelaikomas kriterijumi nustatyti, ar paslauga sukuria turtą, ar yra einamoji priežiūra, kadangi didelės vertės gamybos priemonių atveju netgi einamosios priežiūros paslaugos gali būti itin brangios (plg. 2.109 e). Iš esmės paslaugų, suteiktų esamoms ilgalaikėms gamybos priemonėms, priskyrimas „einamosios priežiūros“ arba „BPKF“ kategorijai turėtų būti nustatomas pagal laiko tarpą, kuris pasibaigs kai paslaugą reikės pakartoti, pvz., dalių, kurios įprastai susidėvi per vienerius metus, tarkim sunkvežimio padangų keitimas laikomas einamąja priežiūra, o variklio keitimas jau laikomas pagrindinio kapitalo formavimu, bet ne todėl, kad jo vertė didesnė, o todėl, kad paprastai variklis keičiamas ne kasmet, o tik po kelių metų. Kai šios rūšies paslauga traukiama į apskaitą turto eilutėje (t. y. laikoma pagrindinio kapitalo formavimu, o ne einamąja priežiūra), vertę galima vienodai paskirstyti per visą naudojimo laiką, taikant pagrindinio kapitalo vartojimo mechanizmą. ▼M6 2.129. 2008 m. NSS nurodyta, kad ilgalaikio turto pagerinimas pagal ilgalaikio turto savybių pokyčių dydį, t. y. pagal esminius jų dydžio, formos, produktyvumo, našumo arba numatomo tarnavimo laiko pokyčius, arba pagal tą faktą, kad pagerinimai nėra tokie pokyčiai, kurie įprastai vyksta kitame tos pačios rūšies ilgalaikiame turte, turėtų būti nustatomas kaip įprastų priežiūros ir remonto programų dalis (plg. 2008 m. NSS, 10.43 ir 10.46). ▼B e) Netekimai ▼M6 2.130. Ilgalaikio turto netekimams priskiriamas ilgalaikio turto savininko atliktas pardavimas, sugriovimas, išmetimas arba sunaikinimas arba ilgalaikio turto perdavimas natūriniais mainais arba kaip kapitalo pervedimas natūra (plg. ESS 2010, 3.125 b ir 3.126). Dėl tokių netekimų paprastai turėtų pasikeisti nuosavybė ir jie turėtų turėti tiesioginį ekonominį tikslą (todėl ilgalaikis turtas, kurį sugriauna, išmeta arba sunaikina jų savininkas, kad jo nebebūtų galima ekonomiškai panaudoti, prie šių netekimų nėra priskiriamas) (plg. 2008 m. NSS, 10.38). Tačiau kai kurie netekimai gali išlikti tame pačiame instituciniame vienete; taip yra tais atvejais, kai gyvulius paskerdžia ūkininkas ir sunaudoja jo šeima. ▼B f) Bendrojo pagrindinio kapitalo formavimo vertinimas 2.131. BPKF yra vertinamas pirkėjų kainomis (įskaitant nuosavybės perdavimo sąnaudas, įrengimo ir kitus pervedimo mokesčius) arba, jeigu sukurtas savo reikmėms, jis vertinamas panašaus ilgalaikio turto bazinėmis kainomis (bazinė kaina gali būti gaunama iš patirtų išlaidų sumos). Netekimai turėtų būti traukiami į apskaitą pardavimo kaina, kuri turėtų atitikti pirkėjų kainą atėmus sąnaudas, patirtas perduodant turto nuosavybę, įrengimo ir perdavimo mokesčius (plg. 2.130). g) Nuosavybės perdavimo sąnaudos 2.132. Turto nuosavybės perdavimo sąnaudos sudaro turtą įsigijusio BPKF, net jeigu tam tikras sąnaudas apmoka pardavėjas. Jas sudaro sąnaudos, patirtos siekiant perimti turtą (įrengimo ir transporto išlaidos ir pan.), mokesčiai ir komisiniai tarpininkams (advokatams, ekspertams ir pan.) bei mokesčiai, mokėtini už tarpines paslaugas, kurios buvo suteiktos perduodant turto nuosavybę. 2.133. Turtą įsigijusio BPKF sudaro įsigytų prekių vertė (neįskaitant perdavimo sąnaudų) pridėjus visas patirtas su įsigijimu susijusias perdavimo sąnaudas. Priešingai, pardavėjo BPKF sudaro tik parduotų prekių vertė (neįskaitant perdavimo sąnaudų) ( 22 ). Jeigu turtas nėra sukurtas (pavyzdžiui, žemė arba patentuotas turtas — tarkime, gamybos teisės) ir nėra įtrauktas į BPKF, šios sąnaudos turi būti atskirtos nuo šio turto įsigijimų ar netekimų ir traukiamos į apskaitą kitoje eilutėje kaip turtą įsigijusio BPKF. h) BPKF ir turto vertės pokytis 2.134. Balansas, kuriame pagal straipsnius nurodomos turimo turto ir prisiimtų įsipareigojimų vertės, teikia informacijos apie įvairias turto vertės pokyčių sudedamąsias dalis. ►M6 Kaip nustatyta balanse (plg. ESS 2010, 7.12 ir 7.13), turto vertės pokytį per ataskaitinį laikotarpį galima būtų apibūdinti taip: ◄



Turto vertė ataskaitinio laikotarpio pabaigoje – Turto vertė ataskaitinio laikotarpio pradžioje = BPKF – Pagrindinio kapitalo vartojimas + Kiti apimties pokyčiai + Nominalus turimo turto vertės padidėjimas (atėmus sumažėjimą) 2.135. Nominalus turimo turto vertės padidėjimas (atėmus sumažėjimą) atitinka turimo turto vertės padidėjimą (atėmus sumažėjimą), susikaupusį per nagrinėjamą laikotarpį ir atsiradusį pasikeitus turto, kurio ekonominės ir fizinės (kiekybinės ir kokybinės) savybės per tą patį laikotarpį nepakito, kainai. Šie pokyčiai traukiami į apskaitą perkainojimo sąskaitoje. 2.136. Kiti turto apimties pokyčiai yra srautai, kurie leidžia traukti į apskaitą gamtos turtų atradimą, pablogėjimą ar sumažėjimą bei ypatingų įvykių pasekmes, kurios gali pakeisti turto teikiamą naudą. Kalbant apie žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies turtą, apimties pokyčius galima suskirstyti į tris pagrindines kategorijas: — ypatingi nuostoliai arba nuostoliai dėl stichinių nelaimių (žemės drebėjimų, karų, sausrų, epidemijų ir pan.), — numatomo turto nuvertėjimo (vertinamo pagal pagrindinio kapitalo vartojimą) ir faktiškai nustatyto nuvertėjimo (dėl nenumatyto senėjimo, žalos, pablogėjimo ir atsitiktinių įvykių, dėl kurių nuvertėjimas yra didesnis nei numatyta) skirtumas, ▼M7 — ilgalaikio turto klasifikavimo arba struktūros pokyčiai: pvz., žemės ūkiui skirtos žemės ekonominės paskirties pokyčiai, melžiami gyvuliai, skirti mėsos gamybai (plg. 2.149 punkto 1 išnaša), arba žemės ūkio pastatai, kurie buvo pakeisti privačiam arba kitokiam ekonominiam panaudojimui. ▼B 2.137. Todėl BPKF ir pagrindinio kapitalo vartojimas (plg. 3.098–3.106) nėra vieninteliai elementai, į kuriuos būtina atsižvelgti analizuojant turto vertės pokyčius. i) BPKF elementai ▼M6 2.138. ESS 2010 išskiriami keli elementai, kurie turi būti traukiami į apskaitą kaip BPKF (plg. ESS 2010, 3.127): — būstas, — kiti pastatai ir statiniai, įskaitant pagrindinius žemės gerinimus, — mašinos ir įranga, pvz., laivai, automobiliai ir kompiuteriai, — ginklų sistemos, — auginami biologiniai ištekliai, pvz., medžiai ir gyvuliai, — nesukurto turto, pvz., žemės, sutarčių, nuomos sutarčių ir licencijų, nuosavybės teisių perdavimo sąnaudos, — MTTP, įskaitant nemokamai teikiamas šias paslaugas, — mineralinių išteklių žvalgymas ir vertinimas, — kompiuterių programinė įranga ir duomenų bazės, — pramogų, literatūros ar meno kūrinių originalai, — kitos intelektinės nuosavybės teisės. 2.139. ŽŪES skiriamos šios BPKF elementų rūšys: — sodiniai, iš kurių gaunami pakartotiniai produktai, — ilgalaikio turto gyvuliai, — ilgalaikis turtas, išskyrus žemės ūkio turtą: — technika ir kitos gamybos priemonės, — transporto įrenginiai, — ūkio pastatai (negyvenamosios paskirties), — kiti statiniai, išskyrus žemės gerinimą (kiti pastatai ir statiniai ir pan.), — kita (kompiuterių programinė įranga ir pan.), — pagrindinis žemės gerinimas, — sąnaudos, susijusios su nuosavybės teisės į nesukurtą turtą, pvz., žemę ar gamybos teises, perdavimu, — MTTP, apimanti specializuotų vienetų mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą bei mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą savo gamybai. ▼B 2.140. Žemės ūkio turto BPKF yra susijęs su dviejų rūšių turtu (sodiniais ir gyvūnais), kuris naudojamas pakartotinai ir nuolat tokiems produktams kaip vaisiai, kaučiukas, pienas ir pan. gaminti: vaismedžiai, vynmedžiai, apynių laukai, uogų sodiniai ir šparagų lysvės. Kalėdų eglučių sodiniai (iš kurių gatavas produktas gaunamas tik vieną kartą) nėra ilgalaikis turtas kaip ir javai bei daržovės. Prie gyvūnų, kurie laikomi ilgalaikiu turtu, priskiriami veisliniai gyvūnai, melžiami galvijai, dėl vilnos auginamos avys ir darbiniai gyvūnai (skerstini gyvūnai, įskaitant naminius paukščius, nelaikomi ilgalaikiu turtu). ▼M6 j) Sodiniai, iš kurių gaunami pakartotiniai produktai 2.141. Remiantis ESS 2010 (3.125), sodinių BPKF atitinka subrendusių gamtos turtų, kurie duoda pakartotinius produktus (pvz., vaismedžių), įsigijimų atėmus netekimus vertę, pridėjus natūralų tokių gamtos turtų augimą, kol jie pasiekia brandą (t. y. sukuria produktą) per atitinkamą ataskaitinį laikotarpį. ▼B 2.142. Šis BPKF apibrėžimas atitinka: — išlaidas naujiems sodiniams (naujiems arba atnaujintiems) per ataskaitinį laikotarpį, įskaitant sumas, išleistas jauniems sodiniams prižiūrėti per ataskaitinį laikotarpį (per pirmuosius trejus metus), — sodinių vidinės vertės padidėjimą iki jų subrendimo, — sąnaudas, susijusias su nuosavybės perdavimu žemės ūkio vienetams keičiantis brandą pasiekusiais sodiniais. 2.143. Pirmieji du BPKF elementai sodiniuose atitinka BPKF žemės ūkio produkciją savo poreikiams. ▼M6 2.144. Sodinių netekimai (traukiami į apskaitą kaip neigiamas BPKF) gali būti dviejų rūšių: tai gali būti nuolatinių sodinių pardavimas kitiems (žemės ūkio) vienetams. Šiuo atveju ŽŪES traukiamos į apskaitą tik sąnaudos, susijusios su nuosavybės perdavimu. Kita galimybė – sodinių kirtimas. Tačiau šiuo atveju, vadovaujantis bendruoju netekimų apibrėžimu, iškirsti sodiniai turi turėti tiesioginį ekonominį panaudojimą; kitaip tariant, reikalingas priešpriešinis įrašas, traukiant į apskaitą prekių ir paslaugų panaudojimą (pavyzdžiui, pardavimas įmonėms, kurių specializacija – medienos pardavimas ( 23 )). Antruoju atveju sodinių netekimai, traukiami į apskaitą kaip neigiamas BPKF, turėtų būti lygūs tik nedidelei sumai. ▼B 2.145. Todėl daugumoje atvejų (t. y. išskyrus antrąjį, apibūdintą 2.144), išrovimų vertė neturi būti atimama iš investicijų į sodinius vertės. Investicijos, skirtos esamiems sodiniams atnaujinti, turėtų būti traktuojamos kaip investicijos, o ne įprastos priežiūros sąnaudos. 2.146. Sodinių išrovimo traktavimą reikėtų analizuoti pagal pagrindinio kapitalo vartojimo apskaičiavimą. Remiantis ►M6 ESS 2010 ◄ , sodinių atveju pagrindinio kapitalo vartojimas atitinka sodinių nusidėvėjimą, kai jie pasiekia brandą. Todėl sodinių išrovimas ( 24 ) turėtų būti aiškinamas taip: — įprasto sodinių augimo laikotarpio pabaigoje atliekamas išrovimas atitinka sodinius, išimtus iš turto. Į šį išrovimą atsižvelgiama traukiant į apskaitą pagrindinio kapitalo vartojimą per sodinių produktyvų laikotarpį, — „ypatingas“ išrovimas — tai išrovimas, atliekamas nesibaigus įprastam sodinių augimo laikotarpiui dėl įvairių (ekonominių, strateginių ir pan.) priežasčių. Jis turėtų būti aiškinamas kaip realaus (efektyvaus) nuvertėjimo ir įprasto nuvertėjimo skirtumas, matuojamas pagal pagrindinio kapitalo vartojimą. Šis nuvertėjimo perteklius turėtų būti traukiamas į apskaitą „kitų turto apimties pokyčių“ sąskaitoje (kaupiamojoje sąskaitoje), kuri neįtraukiama į ŽŪES. 2.147. Todėl sodinių vertės pokytį per ataskaitinį laikotarpį sudaro šios keturios sudedamosios dalys (plg. 2.134): — BPKF, kuris atitinka įsigijimų ir netekimų vertės skirtumą per ataskaitinį laikotarpį, kaip apibrėžta 2.141–2.145, — pagrindinio kapitalo vartojimas, kuris rodo sodinių nuvertėjimą, kaip apibrėžta 2.146, — kiti „apimties“ pokyčiai, kuriuose atsižvelgiama į nenumatytų įvykių įtaką sodiniams (pvz., ypatingų išrovimų) ir kurie traukiami į apskaitą „kitų turto apimties pokyčių“ sąskaitoje (plg. 2.136 ir 2.146 pateiktą apibrėžimą), — ►M6 ◄ kaupiamųjų sąskaitų perkainojimo sąskaitoje (plg. 2.135 pateiktą apibrėžimą). turimo turto vertės padidėjimą (atėmus sumažėjimą), kuris rodo vertės pokytį dėl kainų kitimo per ataskaitinį laikotarpį ir kuris traukiamas į apskaitąESS 2010kaupiamųjų sąskaitų perkainojimo sąskaitoje (plg. 2.135 pateiktą apibrėžimą). ▼M6 2.148. Darbas auginamų augalų turte, t. y. sodiniuose, traukiamas į apskaitą kaip įmonių, kurios specializuojasi atlikdamos šios rūšies žemės ūkio rangos darbus (paruošiant dirvožemį, tiekiant mašinas, įrenginius, darbo jėgą ir pan.) pardavimai arba kaip savo reikmėms sukurtų ilgalaikių gamybos priemonių produkcija (plg. 1.75). ▼B k) Ilgalaikio turto gyvuliai 2.149. Gyvulių BPKF atitinka šiuos elementus: — metinis gyvulių augimas (kol pasiekia brandą), — gyvulių įsigijimai (importas) atėmus netekimus (paskerdimas ( 25 ) ir eksportas), — sąnaudos, susijusios su nuosavybės perdavimu vykstant prekybai tarp žemės ūkio vienetų ( 26 ). 2.150. Remiantis ►M6 ESS 2010 ◄ , gyvulių BPKF rodo gyvulių įsigijimų (natūralaus augimo ir importo) per metus, įskaitant atsiradusius dėl gamybos savo poreikiams, ir gyvulių netekimų (paskerdimui ( 27 ), eksportui ar bet kuriam kitam galutiniam panaudojimui) skirtumą, prie kurio pridedamos nuosavybės perdavimo sąnaudos ( 28 ). Gyvulių BPKF vyksta per visą gyvulių gyvenimą. Iš pradžių BPKF daugiausia sudaro natūralus gyvulių augimas. Kai gyvuliai pasiekia brandos amžių, BPKF daugiausia apskaičiuojamas pagal netekimus (pardavimus skerdimui arba eksportui). Importas, eksportas ir su nuosavybės perdavimu susijusios sąnaudos yra gyvulių BPKF sudedamosios dalys, kurios, tikėtina, vyksta per visą gyvulio naudingumo laikotarpį. Natūralus gyvulių augimas (o ne BPKF kaip visuma) yra ilgalaikių gamybos priemonių, kurias sudaro gyvuliai, žemės ūkio gamyba savo poreikiams. ▼M6 2.151. Gyvulių BPKF vertinimas sudaro tik vieną turto vertės pokyčio elementą. Iš tiesų gyvulių BPKF galima įvertinti tik per gyvulių skaičiaus pokytį, vertinamą kiekvienos gyvulių kategorijos vidutine kaina per kalendorinius metus (kiekybinis metodas), jeigu tenkinami šie reikalavimai: — nėra nominalaus turimo turto vertės padidėjimo arba sumažėjimo (t. y. reguliarios kainų ir gyvulių populiacijos skaičiaus tendencijos), — nėra jokių kitų apimties pokyčių (t. y. nėra nuostolių dėl stichinių nelaimių ir nėra klasifikavimo pokyčių ir pan.), Kitą apskaičiavimo metodą (tiesioginį metodą) sudaro kiekvienos gyvulių kategorijos papildymų ir išėmimų srautų vertinimas atitinkamomis kainomis: be įsigijimų ir netekimų, taikant šį metodą reikia atsižvelgti į valdų papildymus (ypač gimimus) ir išėmimus iš valdų. ▼B 2.152. Todėl gyvulių BPKF paprastai negalima vertinti pagal gyvulių verčių ataskaitinio laikotarpio pabaigoje ir pradžioje skirtumą. Gyvulių BPKF apskaičiavimo taisyklė tiesiogiai priklauso nuo metodo, taikomo trims gyvulių vertės pokyčio elementams traukti į apskaitą ir vertinti (išskyrus BPKF), o ypač nuo pagrindinio kapitalo vartojimo elemento. ►M6 Tai yra nukrypimas nuo ESS 2010. ◄ ▼M6 2.153. Pagal NSS teoriškai reikėtų skaičiuoti gyvulių pagrindinio kapitalo vartojimą ( 29 ). Iš tiesų gyvulių pagrindinio kapitalo vartojimas atitinka numatomo gyvulių, naudojamų gamybai, produktyvumo mažėjimo vertinimą. Šis sumažėjimas savo ruožtu atsispindi atnaujintoje būsimų pajamų už šiuos gyvulius vertėje. Tačiau atsižvelgiant į praktinius pagrindinio kapitalo vartojimo vertinimo sunkumus (apskaičiavimo parametrų apibrėžimas yra labai sudėtingas, plg. 3.105 ir 3.106), produktyvių gyvulių pagrindinio kapitalo vartojimas neturėtų būti skaičiuojamas. ▼B 2.154. Gyvulių BPKF galima vertinti įvairiais metodais. Taikant nuolatinio inventorizavimo metodą galima labai tiksliai įvertinti kiekvieną BPKF elementą, apibrėžtą 2.149 (natūralus gyvulių augimas, importas, pardavimai skerdimui ir eksportui, su nuosavybės perdavimu susijusios sąnaudos). Nepaisant to, tam reikia daugybės duomenų (pvz., produktyvių gyvulių kainų per jų naudingumo laikotarpį). Tas pats pasakytina ir apie gyvulių auginimo ciklu pagrįstus metodus. Todėl reikia taikyti paprastesnį metodą, net jeigu jis yra ne toks tikslus. 2.155. Rekomenduojamas metodas pagrįstas netiesioginio apskaičiavimo būdu ( 30 ). Jis paremtas gyvulių skaičiaus pokyčio apskaičiavimu ir šiomis dviem prielaidomis: — gyvulių kainos yra pastovios ir įprastai prognozuojamos, todėl kiekiams vertinti galima naudoti vidutinę metinę kainą, neįskaitant turimo turto vertės padidėjimo ar sumažėjimo, — galima apskaičiuoti ypatingus nuostolius (kiekiais ir kainomis). 2.156. BPKF vertinimą sudaro šių elementų suma:



BPKF = Gyvulių skaičiaus pasikeitimas per ataskaitinį laikotarpį, vertinamas vidutine metine kaina P + Skerdimo nuolaida + Kiti produktyvių gyvulių nuostoliai + Su nuosavybės perdavimu susijusios sąnaudos. 2.157. Sąvoka „skerdimo nuolaida“ reiškia gyvulių, kurie vertinami kaip produktyvūs (kaina, kurią būtų galima pavadinti „kapitalo“ kaina), vertės ir tų pačių gyvulių, kurie vertinami kaip skerdimui skirti gyvuliai (t. y. skerdyklos pardavimo kaina), vertės skirtumą jų išėmimo iš produktyvių gyvulių metu. 2.158. Sąvoka „kiti produktyvių gyvulių nuostoliai“ apima dviejų rūšių nuostolius: — ypatingus produktyvių gyvulių, kurie pasiekė brandą, nuostolius, — gyvulių, produktyviai naudojamų iki gyvenimo pabaigos (natūralios mirties) vertę. 2.159. Nuostolių, traukiamų į apskaitą BPKF apskaičiuoti, vertė atitinka gyvulių vertės kaina, vyraujančia laikotarpio pradžioje, ir gyvulių netekimų vertės skirtumą. Šie netekimai vertinami gyvulių, kurie paskerdžiami (t. y. skirti parduoti arba vartoti savo poreikiams), pardavimo kaina. Jie taip pat gali būti nulinės vertės, jeigu jie neturi ekonominio panaudojimo (pvz., jeigu jų netenkama ir pan.). 2.160. Sąvokos „kiti produktyvių gyvulių nuostoliai“ ir „skerdimo nuolaida“ atitinka srautus, kurie traukiami į apskaitą balanso „kitų turto apimties pokyčių“ sąskaitoje. Jie teikia sąsają tarp skirtingų turto vertės pokyčių sudedamųjų dalių ir BPKF bei užtikrina atitiktį ►M6 ESS 2010 ◄ . Jeigu jie būtų ignoruojami, tikrasis gyvulių BPKF dydis būtų nepakankamai įvertintas. 2.161. Gyvulių pagrindinio kapitalo sukūrimo savo poreikiams, kuris atitinka natūralų gyvulių augimą, vertinimas gaunamas iš gyvulių BPKF apibrėžimo, pateikto 2.149, taikomo gyvulių, kurie dar nevisiškai nesubrendę, kategorijoms: Gamyba savo poreikiams = BPKF + netekimai (skerdimas ir eksportas) – įsigijimai (importas) ( 31 ) – (nuosavybės perdavimo sąnaudos). ▼M6 l) Ilgalaikis turtas, išskyrus žemės ūkio turtą 2.162. Ilgalaikį turtą, išskyrus žemės ūkio turtą (sodinius ir gyvulius), sudaro šie elementai: — technika ir kitos gamybos priemonės, — transporto įrenginiai, — ūkio pastatai (negyvenamosios paskirties), — kita (kiti pastatai ir statiniai, kompiuterių programinė įranga ir pan.). ▼B 2.163. BPKF atitinka šio turto įsigijimą (naujas turtas, sukurtas arba importuotas per ataskaitinį laikotarpį, arba esamas turtas) atėmus perdavimus kitiems vienetams (žemės ūkio arba kitoms ekonominės veiklos rūšims). Reikėtų priminti, kad, jeigu šiame sandoryje dalyvauja du žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies vienetai per tą patį ataskaitinį laikotarpį, du srautai panaikina vienas kitą ir tik nuosavybės perdavimo sąnaudos traukiamos į apskaitą atitinkamoje ilgalaikio turto eilutėje. 2.164. Statybos arba gamybos priemonių (skirtų pardavimui), kurių gamyba tęsiasi kelis laikotarpius, atveju gamybos laikotarpiu atliktų darbų vertė traukiama į apskaitą prie gamintojo atsargų pokyčių kaip nebaigta gamyba. Šios prekės (kilnojamosios arba nekilnojamosios) BPKF netraukiamos į apskaitą tol, kol neperduodama jų nuosavybė. Priešingai, kai ši gamyba yra savo poreikiams, darbai traukiami į apskaitą kaip BPKF per visą gamybos laikotarpį (plg. 2.025). 2.165. Turtas, kurio ekonominis panaudojimas pasikeičia be nuosavybės pasikeitimo (pvz., kai ūkio pastatas naudojamas ne žemės ūkio gamybos veiklai), nėra traukiamas į apskaitą kaip turto netekimas. Šie pokyčiai traukiami į apskaitą „kitų turto apimties pokyčių“ sąskaitoje. ▼M6 m) Pagrindinis žemės gerinimas 2.166. Pagrindiniai nesukurto materialiojo turto gerinimai daugiausia atitinka žemės gerinimą (geresnė žemės kokybė ir didesnis derlingumas dėl drėkinimo, drenažo ir potvynio prevencijos priemonių ir pan.) ir turėtų būti traktuojami kaip bet kuris kitas BPKF (ESS 2010, 3.128). ▼B 2.167. Šios investicijos atitinka išlaidas žemei gerinti ir ją paruošti kitokiam produktyviam panaudojimui, išskyrus išlaidas einamajai priežiūrai (plg. 2.127–2.129). Šias išlaidas turi patirti žemės savininkai arba šių išlaidų rezultatas turi tapti jų nuosavybe. ►M6 Tai visų pirma susiję su išlaidomis tokiems infrastruktūros darbams, kaip valymas, lyginimas, drenažas, drėkinimas ir konsolidavimas (plg. ESS 2010, 3.128 ir 2008 m. NSS, 10.79–10.81). ◄ n) Sąnaudos, susijusios su nesukurto turto nuosavybės perdavimu 2.168. Sąnaudos, susijusios su nesukurto turto nuosavybės perdavimu, reiškia žemės ir kito nesukurto materialiojo turto (pvz., patentuoto turto, gamybos teisių ir pan.) žemės ūkio vienetų įsigijimus. Šie įsigijimai nėra traukiami į apskaitą kaip BPKF (jie įrašomi kitoje kapitalo sąskaitos eilutėje, kadangi įsigyjamas nesukurtas turtas). Kaip BPKF (turtą įsigijusio, ne pardavusio) traukiamos į apskaitą tik sąnaudos, susijusios su nuosavybės perdavimu). ▼M6 o) Moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra 2.168.1 Moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra yra sistemingai vykdomo kūrybinio darbo, siekiant sukaupti daugiau žinių, ir panaudoti šias žinias naujai jas pritaikant, išlaidų vertė. Išskyrus atvejus, kai vertę galima pagrįstai įvertinti, ji paprastai nustatoma kaip sąnaudų, taip pat ir nesėkmingiems moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai, suma (plg. ESS 2010 7.1 priedą). ▼B o) Prekės ir paslaugos, nepriskiriamos BPKF 2.169. Toliau išvardytos prekės ir paslaugos nepriskiriamos BPKF: ▼M6 a) smulkūs įrankiai, darbo drabužiai, atsarginės dalys ir įrenginiai, net jeigu šių prekių įprastas naudojimo laikotarpis daugiau kaip vieneri metai; kadangi jos yra reguliariai atnaujinamos ir siekiant laikytis verslo apskaitos praktikos, šie prekių pirkimas yra laikomas tarpiniu vartojimu (plg. 2.105 ir 2.106); ▼B b) vykdoma priežiūra ir remontas (plg. 2.127–2.129) klasifikuojami kaip tarpinis vartojimas; ▼M6 c) reklamos, rinkos tyrimų ir pan. paslaugos. Šių paslaugų pirkimas priskiriamas tarpiniam vartojimui (plg. 2.108 d); ▼B d) ilgalaikio vartojimo prekės, kurias namų ūkiai įsigijo savo buities poreikiams tenkinti; kadangi šios prekės nenaudojamos gamybai, jos yra traktuojamos kaip galutinis vartojimas; e) gyvuliai, kurie laikomi atsargomis: penimi gyvuliai, auginami skerdimui, įskaitant naminius paukščius; f) turimo ilgalaikio turto vertės padidėjimas ir sumažėjimas (traukiamas į apskaitą perkainojimo sąskaitoje, plg. 2.135); g) ilgalaikio turto nuostoliai dėl katastrofinių įvykių (galvijų ligų ir pan.) arba force majeure (potvyniai, audros ir pan.) (plg. 2.045 ir 2.136). 2.170. Ilgalaikių gamybos priemonių, tuo pat metu naudojamų profesiniams ir privatiems tikslams (pavyzdžiui, automobilių), vertė traukiama į apskaitą pagal du galimus jų naudojimo būdus; iš dalies kaip BPKF ir iš dalies kaip galutinis vartojimas. 2. Atsargų pokyčiai a) Atsargų ir atsargų pokyčio apibrėžimas 2.171. Atsargas sudaro visos prekės, kurios nėra pagrindinio kapitalo dalis ir kurias konkrečiu momentu turi gamintojų vienetai. Skiriamos dvi atsargų rūšys: sąnaudų atsargos ir produkcijos atsargos: — Sąnaudų atsargas sudaro žaliavos ir medžiagos, kurios vėliau bus panaudotos kaip tarpinės gamybos proceso sąnaudos. Paprastai šių produktų vartojimas apskaičiuojamas pirkimus (ar kitas įsigijimo formas) kompensuojant atsargų pokyčiais per ataskaitinį laikotarpį (plg. 2.021). — Produkcijos atsargas sudaro gatavų produktų ir gamintojo nebaigtos gamybos atsargos. Į jas atsižvelgiama apskaičiuojant produkciją. Produkcijos atsargas sudaro: — gatavi ekonominės veiklos rūšies produktai: tai prekės, kurių gamintojai neketina perdirbti prieš išsiųsdami jas kitai ekonominei paskirčiai. Žemės ūkio atveju jiems priskiriami augalų produktai, alyvų aliejus, vynuogių misa, gyvulių produktai ir ne žemės ūkio prekės, pagamintos vykdant neatskiriamą nepagrindinę veiklą, — nebaigta gamyba: tai ne visiškai baigta gamyba. ŽŪES jai priskiriamas vynas, skerstini gyvuliai, visi viščiukai ir kiti naminiai paukščiai (įskaitant veislinius naminius paukščius) bei kiti gyvūnai, išskyrus tuos, kurie laikomi pagrindiniu kapitalu. Reikėtų paminėti, kad metinėse ekonominėse sąskaitose augantys augalai (plg. 2.012) nėra laikomi nebaigta gamyba. 2.172. Augančių augalų nepriskyrimas nebaigtai gamybai yra pagrįstas Europos žemės ūkio atveju, kadangi daugumos augalų gamybos ciklas trumpesnis už ataskaitinį laikotarpį. Taip pat manoma, kad jų įrašymas derliaus nuėmimo metu užtikrina pakankamą nuoseklumą su gamybos išlaidų apskaita, kuris turi būti išlaikomas analizuojant veiklos pajamas (plg. 2.012). Kai derliaus nuėmimas, dirvos paruošimas ir sėjimas vykdomas skirtingais ataskaitiniais laikotarpiais, laikotarpio, per kurį buvo patirtos išlaidos, sąskaitose rodomas buhalterinis nuostolis, o derliaus nuėmimo — buhalterinis pelnas. Tačiau šis apskaitos metodas gali būti priimtas, nes, jeigu nuo vienų metų iki kitų sąlygos išliks tokios pačios, gali būti nustatytas apytikris balansas, kadangi išlaidos per tą patį laikotarpį kompensuojamos pelnu už ankstesnių metų derliaus pardavimą. Toks kompensavimas nevyksta tik iš esmės pasikeitus gamybai arba esant itin prastam derliui. Esant tokioms aplinkybėms, galima nurodyti produkciją traukti į apskaitą kaip nebaigtą gamybą (taip pat žr. 2.013). 2.173. Reikėtų pastebėti, kad paslaugos nėra įrašomos kaip atsargos, išskyrus paslaugas, įtrauktas į prekių, kurios laikomos atsargomis, pirkimo vertę. 2.174. Remiantis ►M6 ESS 2010 ◄ , atsargų pokyčiai vertinami iš atsargų papildymų vertės atėmus atsargų išėmimų vertę ir visus pasikartojančius atsargų prekių nuostolius. b) Atsargų pokyčių įrašymo laikas ir vertinimas 2.175. Atsargų papildymas turėtų būti vertinamas atsargų papildymo dieną, o išėmimai — kainomis, kurios dominuoja išėmimo iš atsargų metu. Atsargų papildymų ir išėmimų apskaitos (ir vertinimo) laikas turėtų atitikti kitų produktų sandorių (produkcijos ir tarpinio vartojimo) laiką. 2.176. Bazinė kaina — tai kaina, taikoma atsargų pokyčiams įvertinti (gatavų produktų arba nebaigtos gamybos papildymams, išėmimams arba pasikartojantiems nuostoliams). Kalbant apie nebaigtos gamybos papildymus, kaina turėtų būti nustatoma taikant koeficientą, apskaičiuotą visas gamybos sąnaudas, patirtas iki laikotarpio pabaigos, padalijus iš bazinės panašaus gatavo produkto kainos. ►M6 Kita vertus, nebaigtos gamybos papildymų vertę galima nustatyti pagal gamybos savikainos vertę, pridėjus apskaičiuotą likutinį perteklių arba (numatomas) mišriąsias pajamas (plg. ESS 2010, 3.47 ir 3.48). ◄ 2.177. ►M6 ESS 2010 ◄ atsargų papildymams ir išėmimams traukti į apskaitą rekomenduojama taikyti nuolatinio inventorizavimo metodą. Tačiau šis sprendimas negali būti taikomas visais atvejais, atsižvelgiant į tai, kad sunku gauti informacijos apie papildymus ir išėmimus. Siekiant apskaitą suderinti su nuolatinio inventorizavimo metodu, ►M6 ESS 2010 ◄ rekomenduojama taikyti „kiekybinį“ metodą, pagal kurį atsargų pokyčiai vertinami kaip atsargų apimties pokyčių ataskaitinio laikotarpio pradžioje ir pabaigoje skirtumas, taikant tuo laikotarpiu galiojusias vidutines kainas. Tačiau šis metodas gali būti taikomas tik tada, jeigu per nagrinėjamą laikotarpį kainos išlieka stabilios arba jeigu atsargose laikomi kiekiai ir kainos per ataskaitinį laikotarpį didėja arba mažėja pastoviu greičiu. 2.178. Šis „kiekybinis metodas“ negali būti taikomas augalininkystei, kadangi gamybos proceso eigoje sukurti kiekiai ir kainos bei pasiūlos ir paklausos struktūra kinta. ►M6 Ši žemės ūkiui būdinga problema yra pripažįstama ESS 2010 (plg. 3.153 c). ◄ 2.179. Reikėtų atminti, kad atsargų pokytis, kaip nustatyta 2.174, yra tik viena atsargų vertės pokyčio per ataskaitinius metus sudedamoji dalis. Iš tiesų yra pagrindinė apskaitos lygtis, leidžianti sujungti atsargų turto pradinį ir galutinį likutį:



Galutinių atsargų vertė ataskaitinio laikotarpio pabaigoje taikomomis kainomis – Pradinių atsargų vertė ataskaitinio laikotarpio pradžioje taikomomis kainomis = Atsargų pokytis (papildymai – išėmimai – pasikartojantys nuostoliai) + nominalus turimo turto vertės padidėjimas (atėmus sumažėjimą) + kiti apimties pokyčiai 2.180. Šis nominalus turimo turto vertės padidėjimas ir sumažėjimas bei kiti apimties pasikeitimai ( 32 ) turėtų būti įtraukiami ne vertinant produkciją, bet į kitų turto pokyčių sąskaitą (atitinkamai į perkainojimo sąskaitą ir į kitų turto apimties pokyčių sąskaitą). 2.181. Pagrindinė atsargų pokyčio ŽŪES vertinimo problema susijusi su augalų produktais. Tai yra sezoniniai produktai, kurie įtraukiami į atsargas tik po derliaus, o iš atsargų išimami per kelis mėnesius po derliaus nuėmimo ir dažnai tęsiasi kitais ataskaitiniais metais. Jų kaina taip pat gali itin smarkiai skirtis skirtingais laikotarpiais, o kartais net ir per tą patį laikotarpį. c) Gyvulių ir gyvūninės kilmės produktų atsargų pokyčiai 2.182. Vertinant gyvulių atsargų pokyčius, nesvarbu, ar gyvuliai šalyje buvo auginami nuo pat gimimo, ar buvo importuoti jauni ir auginami bei penimi šalyje. Kai importuotus gyvulius perima valda, kuri juos toliau augina nacionalinėje teritorijoje, gyvuliai yra „nacionalizuojami“ ir vėliau priskiriami vietos gamybai. 2.183. Norint įvertinti pokyčius bandoje ataskaitinio laikotarpio pabaigoje, reikia skirti „atsargų“ bandą nuo „ilgalaikio turto“ bandos (plg. 2.140 ir 2.202). Turėtų būti laikoma, kad pirmos kategorijos gyvulio vertė bazinėmis kainomis yra gamybos sąnaudų per skirtingos gyvulių klasės vidutinio gyvulio gyvenimą iki ir įskaitant ataskaitinį laikotarpį suma, pridėjus apskaičiuotą likutinį perteklių arba apskaičiuotas mišrias pajamas (plg. 2.176). Jeigu gyvulys į nacionalinę teritoriją buvo įvežtas iki laikotarpio, pirkėjų kaina įvežimo metu gali būti laikoma atitinkančia gamybos sąnaudų iki tos dienos sumą. 2.184. Kadangi gyvulių kainos keičiasi gana reguliariai, gyvulių atsargų pokytį galima įvertinti taikant paprasto apvalinimo metodą, kuriuo neįtraukiamas nominalus turimo turto vertės padidėjimas (atėmus sumažėjimą). Kiekvienos gyvulių kategorijos populiacijos pokytis per ataskaitinius metus padauginamas iš vidutinės kainos, galiojusios per ataskaitinį laikotarpį. d) Sezoninių produktų atsargų pokytis 2.185. Sezoniniai produktai (plg. 2.178 ir 2.181) — tai produktai, kuriems taikant kiekybinį metodą negaunamas geras nuolatinės inventorizacijos suapvalinimas, kadangi jų kainos ir kiekiai kinta nereguliariai. Taikant kiekybinį metodą, nominalus turimo turto padidėjimas arba sumažėjimas gali būti įtrauktas į atsargų pokyčio vertinimą. Galimas sprendimas — atsargų pokyčio vertinimas per laikotarpį, kuris yra trumpesnis už ataskaitinį laikotarpį (pavyzdžiui, kiekvieną ketvirtį). Tokiems tarpiniams laikotarpiams būtų būdingos vienodesnės kainų ir kiekių tendencijos. Nepaisant to, šios rūšies metodą dažnai sunku taikyti, nes trūksta pagrindinių duomenų. ▼M6 2.186. Kitas sezoninių produktų atsargų vertinimo metodas – tai saugomų prekių kainų tendencijos nagrinėjimas. Sandėliuojamos prekės kaina gali pasikeisti dėl mažiausiai trijų priežasčių (2008 m. NSS, 6.143): — gamybos procesas trunka pakankamai ilgai, todėl prieš pristatant (gana seniai) atliktam darbui taikomos diskonto normos, — su laiku jos fizinės savybės gali pagerėti arba pablogėti, — jos pasiūlai arba paklausai įtakos turi sezoniniai veiksniai ir dėl to jos kaina per metus reguliariai ir prognozuojamai keičiasi, nors jos fizinės savybės gali nesikeisti, 2.187. Kainos, kuria produktai perkeliami į atsargas, ir kainos, kuria jie išimami iš atsargų, skirtumas turėtų atspindėti papildomą produkcijos vertę, sukurtą sandėliuojant prekes (2008 m. NSS, 6.143), nes produktai, išimti iš atsargų praėjus keliems mėnesiams nuo derliaus nuėmimo, ekonomine prasme skiriasi nuo produktų, kurie ką tik perkelti į atsargas. Toks produktų vertės padidėjimas neturėtų būti skaičiuojamas kaip nominalus turimo turto vertės padidėjimas. ▼B 2.188. Remiantis skirtingomis atsargų vertės pokyčio sudedamosiomis dalimis ir veiksniais, nulemiančiais saugomų produktų kainų pokyčius, ir atsižvelgiant į tai, kad vertinant sezoninę produkciją sunku visiškai atmesti turimo turto vertės padidėjimą arba sumažėjimą, rekomenduojama taikyti du metodus. Jie skiriasi tuo, kaip aiškinama sandėliavimo veikla ir kada traukiamas į apskaitą prekių vertės pasikeitimas dėl jų sandėliavimo. Pirmasis metodas — tai pamatinis metodas, taikomas vertinant sezoninės žemės ūkio gamybos produkciją ir atsargų pokyčius. Antrąjį metodą galima taikyti specialiais atvejais (dažniausiai produktams, kurių kainos sunkiai prognozuojamos). 2.189. Taikant pamatinį metodą, atsargų pokytis nustatomas kaip metų produkcijos vertės ir tų pačių metų pardavimų (ir kitokio panaudojimo) vertės skirtumas ( 33 ). Jis pagrįstas prielaida, kad prekybos metų pabaigoje (kitų kalendorinių metų pirmo pusmečio pabaigoje) nelieka jokių atsargų. Taikant šį metodą, visa produkcija, kuri gaunama per metus n, tiesiogiai įvertinama taikant prekybos metų svertinę vidutinę kainą (n/n+1) ir atimant visų pardavimų (ir kitokio panaudojimo) per kalendorinius metus n, kurie atitinka derliaus nuėmimo metus ( 34 ), vertę pardavimo (arba kitokio panaudojimo) metu taikomomis kainomis. 2.190. Taikant pamatinį metodą, sandėliavimo veikla traktuojama kaip veiksnys prekių kainai sandėliavimo metu padidinti. Todėl daromas skirtumas tarp sandėliavimo veiklos ir jos poveikio produktų kainoms. Vertės padidėjimas dėl sandėliavimo yra „numatytas“, kadangi jis priskiriamas metų n (t. y. derliaus nuėmimo metų, net jeigu pardavimai vyksta dvejus kalendorinius metus) produkcijai ir todėl galima pakankamai aiškiai numatyti kainų tendencijas, nes jas nulemia gana reguliarūs ir prognozuojami pasikeitimai (plg. 2.186). 2.191. Taikant šį metodą galima sumažinti nominalaus turimo turto vertės padidėjimo arba sumažėjimo įtraukimą į produkcijos vertinimą. Jis užtikrina produkcijos vertės ir kiekių skaičiavimo nuoseklumą ir leidžia išvengti produkcijos įrašymo remiantis nebaigta gamyba (tam reikia duomenų apie atsargas kalendorinių metų pradžioje ir pabaigoje ir jų atitinkamų kainų). Be to, tai leidžia sąskaitas parengti palyginamosiomis kainomis. 2.192. Antrąjį metodą rekomenduojama taikyti specialiais atvejais, kai produktų kainas sunku prognozuoti (pavyzdžiui, vaisių, daržovių, bulvių ir alyvų aliejaus) ir kai tokių produktų sandėliavimas žemės ūkio valdose pasiekia ekonomiškai didelius kiekius. Šis metodas nėra toks tikslus kaip pamatinis metodas, leidžiantis į produkcijos vertinimą neįtraukti turimo turto vertės padidėjimo ir sumažėjimo. Jį taikant laikoma, kad sandėliavimo veikla yra gamybos proceso tąsa. Sandėliuojamų prekių kainų padidėjimo įtraukimas atidedamas ir priskiriamas tiems metams, kuriais prekės buvo sandėliuojamos. 2.193. Taikant antrąjį metodą, sezoninė produkcija apskaičiuojama tiesiogiai kaip pardavimų, kitokio panaudojimo ir atsargų pokyčių suma. Atsargų pokyčiai apskaičiuojami vertinant atsargas ataskaitinio laikotarpio pabaigoje ir pradžioje pagal jų dabartines kainas. 2.194. Reikėtų pastebėti, kad šie du metodai skiriasi tuo, kaip vertinamas atsargų pokytis, tačiau pardavimai vertinami taip pat (bazinėmis kainomis taikomomis kaip prekės išimamos iš atsargų). e) Vyno (iš tos pačios valdos išaugintų vynuogių) atsargų pokyčiai 2.195. Vynas — tai produktas, kuris dažniausia keletą metų laikomas kol pasensta ir subręsta. Per šį laikymo laikotarpį pasikeičia jo kokybė. Šią sandėliavimo veiklą valdoje galima laikyti vyno gamybos proceso tąsa, kadangi iš sandėlių išvežamas vynas skiriasi nuo įvežto vyno. Todėl laikomas vynas turėtų būti traktuojamas kaip nebaigta gamyba, o tada nustatomas vertės padidėjimas turėtų būti laikomas produkcijos padidėjimu, kuris bėgant laikui nuolat matuojamas. 2.196. Vyno vertė gali pasikeisti dėl trijų veiksnių: pasikeitus jo kokybei, pasiūlos ir paklausos struktūrai (t. y. santykinėms jauno ir brandinto vyno kainoms) ir apskritai padidėjus kainoms. Vyno vertės pokytis dėl pirmų dviejų veiksnių turėtų būti įtraukiamas į produkcijos vertinimą, tačiau vyno kainos padidėjimas dėl bendro vynų kainų padidėjimo turėtų būti atspindimas ne produkcijos vertėje, o traktuojamas kaip turimo turto vertės padidėjimas (traukiamas į apskaitą perkainojimo sąskaitoje). 2.197. Vyno vertės padidėjimas turėtų būti įrašomas į produkcijos vertę per visą senėjimo procesą, tačiau tai reikštų, kad reikia turėti labai daug duomenų apie vyno atsargų struktūrą pagal pagaminimo metus, kokybę ir gamybos vietą bei apie atitinkamų vyno kainų raidą. Kadangi šių duomenų valstybėse narėse paprastai nėra, buvo sukurti du praktiniai metodai, leidžiantys ŽŪES apytikriai apskaičiuoti vyno vertės padidėjimą dėl senėjimo. Nors šie du metodai nėra itin tikslūs konceptualia prasme, panašu, kad, atsižvelgus į esamą duomenų trūkumą, jie yra priimtini. Kiekviena valstybė narė metodą pasirenka priklausomai nuo jos vynininkystės ekonominės veiklos rūšies ir statistinės sistemos struktūros. 2.198. Vyno vertės padidėjimo dėl senėjimo numatymas: taikant pirmąjį metodą, vertinami vyno, kurį laikys gamintojas, atsargų papildymai naudojant vynų, kurie jau yra išlaikyti, pardavimo kainas, galiojančias antrajame pusmetyje. Laukiamas vertės padidėjimas numatomas derliaus nuėmimo metų produkcijoje. Šis padidėjimas yra tik dalinis, kadangi šie vynai vertinami ne tikrąja jų pardavimo kaina, bet kitų tos pačios rūšies, tačiau senesnių, vynų kaina. Tikrosios pardavimo kainos ir atsargų papildymui vertinti naudojamos kainos skirtumas nėra įskaitomas į produkcijos vertę, kadangi jis laikomas turimo turto vertės padidėjimu (pastaba: šis skirtumas apima infliacijos poveikį). Kadangi pagal šį metodą nedaromas skirtumas tarp saugomo ir parduoto vyno priklausomai nuo derliaus nuėmimo metų, daroma prielaida, kad kokybiško vyno rinka yra vienoda vyno amžiaus prasme. 2.199. Vyno senėjimo apskaitos vėlinimas: taikant antrąjį metodą, atsargų papildymai vertinami „neišlaikyto“ vyno kaina derliaus nuėmimo metu ir nebaigtos vyno gamybos papildymas (t. y. kainos padidėjimas dėl išlaikymo, nepriklausomai nuo bendro vyno kainų pasikeitimo poveikio) nepaskaitomas tol, kol išlaikytas vynas neparduodamas. Kadangi pardavimai vertinami vidutine metų kaina, bet kuris vertės padidėjimas nuo derliaus metų iki pardavimo metų įrašomas prie pardavimo metų produkcijos (ir todėl nepaskirstomas laike). Šiam metodui reikia daugiau duomenų apie vyno atsargų struktūrą, kadangi daroma prielaida, kad atsargų paskirstymas (ir išėmimai iš atsargų) yra žinomas kiekvienais derliaus metais. Nepaisant to, jis leidžia susidaryti tikslesnį vaizdą apie skirtingų metų derliaus pardavimus ir atsargas. 2.200. Nė vienas iš šių dviejų praktinių metodų neleidžia laike paskirstyti vyno vertės padidėjimo dėl išlaikymo: pagal vieną metodą padidėjimas traukiamas į apskaitą iš anksto, pagal kitą — vėliau. Šis trūkumas laikytinas nedideliu abiem atvejais, jeigu daroma prielaida, kad yra tam tikras „išlaikyto“ vyno gamybos stabilumas laiko prasme. Pirmąjį metodą geriau taikyti tada, kai vidutinis išlaikymo laikotarpis trumpas. 3. Gyvulių kaip „BPKF“ arba „atsargų pokyčių“ apskaita 2.201. Kaip minėta 2.140 ir 2.151, gyvulių skaičiaus pokyčiai (žemės ūkio statistiniais tikslais) traukiami į apskaitą kaip BPKF arba atsargų pokyčiai, priklausomai nuo gyvulių rūšies. a) Apibrėžimas 2.202. Gyvulių BPKF susijęs su gyvuliais, t. y. ilgalaikiu turtu, pakartotinai ir visą laiką naudojamais gamybos procesams. Jie auginami dėl produkcijos, kurią jie tiekia reguliariai, ir prie jų priskiriami, pavyzdžiui, veisliniai gyvuliai, melžiami gyvuliai, darbiniai gyvuliai, avys ir gyvuliai, auginami dėl vilnos. Priešingai, gyvuliai, kurie laikomi atsargomis, — tai gyvuliai, atsiradę per einamąjį arba ankstesnį laikotarpį, laikomi siekiant juos vėliau parduoti arba panaudoti kitokiai gamybai. Prie jų priskiriami gyvuliai, kurie auginami dėl jų mėsos, pavyzdžiui, skerstini gyvuliai ir naminiai paukščiai. b) Gyvulių importo apskaita 1. Gyvuliai, kurie laikomi ilgalaikiu turtu: 2.203. Jeigu importo metu gyvulius buvo galima aiškiai įvardyti kaip ilgalaikį turtą, jie traukiami į apskaitą tik kaip BPKF įsigijimai (plg. 2.149 ir 2.150). Žinoma, kaip žemės ūkio BPKF traukiami į apskaitą tik žemės ūkio ekonominės veiklos rūšies įsigyti gyvuliai, o ne, pavyzdžiui, jojamieji arkliai privačiam naudojimui arba kitam tikslui įsigyti gyvuliai. 2. Gyvuliai, kurie laikomi atsargomis: 2.204. Priešingai, jeigu importo metu gyvulius buvo galima aiškiai įvardyti kaip atsargas (t. y. skerstinus gyvulius), jų importas būtų laikomas nebaigtos gamybos atsargų papildymu ir todėl atimamas iš pardavimų (neigiami pardavimai) apskaičiuojant produkciją (plg. 2.069). 3. Taikytinas traktavimas: 2.205. Dažnai remiantis turimais duomenų šaltiniais sunku tinkamai atskirti šias dvi gyvulių kategorijas. Todėl apskaičiuojant produkciją visų importuojamų gyvulių (klasifikuojamų kaip ilgalaikis turtas arba atsargos, išskyrus nedelsiant paskersti importuotus gyvulius) vertė turėtų būti atimama iš pardavimų. Jeigu jie bet kada perkeliami į produktyvių gyvulių bandą (t. y. ilgalaikį turtą), jie traukiami į apskaitą kaip savo poreikiams sukurtos ilgalaikės gamybos priemonės per ataskaitinį laikotarpį, kai įvyksta perkėlimas (kaip ir gyvulių, kurie atsiranda ir auginami šalyje, o vėliau perkeliami į produktyvių gyvulių bandas, atveju) (plg. 2.069 ir 2.070). 2.206. Reikėtų pastebėti, kad nedelsiant paskersti importuoti gyvuliai traukiami į apskaitą kaip nacionalinių skerdyklų importas ir nėra įrašomi į ŽŪES, kadangi pastaroji skirta tik nacionalinio žemės ūkio produkcijai atspindėti. c) Prekybos gyvuliais tarp žemės ūkio vienetų apskaita 2.207. Gyvuliai, kurie laikomi ilgalaikiu turtu: prekyba šiais gyvuliais BPKF traukiama į apskaitą kaip ilgalaikio turto įsigijimai ir netekimai (paslaugos, susijusios su nuosavybės perdavimu, traukiamos į apskaitą pirkėjų kaina). Jeigu pardavimas ir pirkimas vyksta per tą patį ataskaitinį laikotarpį, šie srautai kompensuoja vienas kitą ir kaip BPKF traukiamos į apskaitą tik paslaugos, susijusios su nuosavybės perdavimu (plg. 2.068). 2.208. Gyvuliai, kurie laikomi atsargomis: šie pardavimai ir pirkimai traukiami į apskaitą tik tada, jeigu jie vyksta per du skirtingus ataskaitinius laikotarpius. Su šia prekyba susijusios paslaugos, kurios įtraukiamos į pirkėjų kainą, turėtų būti atimamos iš bendros produkcijos, jeigu prekyba vyksta tuo pačiu ataskaitiniu laikotarpiu (plg. 2.067). 2.209. Kadangi prekyba gyvuliais tarp žemės ūkio vienetų ir gyvulių importas traktuojami ypatingai, nėra „gyvulių ir gyvūninės kilmės produktų“ tarpinio vartojimo. d) Ne žemės ūkio gyvūnai 2.210. Lenktyninių žirgų, jojamųjų arklių, šunų, kačių, narvuose laikomų paukščių, zoologijos sodų ir cirko gyvūnų bei bulių kovoms skirtų bulių auginimas priskiriamas veiklai, apibrėžiančiai žemės ūkio ekonominės veiklos rūšį, nepriklausomai nuo to, ar jie auginami veisimui, mėsos gamybai, laisvalaikio ar sporto renginiams (plg. 1.78). Šių gyvūnų naudojimas paslaugų veiklai priskiriamas žemės ūkio ekonominės veiklos rūšiai tik tada, jeigu tokia veikla žemės ūkio vienetai užsiima kaip neatskiriama nepagrindine veikla. ŽŪES dalimi nelaikomas ne žemės ūkio gyvūnų auginimas vienetuose, kuriems žemės ūkio veikla yra tik laisvalaikio veikla (plg. 1.24). 2.211. Šie gyvūnai gali būti parduodami: — namų ūkiams: šiuo atveju bet kuri paskesnė veikla, naudojant šiuos gyvūnus, nėra susijusi su ŽŪES, — kitoms šakoms: pavyzdžiui, apsaugos šuo, cirko gyvūnas arba lenktyniniai žirgai; jie sudaro juos nusipirkusios šakos pagrindinio kapitalo formavimo dalį.