1971L0393 — LT — 09.10.1998 — 004.001

Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai, ir institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį

►B ANTROJI KOMISIJOS DIREKTYVA 1971 m. lapkričio 18 d. nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus (71/393/EEB) (OL L 279, 20.12.1971, p.7)

iš dalies keičiamas:









▼B

ANTROJI KOMISIJOS DIREKTYVA

1971 m. lapkričio 18 d.

nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus

(71/393/EEB)







EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1970 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą dėl Bendrijos mėginių atrankos ir analizės metodų, vykdant oficialią pašarų kontrolę, įvedimo ( 1 ), ypač į jos 2 straipsnį, kadangi toje direktyvoje reikalaujama, kad oficiali pašarų kontrolė būtų vykdoma taikant Bendrijos mėginių atrankos ir analizės metodus, siekiant patikrinti, ar jie atitinka reikalavimus, kuriuos numato įstatymai ir kiti teisės aktai dėl pašarų kokybės ir sudėties; kadangi 1971 m. birželio 15 d. Komisijos direktyvoje 71/250/EEB ( 2 ) jau nustatyta daugelis Bendrijos analizės metodų; kadangi dėl vėliau pasiektos darbo pažangos patartina priimti antrąją metodų grupę; kadangi šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Pašarų nuolatinio komiteto išvadas, PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:







1 straipsnis

Valstybės narės reikalauja, kad drėgnio, lakios azoto bazės, suminio fosforo ir žalio aliejaus ir riebalų kiekio pašaruose oficialiai kontrolei reikalingos analizės būtų atliekamos taikant metodus, apibūdintus šios direktyvos priede.

▼M2 —————

▼B

2 straipsnis

Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1973 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.

3 straipsnis

Ši direktyva skirta valstybėms narėms.









PRIEDAS

I. DRĖGNIO NUSTATYMAS

1. Tikslas ir taikymo sritis

Šiuo metodu galima nustatyti drėgnį pašaruose. ►M1 Į jį neįeina pieno produktų kaip tiesioginių pašarų analizė, mineralinių medžiagų ir mišinių, daugiausia sudarytų iš mineralinių medžiagų, analizė, gyvulinių ir augalinių riebalų ir aliejų analizė arba aliejingų sėklų ir aliejingų vaisių analizė, apibrėžtos 1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamente Nr. 136/66/EEB ( 3 ) dėl bendros aliejų ir riebalų rinkos organizavimo principų. ◄

Drėgnio nustatymas aliejinių augalų sėklose ir vaisiuose apibūdintas 1968 m. rugsėjo 23 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1470/68 ( 4 ) dėl aliejinių augalų sėklų mėginių ėmimo bei mėginių sudarymo ir riebalų kiekio, priemaišų ir drėgnio jose nustatymo III priede.

2. Metodo esmė

Mėginys džiovinamas nurodytomis sąlygomis, kurios priklauso nuo pašarų pobūdžio. Masės sumažėjimas nustatomas sveriant. Tiriant kietuosius pašarus, kurių drėgnis didelis, būtina atlikti paruošiamąjį džiovinimą.

3. Prietaisai

3.1. Smulkintuvas, pagamintas iš drėgmės nesugeriančių medžiagų, lengvai nuvalomas, kuriuo galima greitai ir vienodai susmulkinti mėginį, prižiūrint, kad jis per daug neįkaistų, ir kuris kiek įmanoma apsaugo mėginį nuo sąlyčio su išorės oru bei atitinka 4.1.1 ir 4.1.2 nustatytus reikalavimus (pvz., plaktukiniai ar vandeniu aušinami mikrosmulkintuvai, sudedami kūginiai malūnėliai, lėtų apsukų ar krumpliaratiniai smulkintuvai).

3.2. 0,5 mg tikslumo analizinės svarstyklės.

3.3. Sausi nerūdijančio metalo ar stikliniai indai su dangčiais, užtikrinančiais sandarumą; darbinis paviršius, ant kurio būtų galima paskleisti mėginį apie 0,3 g/cm2.

3.4. Elektra kaitinama izoterminė džiovinimo spinta (± 1° C), užtikrinanti reikiamą vėdinimą ir greitą temperatūros reguliavimą ( 5 ).

3.5. Reguliuojama elektra kaitinama vakuuminė džiovinimo spinta, kurioje įtaisytas alyvos siurblys ir mechanizmas, kuriuo galima įleisti karšto sauso oro, arba džioviklis (pvz., kalcio oksidas).

3.6. Eksikatorius su stora perforuoto metalo arba porceliano plokšte ir veiksmingu džiovikliu.

4. Matavimas

NB:

Šiame skirsnyje apibūdinti veiksmai turi būti atliekami nedelsiant, vos tik atidarius mėginių pakuotes. Analizė turi būti atliekama bent du kartus.

4.1. Mėginių paruošimas

4.1.1. Pašarai, neįtraukti į 4.1.2 ir 4.1.3

Paimkite bent 50 g mėginio. Jei reikia, sugrūskite arba susmulkinkite tokiu būdu, kad išvengtumėte bet kokio drėgnio pokyčio (žr. 6).

4.1.2. Javai ir kruopos

Paimkite bent 50 g mėginio. Susmulkinkite į daleles, kurių bent 50 % išbyrės per 0,5 mm skersmens skylučių sietelį ir tik 10 % liks neišbyrėję per 1 mm skersmens apvalių akučių sietelį.

4.1.3. Skysti ar tiršti pašarai, daugiausia iš aliejų ir riebalų susidedantys pašarai

Paimkite apie 25 g mėginio, pasverkite 10 mg tikslumu, pridėkite reikiamą kiekį bevandenio smėlio, pasverto 10 mg tikslumu, ir maišykite, kol gausite vientisą produktą.

4.2. Džiovinimas

4.2.1. Pašarai, neįtraukiami 4.2.2 ir 4.2.3

Pasverkite indą su dangčiu (3.3) 0,5 mg tikslumu. Pasverkite 1 mg tikslumu apie 5 g mėginio ir įdėję į pasvertą indą lygiai paskleiskite. Įdėkite neuždengtą indą į džiovinimo spintą, įkaitintą iki 103° C. Kad spintos temperatūra per daug nenukristų, indą dėkite kuo greičiau. Kai spintos temperatūra vėl pasieks 103° C, keturias valandas džiovinkite. Uždenkite indą, išimkite iš džiovinimo spintos, palikite 30–45 min eksikatoriuje (3.6) atvėsti ir pasverkite 1 mg tikslumu.

Pašarus, kuriuose vyrauja aliejus ir riebalai, padžiovinkite džiovinimo spintoje dar 30 min 130° C temperatūroje. Skirtumas tarp dviejų svėrimo rezultatų neturi viršyti 0,1 % drėgmės.

4.2.2. Javai, miltai, kruopos ir rupūs miltai

Pasverkite indą su dangčiu (3.3) 0,5 mg tikslumu. Pasverkite 1 mg tikslumu apie 5 g susmulkinto mėginio ir įdėję į pasvertą indą lygiai paskleiskite. Įdėkite neuždengtą indą į džiovinimo spintą, įkaitintą iki 130° C. Kad spintos temperatūra per daug nenukristų, indą dėkite kuo greičiau. Kai spintos temperatūra vėl pasieks 130° C, dvi valandas džiovinkite. Uždenkite indą, išimkite iš džiovinimo spintos, palikite 30–45 min eksikatoriuje (3.6) atvėsti ir pasverkite 1 mg tikslumu.

4.2.3. Kombinuotieji pašarai, kuriuose yra daugiau negu 4 % sacharozės arba laktozės: paprastieji pašarai, tokie kaip saldžiavaisio pupmedžio ankštys (Ceratonia siliqua), hidrolizuoti javų produktai, salyklas, džiovinti runkelių griežiniai, žuvies skysčio kondensatas ir cukraus žlaugtai; kombinuotieji pašarai, kuriuose yra daugiau negu 25 % mineralinių druskų, įskaitant kristalizacinį vandenį.

Pasverkite indą (3.3) su dangčiu 0,5 mg tikslumu. Pasverkite 1 mg tikslumu apie 5 g mėginio ir įdėję į pasvertą indą lygiai paskleiskite. Įdėkite neuždengtą indą į vakuuminę džiovinimo spintą (3.5), įkaitintą iki 80–85 °C. Kad džiovinimo spintos temperatūra per daug nenukristų, indą dėkite kuo greičiau.

Nustatykite slėgį iki 13,332 kPa (100 mm Hg st.) ir tokiame slėgyje keturias valandas džiovinkite arba su karšto sauso oro srove, arba naudodami džioviklį (20 mėginių reikia apie 300 g). Pastaruoju atveju, pasiekę nurodytą slėgį, išjunkite vakuuminį siurblį. Skaičiuokite džiovinimo laiką nuo to momento, kai džiovinimo spintos temperatūra vėl pakyla iki 80–85° C. Atsargiai sugrąžinkite džiovinimo spintos režimą į atmosferos slėgį. Atidarykite spintą, nedelsdami uždenkite indą, išimkite jį iš spintos, palikite 30–45 min eksikatoriuje (3.6) atvėsti ir pasverkite 1 mg tikslumu. Džiovinkite dar 30 min vakuuminėje džiovinimo spintoje 80–85° C temperatūroje ir dar kartą pasverkite. Skirtumas tarp šių dviejų svėrimų rezultatų neturi viršyti 0,1 % drėgnio.

4.3. Paruošiamasis džiovinimas

4.3.1. Pašarai, neįtraukti į 4.3.2

Kietieji labai drėgni pašarai, kuriuos sunku susmulkinti, turi būti iš anksto džiovinami tokiu būdu:

Pasverkite 50 g nesusmulkinto mėginio 10 mg tikslumu (jei būtina, suspaustus ar aglomeruotus pašarus galima stambiai sutrupinti) ir įdėkite į tinkamą indą (pvz., ant 20x12 cm aliuminio plokštelės su 0,5 cm krašteliu). Džiovinkite džiovinimo spintoje 60–70° C temperatūroje, kol drėgnis sumažės iki 8–12 %. Išimkite iš džiovinimo spintos, valandą vėsinkite neuždengtą laboratorijoje ir pasverkite 10 mg tikslumu. Nedelsdami susmulkinkite, kaip nurodyta 4.1.1, ir išdžiovinkite, kaip nurodyta 4.2.1 arba 4.2.3, atsižvelgdami į pašarų pobūdį.

4.3.2. Javai

Javai, kurių drėgnis didesnis negu 17 % turi būti iš anksto džiovinami tokiu būdu:

Pasverkite 10 mg tikslumu 50 g nemaltų javų ir įdėkite į tinkamą indą (pvz., ant 20x12 cm aliuminio plokštelės su 0,5 cm krašteliu). 5–7 min džiovinkite džiovinimo spintoje, įkaitintoje iki 130° C. Išimkite iš džiovinimo spintos, dvi valandas neuždengtą vėsinkite laboratorijoje ir pasverkite 10 mg tikslumu. Nedelsdami sumalkite, kaip nurodyta 4.1.2, ir išdžiovinkite, kaip nurodyta 4.2.2.

5. Rezultatų skaičiavimas

Drėgnis mėginio procentais apskaičiuojamas taikant šias formules:

5.1. Džiovinimas, kai nereikia paruošiamojo džiovinimo:

čia:

E = mėginio pradinė masė gramais,

m = sauso mėginio masė gramais.

5.2. Džiovinimas, kai reikia parengiamojo džiovinimo:

čia:

E = mėginio pradinė masė gramais,

M = mėginio masė gramais po parengiamojo džiovinimo,

M' = mėginio masė gramais susmulkinus ar sumalus,

m = sauso mėginio masė gramais.

5.3. Pakartojamumas

Dviejų to paties mėginio lygiagrečiai atliktų matavimų rezultatų skirtumas neturi būti didesnis kaip 0,2 % drėgnio.

6. Pastaba

Jei pasirodo, kad mėginį būtina susmulkinti, ir pastebima, kad tada produkto drėgnis pakinta, pašarų komponentų analizės rezultatus reikia pataisyti pagal mėginio drėgnį pradiniame būvyje.

II. LAKIŲ AZOTO BAZIŲ NUSTATYMAS

A. MIKRODIFUZIJA

1. Tikslas ir taikymo sritis

Šiuo metodu galima nustatyti pašaruose esančių lakių azoto bazių kiekį, išreikštą amoniaku.

2. Metodo esmė

Mėginys ekstrahuojamas vandeniu, o tirpalas skaidrinamas ir filtruojamas. Lakios azoto bazės išstumiamos mikrodifuzijos būdu, naudojant kalio karbonato tirpalą, surenkamos boro rūgšties tirpale ir titruojamas sulfato rūgštimi.

3. Reagentai

3.1. 20 % (w/v) trichloracto rūgšties tirpalas.

3.2. Indikatorius: ištirpinkite 33 mg bromokresolio žaliojo ir 65 mg metilraudonojo 100 ml 95–96 % (v/v) etanolio.

3.3. Boro rūgšties tirpalas: 1 l matavimo kolboje ištirpinkite 10 g boro rūgšties, a.r. 200 ml 95–96 % (v/v) etanolio ir 700 ml vandens. Įpilkite 10 ml indikatoriaus (3.2). Sumaišykite ir, jei reikia, padarykite tirpalą šviesiai raudonos spalvos, papildomai įpildami natrio hidroksido tirpalo. 1 ml šio tirpalo sujungs daugiausia 300 μg NH3.

3.4. Sotusis kalio karbonato tirpalas: ištirpinkite 10 Og kalio karbonato, a. r. 100 ml verdančio vandens. Atvėsinkite, filtruokite.

3.5. Sulfato rūgštis 0,01 mol/l.

4. Prietaisai

4.1. Maišiklis (vartytuvas): apie 35–40 apsisukimų per minutę.

4.2. Stiklinės arba plastikinės Conway kiuvetės (žr. piešinį).

4.3. Mikrobiuretės, sugraduotos 1/100 ml.

5. Matavimas

Pasverkite 10 g mėginio 1 mg tikslumu ir kartu su 100 ml vandens supilkite į 200 ml matavimo kolbą. 30 minučių maišykite vartytuve. Įpilkite 50 ml trichloracto rūgšties tirpalo (3.1), skieskite vandeniu iki žymės, energingai suplakite ir filtruokite per klostuotą filtrą.

Su pipete įlašinkite 1 ml boro rūgšties tirpalo (3.3) į Conway kiuvetės centrinę dalį ir 1 ml mėginio filtrato į kiuvetės išorinį žiedą. Iš dalies uždenkite tepalu pateptu dangčiu. Greitai įlašinkite 1 ml sočiojo kalio karbonato tirpalo (3.4) į išorinį žiedą ir uždenkite taip, kad į kiuvetę nepatektų oro. Atsargiai pasukinėkite kiuvetę apie ašį horizontalioje plokštumoje taip, kad abu reagentai susimaišytų. Palikite inkubacijai kambario temperatūroje bent 4 valandas, arba 40° C temperatūroje 1 valandą.

Naudodamiesi mikrobiurete (4.3), titruokite lakias bazes boro rūgšties tirpale su 0,01 mol/l sulfato rūgštimi (3.5).

Atlikite tuščiąjį bandymą laikydamiesi tos pačios darbo tvarkos, bet be analizuojamo mėginio.

6. Rezultatų skaičiavimas

1 ml H2SO4 0,01 mol/l atitinka 0,34 mg amoniako.

Rezultatus išreikškite mėginio masės procentais.

Pakartojamumas

Dviejų lygiagrečiai atliktų to paties mėginio matavimų rezultatai negali skirtis daugiau kaip:

10 % santykinės vertės, kai amoniako kiekis mažesnis negu 1,0 %;

0,1 % absoliučios vertės, kai amoniako kiekis 1,0 % ir daugiau.

7. Pastaba

Jei amoniako kiekis mėginyje viršija 0,6 %, skieskite pradinį filtratą.

B. DISTILIAVIMO BŪDAS

1. Tikslas ir taikymo sritis

Šiuo metodu galima nustatyti lakių azoto bazių kiekį, išreikštą amoniaku, žuvies miltuose, kuriuose beveik nėra karbamido. Jį galima taikyti tik mažesniems negu 0,25 % amoniako kiekiams.

2. Metodo esmė

Mėginys ekstrahuojamas vandeniu, o tirpalas skaidrinamas ir filtruojamas. Lakios azoto bazės išskiriamos virimo temperatūroje, pridedant magnio oksido, ir surenkamos tam tikrame kiekyje sulfato rūgšties, kurios perteklius atvirkščiai titruojamas natrio hidroksido tirpalu.

3. Reagentai

3.1. 20 % (w/v) trichloracto rūgšties tirpalas.

3.2. Magnio oksidas, a.r.

3.3. Priešpučio emulsija (pvz., silikonas).

3.4. Sulfato rūgštis 0,05 mol/l.

3.5. Natrio hidroksido tirpalas 0,1 mol/l.

3.6. 0,3 % (w/v) metilraudonojo tirpalas 95–96 % (v/v) etanolyje.

4. Prietaisai

4.1. Maišiklis (vartytuvas): apie 35–40 apsisukimų per minutę.

4.2. Kjeldalio tipo distiliavimo aparatas.

5. Matavimas

Pasverkite 10 g mėginio 1 mg tikslumu ir supilkite kartu su 100 ml vandens į 200 ml matavimo kolbą. 30 minučių maišykite vartytuve. Įpilkite 50 ml trichloracto rūgšties tirpalo (3.1), skieskite iki žymės su vandeniu, gerai suplakite ir filtruokite per klostuotą filtrą.

Paimkite tiek skaidraus filtrato, kiek reikia numanomam lakios azoto bazės kiekiui (paprastai tinka 100 ml). Skieskite iki 200 ml ir pridėkite 2 g magnio oksido (3.2) bei keletą lašų priešpučio emulsijos (3.3). Tirpalas turi būti šarminis pagal lakmusą; priešingu atveju pridėkite šiek tiek magnio oksido (3.2). Išdistiliuokite apie 150 ml tirpalo Kjeldalio aparate ir surinkite distiliatą Erlenmeyerio kolboje su tiksliai išmatuotu 0,05 mol/l sulfato rūgšties tirpalo (3.4) tūriu (25–50 ml). Distiliuodami stenkitės neperkaitinti kraštų. Pavirkite sulfato rūgšties tirpalą dvi minutes, atvėsinkite ir atvirkštinio titravimo būdu nutitruokite sulfato rūgšties perteklių su 0,1 mol/l natrio hidroksido tirpalu (3.5), naudodamiesi metilraudonojo indikatoriumi (3.6).

Atlikite tuščiąjį bandymą, laikydamiesi tos pačios darbo tvarkos, bet be analizuojamo mėginio.

6. Rezultatų skaičiavimas

1 ml H2SO4 0,05 mol/l atitinka 1,7 mg amoniako.

Išreikškite rezultatus mėginio masės procentais.

Pakartojamumas

Skirtumas tarp dviejų lygiagrečių to paties mėginio bandymų rezultatų negali viršyti 10 % amoniako santykinės vertės.

III. SUMINIO FOSFORO KIEKIO NUSTATYMAS

FOTOMETRINIS METODAS

1. Tikslas ir taikymo sritis

Šiuo metodu galima nustatyti suminio fosforo kiekį pašaruose. Jis labiausiai tinka analizuoti produktus, kuriuose nedaug fosforo. Kai kuriais atvejais (kai produkte daug fosforo) galima taikyti gravimetrinį metodą.

2. Metodo esmė

Mėginys mineralizuojamas sausuoju degimu (organiniams pašarams) arba deginimu rūgštyje (mineraliniams junginiams ir skystiems pašarams) ir įdedamas į rūgšties tirpalą. Tirpalas paveikiamas molibdovanadato reagentu. Taip susidariusio geltono tirpalo optinis tankis matuojamas spektrofotometru 430 nm bangų ilgio srityje.

3. Reagentai

3.1. Kalcio karbonatas, a.r.

3.2. Vandenilio chloridas, a.r., ρ = 1,1 kg/l. (apie 6 mol/l).

3.3. Nitrato rūgštis, a.r., ρ = 1,045 kg/l.

3.4. Nitrato rūgštis, a.r., ρ = (1,38–1,42) kg/l.

3.5. Sulfato rūgštis, a.r., ρ = 1,84 kg/l.

3.6. Molibdovanadato reagentas: sumaišykite 200 ml amonio heptamolibdato tirpalo (3.6.1), 200 ml amonio monovanadato tirpalo (3.6.2) ir 134 ml nitrato rūgšties (3.4) 1 litro matavimo kolboje. Skieskite su vandeniu iki žymės. 3.6.1. Amonio heptamolibdato tirpalas: ištirpinkite karštame vandenyje 100 g amonio heptamolibdato tetrahidrato, a.r. (NH4) 6Mo7O24. 4H2O. Pridėkite 10 ml amoniako (ρ = 0,91 kg/l) ir skieskite su vandeniu iki 1 l. 3.6.2. Amonio hipovanadato tirpalas: 2,35 g amonio hipovanadato, a.r. NH4VO3 ištirpinkite 400 ml karšto vandens. Nuolat maišydami, lėtai įpilkite 20 ml praskiestos nitrato rūgšties (7 ml HNO3 (3.4) ir 13 ml H2O) ir skieskite su vandeniu iki 1 l.

3.7. Etaloninis fosforo tirpalas 1 mg/ml: ištirpinkite 4,387 g kalio dihidrofosfato, a.r. KH2PO4 vandenyje. Skieskite su vandeniu iki 1 l.

4. Prietaisai

4.1. Kvarciniai arba porcelianiniai tigliai mėginiui sudeginti.

4.2. Elektrinė mufelinė krosnis su termorele, nustatyta 550° C.

4.3. 250 ml Kjeldalio kolba.

4.4. Matavimo kolbos ir tikslios pipetės.

4.5. Spektrofotometras.

4.6. Apie 16 mm skersmens mėgintuvėliai su 14,5 mm skersmens konusiniais kamščiais; talpa: 25–30 ml.

5. Matavimas

5.1. Tirpalo paruošimas

Atsižvelgdami į mėginio pobūdį, paruoškite tirpalą, kaip nurodyta 5.1.1. arba 5.1.2.

5.1.1. Įprastinė darbo tvarka

Pasverkite 1 g arba daugiau mėginio 1 mg tikslumu. Įdėkite mėginį į Kjeldalio kolbą, įpilkite 20 ml sulfato rūgšties (3.5), suplakite, kad medžiaga visiškai susimaišytų su rūgštimi ir kad neprikibtų prie kolbos kraštų, pakaitinkite ir pavirinkite 10 minučių. Leiskite truputį atvėsti, įpilkite 2 ml nitrato rūgšties (3.4), lengvai pakaitinkite, šiek tiek atvėsinkite, įpilkite dar šiek tiek nitrato rūgšties (3.4) ir vėl užvirinkite. Kartokite šią procedūrą, kol gausite bespalvį tirpalą. Atvėsinkite, įpilkite truputį vandens, dekantuokite skystį į 500 ml matavimo kolbą ir išskalaukite Kjeldalio kolbą karštu vandeniu. Palikite atvėsti, skieskite su vandeniu iki žymės, sumaišykite ir filtruokite.

5.1.2. Mėginiai, kuriuose yra organinės medžiagos ir nėra kalcio ir magnio dihidrofosfatų

Pasverkite apie 2,5 g mėginio 1 mg tikslumu deginimo tiglyje. Maišykite mėginį su 1 g kalcio karbonato (3.1), kol abi medžiagos visiškai susilies. Deginkite krosnyje 550° C ± 5° C temperatūroje, kol gausite baltus ar pilkus pelenus (nesvarbu, jei yra truputis medžio anglies). Perdėkite pelenus į 250 ml cheminę stiklinę. Įpilkite 20 ml vandens ir vandenilio chlorido (3.2), kol baigsis burbuliukų išsiskyrimas. Dar įpilkite 10 ml vandenilio chlorido (3.2). Pastatykite cheminę stiklinę ant smėlio vonios ir garinkite skystį, kol susidarys sausas netirpus kvarcas. Dar kartą ištirpinkite likutį 10 ml nitrato rūgšties (3.3) ir pavirinkite ant smėlio vonios 5 minutes, nelaukdami, kol sausai išgaruos. Dekantuokite skystį į 500 ml matavimo kolbą, keletą kartų išskalaudami stiklinę karštu vandeniu. Palikite atvėsti, skieskite su vandeniu iki žymės, sumaišykite ir filtruokite.

5.2. Nuspalvinimas ir optinio tankio matavimas

Pagal 5.1.1 arba 5.1.2 gauto filtrato alikvotinę dalį skieskite, kad gautumėte ne didesnę kaip 40 μg/ml fosforo koncentraciją. Į mėgintuvėlį (4.6) įpilkite 10 ml šio tirpalo ir 10 ml molibdovanadato reagento (3.6). Išmaišykite ir palikite pastovėti bent 10 minučių 20° C temperatūroje. Išmatuokite optinį tankį spektrofotometru 430 nm bangų ilgio srityje, prieš tirpalą, gautą įdėjus 10 ml molibdovanadato reagento (3.6) į 10 ml vandens.

5.3. Kalibracinė kreivė

Iš etaloninio tirpalo (3.7) paruoškite tirpalus su fosforo koncentracijomis 5 μg/ml, 10 μg/ml, 20 μg/ml, 30 μg/ml ir 40 μg/ml. Paimkite po 10 ml kiekvieno iš šių tirpalų ir pridėkite į juos po 10 ml molibdovanadato reagento (3.6). Išmaišykite ir palikite pastovėti bent 10 minučių 20° C temperatūroje. Išmatuokite optinį tankį, kaip nurodyta 5.2.

Nubrėžkite kalibracinę kreivę, atidėdami optinius tankius prieš atitinkamus fosforo kiekius. Koncentracijoms nuo 0 μg/ml iki 40 μg/ml kreivė bus linijinė.

6. Rezultatų skaičiavimas

Remdamiesi kalibracine kreive, nustatykite fosforo kiekį mėginyje.

Išreikškite rezultatus mėginio masės procentais.

Pakartojamumas

Skirtumas tarp dviejų lygiagrečių to paties mėginio bandymų rezultatų negali būti didesnis negu:

3 % santykine verte, kai fosforo kiekis mažesnis negu 5 %;

0,15 % absoliučia verte, kai fosforo kiekis 5 % ir daugiau.

▼M4

IV. ŽALIŲ ALIEJŲ IR RIEBALŲ NUSTATYMAS

1. Tikslas ir taikymo sritis

Šis metodas taikomas žalių aliejų ir riebalų kiekio nustatymui pašaruose. Metodas netaikomas aliejingosioms sėkloms ir aliejiniams vaisiams, nurodytiems 1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 136/66.

Nelygu pašarų prigimtis ir sudėtis, gali būti naudojamas vienas iš dviejų metodų.

1.1. A metodas – Tiesiogiai ekstrahuojami žali aliejai ir riebalai

Šis metodas taikomas augalinės kilmės pašarams, išskyrus pašarus, kurie patenka į B metodo taikymo sritį.

1.2. B metodas – bendri žali aliejai ir riebalai

Šis metodas taikomas gyvūninės kilmės pašarams ir visiems kombinuotiesiems pašarams. Jis turi būti naudojamas tiriant visas medžiagas (grūdų glitimą, mieles, bulvių baltymus ir supleišėjusius, iškaitintus bei ekstruzijos paveiktus produktus), iš kurių žali aliejai ir riebalai negali būti iki galo pašalinti ekstrakcijos būdu prieš tai neatlikus hidrolizės.

1.3. Rezultatų vertinimas

Visais atvejais, kai rezultatas, gautas taikant B metodą, yra didesnis už rezultatą, gautą taikant A metodą, teisingu yra laikomas rezultatas, gautas taikant B metodą.

2. Metodų esmė

2.1. A metodas

Mėginys ekstrahuojamas petroleteriu. Tirpiklis išgarinamas, o likutis išdžiovinamas ir pasveriamas.

2.2. B metodas

Mėginys veikiamas druskos rūgštimi kaitinant. Mišinys atšaldomas ir filtruojamas. Likutis išplaunamas, išdžiovinamas ir ekstrahuojamas A metodu.

3. Reagentai

3.1. Petroleteris: virimo temperatūra 40–60 °C, bromo kiekio turi būti mažiau kaip 1 mg/100ml, o jo likučio po išgarinimo mažiau kaip 2 mg/100ml.

3.2. Natrio sulfatas, bevandenis.

3.3. Druskos rūgšties tirpalas, c = 3 mol HCl/l.

3.4. Filtravimo priemonė, pvz.: diatomitas, Hyflo-supercel.

4. Prietaisai

4.1. Ekstrahavimo prietaisas. Jei ekstrahavimo prietaisas sujungtas su sifonu (Soksleto aparatas), tirpiklio tekėjimo greitis turi būti toks, kad įvyktų 10 ciklų per valandą; jei prietaisas be sifono, tirpiklio tekėjimo greitis turi būti apie 10 ml per minutę.

4.2. Ekstrahavimo kapsulės, kuriose nėra tirpių petroleteryje medžiagų ir kurių poringumas atitinka 4.1 punkto reikalavimus.

4.3. Džiovinimo spinta – vakuuminė spinta su nustatyta 75 ± 3 °C temperatūra arba džiovinimo spinta su oro cirkuliacija bei nustatyta 100 °C ± 3 °C temperatūra.

5. Matavimas

5.1. A metodas (žr. 8.1)

5 g mėginio, kuris pasveriamas miligramo tikslumu, perkeliamas į ekstrahavimo kapsulę (4.2) ir uždengiamas vatos, iš kurios pašalinti riebalai, kamšteliu.

Kapsulė patalpinama į ekstrahavimo prietaisą (4.1) ir ekstrahuojama 6 valandas petroleteriu (3.1). Petroleterio ekstraktas surenkamas į sausą, prieš tai pasvertą kolbą su pemzos gabaliukais ( 6 ).

Tirpiklis distiliuojamas. Likutis džiovinamas 1,5 val., kolbą laikant džiovinimo spintoje (4.3). Kolba atvėsinama eksikatoriuje ir pasveriama. Džiovinama dar 30 min., kad būtų įsitikinta, ar riebalų ir aliejų svoris išlieka pastovus (svorio skirtumas tarp dviejų gretimų svėrimų turi būti mažesnis nei 1 mg).

5.2. B metodas

2,5 g mėginio, kuris pasveriamas miligramo tikslumu (žr. 8.2), suberiamas į 400 ml menzūrą arba 300 ml kūginę kolbą ir užpilamas 100 ml druskos rūgšties (3.3), įmetami keli pemzos gabaliukai. Menzūra uždengiama laikrodžio stikleliu. Naudojant kūginę kolbą, ji sujungiama su grįžtamuoju kondensatoriumi. Mišinys atsargiai virinamas valandą virš nedidelės ugnies arba ant kaitinimo plytelės. Produktas neturi prilipti prie indo sienelių.

Tirpalas atvėsinamas ir pridedama pakankamai filtravimo priemonės (3.4), kad būtų išvengta riebalų nuostolių filtruojant. Filtruojama per sudrėkintą dvigubą filtravimo popierių, iš kurio pašalinti riebalai. Likutis plaunamas šaltu vandeniu, kol filtratas tampa neutralus. Patikrinama, ar filtrate nėra riebalų. Jų buvimas filtrate rodo, kad mėginys prieš hidrolizę turi būti ekstrahuojamas petroleteriu pagal A metodą.

Dvigubas filtravimo popierius su likučiu padedamas ant laikrodžio stiklelio ir džiovinamas 1,5 val. džiovinimo spintoje su oro cirkuliacija(4.3), esant 100 °C ± 3 °C temperatūrai.

Dvigubas filtravimo popierius su sausu likučiu patalpinamas ekstrahavimo kapsulėje (4.2), kuri užkemšama vatos, iš kurios pašalinti riebalai, kamšteliu. Kapsulė įdedama į ekstrahavimo prietaisą (4.1) ir toliau dirbama, kaip nurodyta 5.1 punkto antroje ir trečioje pastraipose.

6. Rezultatų išraiška

Likučio svoris išreiškiamas procentais mėginyje.

7. Pakartojamumas

Rezultatų skirtumas tarp dviejų lygiagrečiųjų vieno mėginio rezultatų, atliekamų to paties tyrėjo, neturėtų būtų didesnis negu:

— 0,2 % absoliučios reikšmės, kai aliejų ir riebalų kiekis mėginyje yra mažesnis kaip 5 %,

— 4,0 % didesnio rezultato atžvilgiu, kai riebalų kiekis mėginyje sudaro 5–10 %,

— 0,4 % absoliučios reikšmės, kai riebalų kiekis mėginyje sudaro daugiau nei 10 %.

8. Pastabos

8.1. Produktus, turinčius didelį riebalų ir aliejų kiekį, sunku susmulkinti ir paimti jų vidutinį homogeninį mėginį, todėl dirbama, kaip nurodyta toliau. Miligramo tikslumu pasveriama 20 g mėginio ir sumaišoma su 10 g ar daugiau bevandenio natrio sulfato (3.2). Ekstrahuojama petroleteriu (3.1), kaip nurodyta 5.1. Ekstraktas praskiedžiamas iki 500 ml su petroleteriu (3.1) ir sumaišoma. 50 ml tirpalo supilama į nedidelę sausą, prieš tai pasvertą kolbutę su pemzos gabalėliais ( 7 ). Tirpiklis nugarinamas, išdžiovinamas ir atliekama 5.1 punkto paskutinėje pastraipoje aprašyta procedūra. Tirpiklis pašalinamas iš ekstrahavimo kapsulės, likutis susmulkinamas ne didesnėmis kaip 1 mm dydžio dalelėmis, grąžinamas į ekstrahavimo kapsulę (natrio sulfato nedėti) ir atliekamos 5.1 punkto antroje ir trečioje pastraipose nurodytos procedūros. Riebalų ir aliejų kiekis apskaičiuojamas procentais mėginyje pagal tokią formulę: (10 a + b) x 5 čia a = riebalų likučio svoris gramais po pirmojo ekstrahavimo (alikvotinė ekstrakto dalis), b = riebalų likučio svoris gramais po antrojo ekstrahavimo.

8.2. Jei produkte yra nedaug riebalų, mėginio masė gali būti padidinta iki 5 g.

8.3. Naminių gyvūnėlių ėdalas, turintis daug vandens, prieš hidrolizę ir ekstrahavimą prireikus gali būti sumaišomas su bevandeniu natrio sulfatu, kaip ir taikant B metodą.

8.4. Atliekant 5.2 punkte aprašytas procedūras, nufiltruotas likutis veiksmingiau gali būti išplautas ne šaltu, o karštu vandeniu.

8.5. Kai kurių pašarų atveju prireikus laikomasi 1,5 val. riebalų likučio džiovinimo trukmės. Per ilgo džiovinimo vengiama, nes dėl to gali būti gauti sumažinti matavimo rezultatai. Džiovinimui gali būti naudojama mikrobangų krosnelė.

8.6. Išankstinis ekstrahavimas prieš hidrolizę A metodu ir pakartotinis ekstrahavimas B metodu rekomenduojamas tuo atveju, jei žalių aliejų ir riebalų kiekis yra didesnis kaip 15 % Ekstrahavimo trukmė priklauso ir nuo pašarų, ir nuo riebalų ar aliejaus, esančių pašaruose, kilmės.