2008R0273 — LT — 01.07.2013 — 001.001

Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai, ir institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį

iš dalies keičiamas:









▼B

KOMISIJOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 273/2008

2008 m. kovo 5 d.

nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisykles, susijusias su pieno ir pieno produktų analizės bei kokybės vertinimo metodais







EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, atsižvelgdama į 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1255/1999 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo ( 1 ), ypač į jo 10 ir 15 straipsnius, 26 straipsnio 3 dalį, 29 straipsnio 1 dalį ir 31 straipsnio 4 dalį, kadangi: (1) Komisijos reglamente (EB) Nr. 213/2001 ( 2 ) nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 taikymo taisyklės, susijusios su pieno ir pieno produktų analizės bei kokybės vertinimo metodais. Atsižvelgiant į technines naujoves analizės metodų srityje, būtina atlikti papildomus esminius pakeitimus. Todėl siekiant aiškumo bei veiksmingumo ir atsižvelgiant į pakeitimų skaičių bei techninį pobūdį, Reglamentas (EB) Nr. 213/2001 turėtų būti panaikintas ir pakeistas nauju reglamentu. (2) Siekiant užtikrinti, kad būtų griežtai laikomasi pieno ir pieno produktų sudėties bei kokybės reikalavimų, nustatytų taikant Reglamente (EB) Nr. 1255/1999 numatytas priemones, juos būtina tikrinti. (3) Pamatiniai tokių tikrinimų metodai dažnai yra tarptautinių organizacijų, pvz., Europos standartizacijos komiteto (CEN), Tarptautinės pienininkystės federacijos (IDF), Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO) ir Tarptautinės analitikų bendrijų asociacijos (AOAC International) paskelbti metodai, kuriuos tos organizacijos reguliariai atnaujina. Bendrijos taisyklėse Bendrijos pamatinis metodas vienais atvejais nurodomas, kitais – nenurodomas. Siekiant užtikrinti, kad pamatiniai metodai būtų taikomi vienodai, kasmet turėtų būti sudaromas pamatinių metodų sąrašas, ir turėtų būti priimta nuostata, kad prireikus Komisija galėtų sąrašą peržiūrėti. (4) Neturėtų būti atsisakyta įprastinių metodų taikymo. Todėl reikėtų nurodyti jų taikymo būtiniausias sąlygas. (5) Be to, turėtų būti nustatytos bendros procedūros, užtikrinančios vienodą analizės rezultatų vertinimo, aptariamų produktų juslinio vertinimo ir ginčytinų rezultatų pakartotinio nagrinėjimo praktiką. (6) Kai kurioms analizėms atlikti šiuo metu nėra tarptautiniu mastu priimtų ir patvirtintų pamatinių metodų, todėl nėra informacijos apie tarplaboratorinių analizės rezultatų sklaidą. Dėl šios priežasties reikėtų nustatyti Bendrijos metodus, kurie būtų patvirtinti pagal tarptautines taisykles ir būtų taikomi kaip pamatiniai metodai. (7) Komisijos reglamente (EB) Nr. 1898/2005 ( 3 ) nustatomos išsamios Tarybos reglamento (EB) Nr. 1255/1999 įgyvendinimo taisykles, taikomos grietinėlės, sviesto ir koncentruoto sviesto realizavimo Bendrijos rinkoje priemonėms, ir numatoma tam tikromis aplinkybėmis atsekti grietinėlės, sviesto ir koncentruoto sviesto tapatumą, kad būtų galima užtikrinti tinkamą galutinį šių produktų naudojimą. Atsekimas yra svarbi tinkamo schemos funkcionavimo priemonė. Siekiant užtikrinti, kad joje dalyvaujantiems operatoriams būtų taikomos vienodos sąlygos, reikėtų nustatyti bendrus atsekamųjų medžiagų nustatymo metodus. (8) Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 9 straipsnio nuostatomis, gali būti suteikta pagalba iš avių pieno pagamintam sūriui privačiai saugoti. Remiantis to reglamento 31 straipsnio nuostatomis, šiems produktams gali būti suteikiama speciali grąžinamoji išmoka. Sūriai, pagaminti iš avių, ožkų, buivolių pieno ir avių, ožkų bei buivolių pieno mišinio, gali būti įvežami į Bendriją iš tam tikrų trečiųjų šalių taikant lengvatines priemones. Atsižvelgiant į tai būtina atlikti reikiamus patikrinimus, siekiant užtikrinti, kad į minėtus produktus nebūtų įmaišyta karvių pieno. Todėl reikėtų nustatyti Bendrijos pamatinį metodą karvių pienui aptikti, neatmetant ir įprastinių metodų, jei šie atitinka tam tikrus kriterijus. (9) Remiantis 1990 m. spalio 10 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 2921/90 dėl pagalbos už kazeino ir kazeinatų gamybai naudojamą nugriebtą pieną ( 4 ), turi būti nustatyta, kad koliforminių bakterijų nėra. Tarptautiniai pamatiniai metodai koliforminėms bakterijoms aptikti piene ir pieno produktuose yra pateikti ISO 4831. Bendrijos pamatinis metodas koliforminėms bakterijoms aptikti buvo parengtas pagal šį standartą. (10) 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo ( 5 ) yra numatytos skirtingos 2309 pozicijoje klasifikuojamų kombinuotųjų pašarų muitų normos atsižvelgiant į juose esančio pieno produktų kiekį. Siekiant užtikrinti, kad šios taisyklės būtų taikomos vienodai, turėtų būti nustatytas visuotinai pripažintas laktozės kiekio analizes metodas, privalomas taikyti visose valstybėse narėse. (11) Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 nuostatomis, intervencijai skirtas sviestas ir nugriebto pieno milteliai arba pašarams skirti nugriebto pieno milteliai turi atitikti tam tikrus kokybės reikalavimus. Turi būti nustatyti pamatiniai metodai, kuriais būtų galima patikrinti, ar šių reikalavimų laikomasi. (12) Kai kurie metodai įtraukti į šį reglamentą pirmą kartą. Turėtų būti numatytas pakankamos trukmės laikotarpis nuo šio reglamento įsigaliojimo datos, kad laboratorijoms būtų sudarytos sąlygos tinkamai įdiegti ir taikyti šiuos naujus metodus. Kai standartų rengimo organizacija peržiūri I priede nurodytą pamatinį metodą ir jį paskelbia, laboratorijoms turėtų būti skirti šeši mėnesiai analizės procedūroms atnaujinti pagal naują standartą. (13) Šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Pieno ir pieno produktų verslo vadybos komiteto nuomonę, kadangi: PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:







I SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

Taikymo sritis

1. Šiame reglamente nustatomi tam tikri pieno ir pieno produktų cheminės, fizikinės bei mikrobiologinės analizės ir juslinio vertinimo metodai, kurie turi būti taikomi įgyvendinant Reglamente (EB) Nr. 1255/1999 nustatytas bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo priemones, ir šių metodų taikymo taisyklės.

2. Analizei taikytinų pamatinių metodų, kaip nurodyta pirmoje dalyje, sąrašas yra pateiktas šio reglamento I priede.

3. Ne rečiau kaip kartą per metus Komisija šį sąrašą atnaujina Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 42 straipsnyje nustatyta tvarka.

2 straipsnis

Įprastiniai metodai

Atliekant Bendrijos taisyklėmis numatytą analizę, galima taikyti įprastinius metodus, jei jie yra tinkamai suderinami ir nuolat tikrinami pagal pamatinį metodą. Rezultatai turi būti lyginami įvertinant pastoviąją sistemingąją paklaidą, pakartojamumą ir atkuriamumą.

Ginčytinais atvejais lemia pamatiniu metodu gautas rezultatas.

Valstybės narės praneša Komisijai apie įprastinių metodų taikymą atliekant 1 straipsnyje nurodytą analizę.







II SKYRIUS

ANALIZĖS METODAI

3 straipsnis

Siuntos atitikties teisės aktais nustatytai ribinei vertei įvertinimas

Išskyrus atsekamųjų medžiagų analizę, siekiant apibrėžti atitiktį teisės aktais nustatytiems sudėties reikalavimams taikomas šio reglamento II priedas.

4 straipsnis

Juslinis vertinimas

1. Valstybės narės, atlikdamos juslinį pieno ir pieno produktų, išskyrus sviestą, vertinimą, privalo taikyti IDF standarte 99C/1997 nurodytą pamatinį metodą arba kitus panašius metodus, apie kuriuos jos praneša Komisijai.

Vertintojų darbas ir juslinės analizės rezultatų patikimumas tikrinami taikant III priede aprašytas procedūras.

2. Jei sviestas skirtas viešajam saugojimui, vertintojų darbas ir juslinės analizės rezultatų patikimumas tikrinami taikant III priede aprašytas procedūras.

Kaip pamatinis juslinio vertinimo metodas taikoma IV priede aprašyta procedūra.

5 straipsnis

Atsekamosios medžiagos

1. V priede aprašytas analizės metodas yra taikomas kaip pamatinis metodas enanto rūgšties triglicerido kiekiui svieste, lydytame svieste ir grietinėlėje nustatyti.

2. VI priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis metodas vanilinui koncentruotame svieste, svieste ir grietinėlėje nustatyti.

3. VII priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis metodas β-apo-8'-karotino rūgšties etilesterio kiekiui koncentruotame svieste ir svieste nustatyti.

4. VIII priede aprašytas metodas yra taikomas kaip pamatinis β-sitosterolio arba stigmasterolio kiekiui svieste ir koncentruotame svieste nustatyti.

5. Laikoma, kad koncentruotas sviestas, sviestas ir grietinėlė yra atsekami pagal atitinkamas Bendrijos taisykles, jei gauti rezultatai atitinka V priedo 10 bei 11 punktuose ir VI, VII bei VIII priedų 8 punkte pateiktas specifikacijas.

6 straipsnis

Karvių pieno kazeino aptikimas

1. IX priede aprašytas pamatinis analizes metodas yra taikomas siekiant užtikrinti, kad tik iš avių, ožkų ar buivolių pieno arba iš avių, ožkų ar buivolių pieno mišinio pagamintas sūris neturėtų karvių pieno kazeino.

Laikoma, kad yra karvių pieno kazeino, jei jo kiekis analizuojamame mėginyje yra lygus arba didesnis nei IX priede aprašytame pamatiniame mėginyje, kuris turi 1 % karvių pieno.

2. Įprastiniai karvių pieno kazeino aptikimo 1 dalyje nurodytuose sūriuose metodai gali būti taikomi tada, kai:

a) aptikimo riba yra ne didesnė kaip 0,5 %;

b) nėra klaidingų teigiamų rezultatų;

c) karvių pieno kazeinas aptinkamas esant reikiamam jautrumui netgi po ilgų brandinimo laikotarpių, kaip gali pasitaikyti įprastinėmis prekybos sąlygomis.

Jei kuris nors vienas iš pirmiau išvardytų reikalavimų nevykdomas, taikomi IX priede nurodyti pamatiniai metodai.

7 straipsnis

Koliforminių bakterijų aptikimas

Koliforminės bakterijos svieste, nugriebto pieno milteliuose, kazeine ir kazeinatuose aptinkamos taikant X priede aprašytą pamatinį metodą.

8 straipsnis

Laktozės kiekio nustatymas

Laktozės kiekis pagal KN 2309 kodą klasifikuojamuose produktuose nustatomas taikant XI priede aprašytą pamatinį metodą.

9 straipsnis

Fermentinių išrūgų nustatymas

1. Fermentinės išrūgos viešajam saugojimui skirtuose nugriebto pieno milteliuose aptinkamos taikant XII priede aprašytą pamatinį metodą.

2. Fermentinės išrūgos nugriebto pieno milteliuose ir mišiniuose, skirtuose naudoti gyvūnų pašaruose, aptinkamos taikant XII priede aprašytą metodą. Aptikus fermentinių išrūgų, turėtų būti įgyvendintos XIII priedo nuostatos.

10 straipsnis

Pasukų aptikimas

Pasukos nugriebto pieno milteliuose aptinkamos taikant XIV priede aprašytą pamatinį metodą.

11 straipsnis

Antimikrobinių priemonių likučių aptikimas

Antimikrobinių priemonių likučiai nugriebto pieno milteliuose aptinkami taikant XV priede aprašytą pamatinį metodą.

12 straipsnis

Nugriebto pieno miltelių kiekio nustatymas

Nugriebto pieno miltelių kiekis kombinuotuosiuose pašaruose nustatomas taikant XVI priede aprašytą pamatinį metodą.

13 straipsnis

Krakmolo aptikimas

Krakmolas nugriebto pieno milteliuose, denatūruotuose pieno milteliuose ir kombinuotuosiuose pašaruose aptinkamas taikant XVII priede aprašytą pamatinį metodą.

14 straipsnis

Drėgmės kiekio grietinėlės milteliuose nustatymas

Drėgmės kiekis grietinėlės milteliuose nustatomas taikant XVIII priede aprašytą pamatinį metodą.

15 straipsnis

Drėgmės kiekio rūgščiųjų pasukų milteliuose nustatymas

Drėgmės kiekis pašarams skirtuose rūgščiųjų pasukų milteliuose nustatomas taikant XIX priede aprašytą pamatinį metodą.

16 straipsnis

Pieno riebalų grynumo nustatymas

Pieno riebalų grynumas nustatomas taikant XX priede aprašytą pamatinį metodą.







III SKYRIUS

BENDROSIOS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

17 straipsnis

Kokybės užtikrinimas

Analizė atliekama laboratorijose, kurios turi analizės kokybės užtikrinimo sistemą, įskaitant vidines kokybės valdymo procedūras. Neakredituotos laboratorijos ne rečiau kaip vieną kartą per metus dalyvauja kvalifikacijos tikrinimo programose, o jų rezultatai nenukrypsta daugiau kaip 2σR (pamatinio metodo atkuriamumo standartinis nuokrypis) nuo sutartosios vertės. Laboratorijoje laikomas konsultacijoms skirtas naudojamų sistemų išsamus aprašymas.

Laboratorijos, akredituotos pagal 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių ( 6 ) 12 straipsnyje nurodytus standartus, turi būti atleistos nuo įpareigojimo pasitikrinti kvalifikaciją.

18 straipsnis

Mėginių ėmimas ir ginčai dėl analizės rezultatų

1. Mėginiai imami pagal atitinkamą nagrinėjamo produkto reglamentą. Nesant mėginių ėmimo nuostatų, taikomos nuostatos, pateiktos ISO 707IDF 50 Pienas ir pieno produktai. Mėginių ėmimo taisyklės.

2. Laboratorijos analizės rezultatų ataskaitose turi pakakti informacijos rezultatams pagal II ir XXI priedus įvertinti.

3. Pagal Bendrijos taisykles atliekant analizę turi būti imama po du mėginius.

4. Kai gamintojas nesutinka su analizės rezultatais, taikoma XXI priede aprašyta procedūra.

5. Jei per penkias darbo dienas nuo mėginių paėmimo gamintojas gali įrodyti, kad mėginiai buvo netinkamai paimti, jie turi būti paimti iš naujo, jei tai įmanoma. Jei mėginių neįmanoma paimti pakartotinai, partija turi būti priimta.

▼M1 —————

▼M1

19a straipsnis

Pranešimai

2 straipsnyje, 4 straipsnio 1 dalyje ir III priedo C dalyje numatyti pranešimai teikiami remiantis Komisijos reglamentu (EB) Nr. 792/2009 ( 7 ).

▼B

20 straipsnis

Panaikinimas

Reglamentas (EB) Nr. 213/2001 panaikinamas.

Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir aiškinamos pagal XXII priede pateiktą koreliacijos lentelę.

21 straipsnis

Įsigaliojimas

Šis reglamentas įsigalioja trečią dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Jis taikomas nuo 2008 m. kovo 31 d.

Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.









I PRIEDAS

(1 straipsnis)

PAMATINIŲ METODŲ SĄRAŠAS

Indeksas Priedas – nurodyto reglamento priedas, SNM – sausosios neriebalinės medžiagos, PS – peroksidų skaičius, I – išvaizda, S – skonis, K – konsistencija, SBS – suminis bakterijų skaičius, Term – termofilinių bakterijų skaičius, VN – valstybė narė, TPF – Tarptautinė pienininkystės federacija, ISO – Tarptautinė standartizacijos organizacija, IUPAC – Tarptautinė teorinės ir taikomosios chemijos sąjunga, ADPI – Amerikos pienininkystės institutas, SSP – saldintas sutirštintas pienas, SPG – sutirštintas pienas arba grietinėlė.







A DALIS Komisijos reglamentas Produktas Parametras Ribinė vertė (1) Pamatinis metodas Pastaba Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999. Viešasis saugojimas Nesūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 82 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Riebalų rūgštingumas 1,2 mmol/100g riebalų ISO 1740:2004IDF 6:2004 PS (ne daugiau) 0,3 mekv deguonies/1 000 g riebalų ISO 3976:2006IDF 74:2006 1 pastaba Koliforminės bakterijos Neaptinkamos 1 g X priedas 3 pastaba Ne pieno riebalai Neaptinkami atliekant trigliceridų analizę XX priedas Sterolių atsekamosios medžiagos Neaptinkamos, β-sitosterolio ≤ 40 mg/kg VIII priedas Kitos atsekamosios medžiagos: — vanilinas Neaptinkamas VI priedas — β-apo-8'-karotino rūgšties etilesteris ≤ 6 mg/kg VII priedas — enanto rūgšties trigliceridai Neaptinkami V priedas Juslinės charakteristikos Ne mažiau kaip 4 balai iš penkių už I, S ir K IV priedas Vandens dispersija Ne mažiau kaip 4 balai ISO 7586:1985 – IDF 112A:1989 Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999. Privatusis saugojimas Nesūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 82 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Reglamentas (EB) Nr. 2771/1999. Privatusis saugojimas Sūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 80 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM (išskyrus druską) Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Druska Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 15648:2004IDF 179:2004 Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. II skyrius Nesūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 82 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Ne pieno riebalai XX priedas Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Atsekamosios medžiagos: — steroliai Žr. VIII priedą VIII priedas — vanilinas Žr. VI priedą VI priedas — karotino rūgšties etilesteris Žr. VII priedą VII priedas — enanto rūgšties trigliceridai Žr. V priedą V priedas Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005 II skyrius Sūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 80 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Ne pieno riebalai XX priedas Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM (išskyrus druską) Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Druska Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 15648:2004IDF 179:2004 Atsekamosios medžiagos: — steroliai Žr. VIII priedą VIII priedas — vanilinas Žr. VI priedą VI priedas — karotino rūgšties etilesteris Žr. VII priedą VII priedas — enanto rūgšties trigliceridai Žr. V priedą V priedas Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. II skyrius Koncentruotas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 99,8 % masės IDF 24:1964 Vanduo ir SNM Ne daugiau kaip 0,2 % masės ISO 5536:2002IDF 23:2002 (drėgmė) IDF 24:1964 (SNM) Riebalų rūgštingumas 1,2 mmol/100g riebalų ISO 1740:2004IDF 6:2004 PS (ne daugiau) 0,5 mekv deguonies/1 000 g riebalų ISO 3976:2006IDF 74:2006 1 pastaba Ne pieno riebalai Turi nebūti XX priedas Skonis Grynas Kvapas Turi nebūti pašalinių kvapų Kita Turi nebūti neutralizuojančių medžiagų, antioksidantų ir konservantų Atsekamosios medžiagos: — steroliai Žr. VIII priedą VIII priedas — vanilinas Žr. VI priedą VI priedas — karotino rūgšties etilesteris Žr. VII priedą VII priedas — enanto rūgšties trigliceridai Žr. V priedą V priedas Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. II skyrius Grietinėlė Riebalai Ne mažiau kaip 35 % masės ISO 2450:1999IDF 16 C:1987 Ne pieno riebalai XX priedas Atsekamosios medžiagos: — steroliai Žr. VIII priedą 2 pastaba — vanilinas Žr. VI priedą VI priedas — karotino rūgšties etilesteris Žr. VII priedą 2 pastaba — enanto rūgšties trigliceridai Žr. V priedą V priedas Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. III skyrius Koncentruotas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 96 % masės 2 pastaba Ne pieno riebalai XX priedas SNM Ne daugiau kaip 2 % masės 2 pastaba Atsekamosios medžiagos: — stigmasterolis (95 % masės) 15 g/100 kg koncentruoto sviesto VIII priedas — stigmasterolis (85 % masės) 17 g/100 kg koncentruoto sviesto VIII priedas — enanto rūgšties trigliceridai 10,34 kg/t koncentruoto sviesto V priedas — sviesto rūgšties etilesteris ir stigmasterolis — sviesto rūgšties etilesteris — stigmasterolis: VIII priedas 2 pastaba — sviesto rūgšties etilesteris ir enanto rūgšties trigliceridai — sviesto rūgšties etilesteris — enanto rūgšties trigliceridai: V priedas 2 pastaba lecitinas (E 322) Ne daugiau kaip 0,5 % masės 2 pastaba NaC1 Ne daugiau kaip 0,75 % masės ISO 15648:2004IDF 179:2004 Riebalų rūgštingumas 1,2 mmol/100 g riebalų ISO 1740:2004IDF 6:2004 PS (ne daugiau) Ne daugiau kaip 0,5 mekv deguonies/1 000 g riebalų ISO 3976:2006IDF 74:2006 1 pastaba Skonis Grynas Kvapas Turi nebūti pašalinių kvapų Kita Turi nebūti neutralizuojančių medžiagų, antioksidantų ir konservantų Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. IV skyrius Nesūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 82 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Reglamentas (EB) Nr. 1898/2005. IV skyrius Sūdytas sviestas Riebalai Ne mažiau kaip 80 % masės ISO 17189:2003IDF 194:2003 Vanduo Ne daugiau kaip 16 % masės ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM (išskyrus druską) Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 Druska Ne daugiau kaip 2 % masės ISO 15648:2004IDF 179:2004 Reglamento (EB) Nr. 1255/1999 9 straipsnis ir II antraštinė dalis Sūris, pagamintas iš avių ir (arba) ožkų pieno Karvių pienas < 1 % masės IX priedas Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 I priedas – rūgštusis kazeinas Vanduo Ne daugiau kaip 12,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Riebalai Ne daugiau kaip 1,75 % masės ISO 5543:2004IDF127:2004 Laisvasis rūgštingumas Ne daugiau kaip 0,30 ml 0,1 mol/l NaOH tirpalo/g ISO 5547:1978IDF 91:1979 Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 I priedas – fermentinis kazeinas Vanduo Ne daugiau kaip 12,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Riebalai Ne daugiau kaip 1,00 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 Pelenai Ne mažiau kaip 7,50 % masės ISO 5545:1978IDF 90:1979 Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 I priedas – kazeinatai Vanduo Ne daugiau kaip 6,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Pieno baltymai Ne mažiau kaip 88,00 % masės ISO 5549:1978IDF 92:1979 Riebalai ir pelenai Ne daugiau kaip 6,00 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 Surištieji pelenai ISO 5544:1978IDF 89:1979 Pelenai ISO 5545:1978IDF 90:1979 Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 II priedas – rūgštusis kazeinas Vanduo Ne daugiau kaip 10,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Riebalai Ne daugiau kaip 1,50 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 Laisvasis rūgštingumas Ne daugiau kaip 0,20 ml 0,1 mol/l NaOH tirpalo/g ISO 5547:1978IDF 91:1979 SBS (ne daugiau) 30 000/ g ISO 4833:2003 3 pastaba Koliforminės bakterijos Turi nebūti 0,1 g X priedas 3 pastaba Term. (ne daugiau) 5 000/ g ISO 4833:2003 3 ir 4 pastabos Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 II priedas – fermentinis kazeinas Vanduo Ne daugiau kaip 8,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Riebalai Ne daugiau kaip 1,00 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 Pelenai Ne mažiau kaip 7,50 % masės ISO 5545:1978IDF 90:1979 SBS (ne daugiau) 30 000/ g ISO 4833:2003 3 pastaba Koliforminės bakterijos Turi nebūti 0,1 g X priedas 3 pastaba Term. (ne daugiau) 5 000/ g ISO 4833:2003 3 ir 4 pastabos Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 II priedas – kazeinatai Vanduo Ne daugiau kaip 6,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Pieno baltymai Ne mažiau kaip 88,00 % masės ISO 5549:1978IDF 92:1979 Riebalai ir pelenai Ne daugiau kaip 6,00 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 ISO 5544:1978IDF 89:1979 arba ISO 5545:1978IDF 90:1979 SBS (ne daugiau) 30 000/ g ISO 4833:2003 3 pastaba Koliforminės bakterijos Turi nebūti 0,1 g X priedas 3 pastaba Term. (ne daugiau) 5 000/ g ISO 4833:2003 3 ir 4 pastabos Reglamentas (EEB) Nr. 2921/90 III priedas – kazeinatai Vanduo Ne daugiau kaip 6,00 % masės ISO 5550:2006IDF 78:2006 Pieno baltymai Ne mažiau kaip 85,00 % masės ISO 5549:1978IDF 92:1979 Riebalai Ne daugiau kaip 1,50 % masės ISO 5543:2004IDF 127:2004 Laktozė Ne daugiau kaip 1,00 % masės ISO 5548:2004IDF 106:2004 Pelenai Ne daugiau kaip 6,50 % masės ISO 5544:1978IDF 89:1979 arba ISO 5545:1978 – IDF 90:1979 SBS (ne daugiau) 30 000/g ISO 4833:2003 3 pastaba Koliforminės bakterijos Turi nebūti 0.1 g X priedas 3 pastaba Term. (ne daugiau) 5 000/ g ISO 4833:2003 3 ir 4 pastabos Reglamentas (EB) Nr. 2799/1999 Kombinuotieji pašarai ir nugriebto pieno milteliai (NPM) (skirti naudoti pašaruose) Vanduo (rūgščiųjų pasukų milteliai) Ne daugiau kaip 5 % masės XIX priedas Baltymai 31,4 % masės (ne mažiau) neriebalinių sausųjų medžiagų ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Vanduo (NPM) Ne daugiau kaip 5 % masės ISO 5537:2004IDF 26:2004 Riebalai (NPM) Ne daugiau kaip 11 % masės ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Fermentinės išrūgos (NPM) Turi nebūti XIII priedas 6 pastaba Krakmolas (NPM) Turi nebūti XVII priedas Vanduo (mišiniai) Ne daugiau kaip 5 % masės neriebalinių sausųjų medžiagų ISO 5537:2004IDF 26:2004 Riebalai (mišiniai) Komisijos direktyva 84/4/EEB (OL L 15, 1984 1 18, p. 29) Fermentinės išrūgos (mišiniai) Turi nebūti XIII priedas NPM kiekis (galutiniame produkte) Ne mažiau kaip 50 % masės XVI priedas Riebalai (galutiniame produkte) Ne mažiau kaip 2,5 % masės arba 5 % masės Komisijos direktyva 84/4/EEB (OL L 15, 1984 1 18, p. 29) 7 pastaba Krakmolas (galutiniame produkte) Ne mažiau kaip 2 % masės XVII priedas 8 pastaba Varis (galutiniame produkte) 25 ppm Komisijos direktyva 78/633/EEB (OL L 206, 1987 7 26, p. 43) Reglamentas (EB) Nr. 214/2001 NPM (purškiamojo džiovinimo) Riebalai Ne daugiau kaip 1,0 % masės ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Baltymai 31,4 % (2)masės (ne mažiau) neriebalinių sausųjų medžiagų ISO 8968–1/2:2001IDF 20–1/2:2001 Vanduo Ne daugiau kaip 3,5 % masės ISO 5537:2004IDF 26:2004 Rūgštingumas Ne daugiau kaip 19,5 ml 0,1 mol/l NaOH, 10 g sausųjų neriebalinių medžiagų ISO 6091:1980IDF 86:1981 Laktatai Ne daugiau kaip 150 mg/100 g sausujų neriebalinių medžiagų ISO 8069:2005IDF 69:2005 Fosfatazė Neigiamas ISO 11816–1:2006IDF 155–1:2006 Netirpumo indeksas Ne daugiau kaip 0,5 ml esant 24 °C ISO 8156:2005IDF 129:2005 Suskrudusios dalelės Diskas A arba B (15,0 mg) ADPI (1990) SBS 40 000/ g ISO 4833:2003 3 pastaba Koliforminės bakterijos Neigiamas/0,1 g X priedas 3 pastaba Pasukos Neigiamas XIV priedas Fermentinės išrūgos Neigiamas XII priedas Rūgščiosios išrūgos Neigiamas 2 pastaba Antimikrobinės medžiagos XV priedas (1) Nepažeidžiant atitinkamo reglamento reikalavimų. (2) Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. mažiausias baltymų kiekis būtų 34 %.







B DALIS B dalyje išvardyti pamatiniai metodai taikomi analizuoti produktus, kuriems taikomi 1 skiltyje nurodyti reglamentai. Komisijos reglamentas Produktas KN kodas Parametras Ribinė vertė Pamatinis metodas Pastaba Reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 Reglamentas (EB) Nr. 2535/2001 Reglamentas (EB) Nr. 1282/2006 Nekoncentruotas pienas ir grietinėlė, į kuriuos nepridėta cukraus arba kitų saldiklių 0401 Riebalai (≤ 6 % masės) Ribinės vertės atitinka vertes, nurodytas konkretaus produkto KN kodo aprašyme, papildomai nurodytos, jei taikytina, Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3846/87 (OL L 366, 1987 12 24, p. 1), Eksporto nomenklatūros 9 dalyje arba Reglamente (EB) Nr. 2535/2001 (OL L 341, 2001 12 22, p. 29) ISO 1211:2001IDF 1D:1996 Riebalai (> 6 % masės) ISO 2450:1999IDF 16C:1987 Pienas ir grietinėlė, koncentruoti arba į kuriuos pridėta cukraus arba kitų saldiklių 0402 Riebalai (skysti) ISO 1737:1999IDF 13C:1987 Riebalai (kieti) ISO 1736:2000IDF 9C:1987 Baltymai ISO 8968–123:2001 DF 20–123:2001 Sacharozė (normalus kiekis) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sacharozė (mažas kiekis) 2 pastaba Sausosios medžiagos (SSP) ISO 6734:1989IDF 15B:1991 Sausosios medžiagos (SPG) ISO 6731:1989IDF 21B:1987 Vanduo (pieno milteliai) ISO 5537:2004IDF 26:2004 Vanduo (grietinėlės milteliai) XVIII priedas Pasukos, fermentuotas arba raugintas pienas ir grietinėlė, koncentruoti arba nekoncentruoti, į kuriuos pridėta arba nepridėta cukraus ar kitų saldiklių 0403 Riebalai ISO 1211:2001IDF 1D:1996 ISO 1736:2000IDF 9C:1987 ISO 2450:1999IDF 16 C:1987 ISO 7208:1999IDF 22B:1987 ISO 8262–3:2005IDF 124–3:2005 Baltymai ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Sacharozė (normalus kiekis) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sacharozė (mažas kiekis) 2 pastaba Vanduo (rūgščiųjų pasukų milteliai) XIX priedas Vanduo (saldžiųjų pasukų milteliai) ISO 5537:2004IDF 26:2004 Sausosios medžiagos (kiti produktai) Kompetentingos institucijos patvirtinti metodai Išrūgos, koncentruotos arba nekoncentruotos, į kurias pridėta arba nepridėta cukraus ar kitų saldiklių; produktai iš natūralių pieno sudedamųjų dalių 0404 Riebalai ISO 1736:2000IDF 9C:1987 ISO 2450:1999IDF 16C:1987 ISO 7208:1999IDF 22B:1987 Baltymai ISO 8968–123:2001IDF 20–123:2001 Sacharozė (normalus kiekis) ISO 2911:2004IDF 35:2004 Sacharozė (mažas kiekis) 2 pastaba 0404 90 Baltymai ISO 8968 1/2 2001IDF 20–1/2:2001 Vanduo IDF 21B:1987 Sausosios medžiagos ISO 6734:1989IDF 15B:1991 (Koncentruoti produktai) ISO 6731:1989IDF 21B:1987 Sviestas ir kiti pieno riebalai ir aliejai; pieno pastos 0405 Riebalai (jei ≤ 85 % masės) ISO 17189:2003IDF 194:2003 Sviestas Vanduo ISO 3727–1:2001IDF 80–1:2001 SNM ISO 3727–2:2001IDF 80–2:2001 NaCl ISO 15648:2004IDF 179:2004 Riebalai (jei > 99 % masės) IDF 24:1964 Lydytas sviestas Vanduo (jei riebalų < 99 % masės) ISO 5536:2002IDF 23:2002 Sūris ir varškė 0406 Riebalai ISO 1735:2004IDF 5:2004 Sausosios medžiagos ISO 5534:2004IDF 4:2004 Sausosios medžiagos (rikotos sūris) ISO 2920:2004IDF 58:2004 NaCl ISO 5943:2006IDF 88:2006 Laktozė ISO 5765–1/2:2002IDF 79–1/2:2002 Reglamentas (EEB) Nr. 2658/87 Kombinuotieji pašarai 2309 Laktozė XI priedas

Europos Sąjungos pamatinių metodų sąrašo pastabos

1 pastaba: Pieno riebalų atskyrimas, kaip aprašyta ISO 1740:1991 (apsauga nuo šviesos).

2 pastaba: Pamatiniai metodai neparengti. Kompetentingos institucijos patvirtinti metodai.

3 pastaba: Mėginys turi būti ruošiamas pagal ISO 8261:2001IDF 122:2001.

4 pastaba: Inkubuojama 48 h 55 °C temperatūroje ir žiūrima, kad neišdžiūtų kultūros terpė.

5 pastaba: SNM% masės = sausųjų medžiagų % masės – riebalų % masės.

6 pastaba: Komisijos direktyva 84/4/EEB.

7 pastaba: Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2799/1999 (OL L 340, 1999 12 31, p. 3–27)

8 pastaba: Komisijos direktyva 78/633/EEB.









II PRIEDAS

(3 straipsnis)

SIUNTOS ATITIKTIES TEISĖS AKTAIS NUSTATYTAI RIBINEI VERTEI ĮVERTINIMAS

1. PRINCIPAS

Jei išsamios mėginių ėmimo procedūros yra nustatytos atitinkamais teisės aktais, šių procedūrų laikomasi. Visais kitais atvejais naudojamas mėginys, gautas iš 3 atsitiktinai paimtų kontrolei pateiktos siuntos mėginių. Galima paruošti sudėtinį mėginį. Gautas rezultatas lyginamas su teisės aktais nustatyta ribine verte, 95 % pasikliovimo intervalą apskaičiuojant kaip 2 × standartinis nuokrypis, kai atitinkamas standartinis nuokrypis priklauso nuo to, ar 1) metodas patvirtintas vykdant tarptautinį bendradarbiavimą, taikant σr ir σR vertes, ar 2) atliekant vidinį patvirtinimą buvo skaičiuojamas vidinis atkuriamumas. Šis pasikliovimo intervalas prilyginamas rezultato matavimo neapibrėžčiai.

2. METODO TINKAMUMO PATVIRTINAMAS VYKDANT TARPTAUTINĮ BENDRADARBIAVIMĄ

Šiuo atveju buvo nustatyti standartinis pakartojamumo nuokrypis σr ir standartinis atkuriamumo nuokrypis σR, ir laboratorija gali įrodyti, kad jos rezultatai atitinka patvirtinto metodo taikymo charakteristikas.

Apskaičiuojamas n kartotinių matavimų aritmetinis vidurkis

k

Jei matavimo galutinis rezultatas x apskaičiuojamas taikant x = y 1 + y 2, x = y 1 – y 2, x = y 1 · y 2 arba x = y 1 / y 2 pavidalo formules, tokiais atvejais būtina laikytis standartinių nuokrypių jungimo procedūrų.

Laikoma, kad siunta neatitinka viršutinės teisės aktais nustatytos ribinės vertės UL, jei

:

kitaip laikoma, kad ji atitinka UL.

Laikoma, kad siunta neatitinka apatinės teisės aktais nustatytos ribinės vertės LL, jei

:

kitaip laikoma, kad ji atitinka LL.

3. VIDINIS TINKAMUMO PATVIRTINIMAS APSKAIČIUOJANT VIDINIO ATKURIAMUMO STANDARTINĮ NUOKRYPĮ

Jei taikomi šiame reglamente nenurodyti metodai ir preciziškumo matai nebuvo nustatyti, turi būti atliekamas vidinis metodo tinkamumo patvirtinimas. Išplėstinės neapibrėžties si R apskaičiavimo formulėse vietoj σr ir σ R , turi būti naudojami standartinis vidinio pakartojamumo nuokrypis sir standartinis vidinio atkuriamumo nuokrypis U.

Sprendimo priėmimo taisyklės atitinka 1) taisykles. Tačiau, jei nusprendžiama, kad siunta neatitinka teisės aktais nustatytos ribinės vertės, matavimai turi būti pakartoti taikant šiame reglamente nurodytą metodą ir sprendimas priimamas pagal 1).









III PRIEDAS

(4 straipsnis)

JUSLINĖS ANALIZĖS VERTINTOJŲ IR JUSLINĖS ANALIZĖS REZULTATŲ PATIKIMUMO VERTINIMAS

Šios procedūros taikomos, kai naudojami vertinimo balais metodai (IDF standartas 99C/1997).

A. PAKARTOJAMUMO INDEKSO NUSTATYMAS

Vertintojas per 12 mėnesių turėtų analizuoti mažiausiai dešimt mėginių, pateikiamų kaip kontrolinių mėginių poros. Tai paprastai atliekama per keletą kartų. Atskiro produkto charakteristikos rezultatai yra įvertinami pagal šią formulę:

čia:

wI : pakartojamumo indeksas

xi1 : xi mėginio pirmo įvertinimo rezultatas

xi2 : xi mėginio antro įvertinimo rezultatas

n : mėginių skaičius

Vertinimui atrinkti mėginiai turėtų atitikti plačią kokybės skalę. wI turėtų būti ne didesnis kaip 1,5 (taikant 5 balų skalę).

B. NUOKRYPIO INDEKSO NUSTATYMAS

Šis indeksas turėtų būti naudojamas patikrinti, ar vertintojas naudoja tą pačią kokybės vertinimo skalę kaip ir patyrusių vertintojų grupė. Vertintojo gauti rezultatai lyginami su vertintojų grupės nustatytu rezultatų vidurkiu.

Rezultatams įvertinti naudojama ši formulė:

čia:

xi1; xi2 : žr. A skirsnį

; : vidutinis vertintojų grupės rezultatas, gautas atliekant pirmą ir antrą xi mėginio vertinimą

n : mėginių skaičius (mažiausiai dešimt per 12 mėnesių)

Vertinimui atrinkti mėginiai turėtų atitikti plačią kokybės skalę. DI turėtų būti ne didesnis kaip 1,5 (taikant 5 balų skalę).

Valstybės narės privalo pranešti apie visus sunkumus, pasitaikančius taikant šią procedūrą.

Jei nustatoma, kad atskirų vertintojų nuokrypio arba pakartojamumo indeksai yra didesni kaip 1,5, oficialiosios institucijos ekspertas (-ai) per kelias sekančias savaites turi atlikti vieną arba daugiau atsitiktinių pakartotinių tų vertintojų patikrinimų, naudojant pačių ekspertų įvertintus mėginius, arba atlikti vieną arba daugiau „lydimųjų“ tikrinimų. Būtina atidžiai stebėti norint nuspręsti, ar toliau juos samdyti. Rezultatai turėtų būti patvirtinti dokumentais ir saugomi kaip paskesnių priemonių įrodymas.

C. SKIRTINGUOSE VALSTYBĖS NARĖS REGIONUOSE IR SKIRTINGOSE VALSTYBĖSE NARĖSE GAUTŲ REZULTATŲ PALYGINIMAS

Jei įmanoma, ne rečiau kaip kartą per metus turi būti parengtas tyrimas skirtingų regionų vertintojų gautiems rezultatams palyginti. Jei stebimi dideli skirtumai, reikėtų imtis priemonių šių skirtumų priežastims nustatyti ir palyginamiems rezultatams gauti.

Valstybės narės gali surengti tyrimus jų ir kaimyninių valstybių narių vertintojų gautiems rezultatams palyginti. Esant dideliems skirtumams, reikėtų atlikti išsamesnį tyrimą, kurio tikslas būtų gauti palyginamus rezultatus.

Valstybės narės turėtų pranešti Komisijai šių palyginamųjų tyrimų rezultatus.









IV PRIEDAS

(4 straipsnis)

JUSLINIS SVIESTO VERTINIMAS

1. TAIKYMO SRITIS

Šios sviesto juslinio vertinimo procedūros tikslas – nustatyti vienodą metodą, taikomą visose valstybės narėse.

Papildomos detalės pateiktos galiojančio tarptautinio IDF pieno ir pieno produktų standarto IDF 99 1, 2 ir 3 dalyse.

2. APIBRĖŽTYS

Juslinis vertinimas (vertinimas) – produkto savybių tikrinimas jutimo organais.

Vertinimo komisija – grupė atrinktų vertintojų, kurie vertinimo metu nebendrauja ir nedaro įtakos vienas kitam.

Vertintojas – asmuo, pasirinktas dėl jo (jos) sugebėjimo atlikti juslinį tyrimą. Šio tipo vertintojo patyrimas gali būti ribotas.

Vertintojas ekspertas – apibrėžiamas kaip jusliškai labai jautrus asmuo, įsisavinęs juslinio vertinimo metodus, sugebantis nuosekliai ir patikimai jusliškai vertinti įvairius produktus. Šio tipo vertintojas turės ilgalaikę juslinę atmintį.

Vertinimas balais – vertinimo komisijos atliekamas juslinis vertinimas taikant skaitmeninė skalę. Turi būti naudojama defektų nomenklatūra.

Rūšiavimas – vertinimu balais pagrįsta kokybės klasifikacija.

Kontrolės dokumentai – dokumentai, kuriuose registruojami atskiri kiekvienos produkto savybės įvertinimo balai ir galutinė produkto rūšis. (Be to, šis dokumentas gali būti naudojamas produkto cheminei sudėčiai įrašyti).

3. LABORATORIJA

Daugiau informacijos pateikta ISO 8589 ir ISO/DIS 22935–2 IDF 99–2 7 dalyje.

Būtina imtis priemonių, kad vertintojai laboratorijoje nebūtų veikiami išorės veiksnių.

Laboratorijoje turi nebūti pašalinių kvapų, ir ji turi būti lengvai valoma. Jos sienos turi būti šviesios spalvos ir neatspindėti šviesos.

Laboratorija ir jos apšvietimas neturi daryti įtakos produkto vertinimui.

Patalpoje turi būti temperatūros reguliavimo priemonės, kad būtų galima užtikrinti pastovią sviesto temperatūrą. Rūšiavimo metu sviesto temperatūra turėtų būti 12 °C (±2 °C).

4. VERTINTOJŲ ATRANKA

Vertintojas turi nusimanyti apie sviesto produktus ir gebėti atlikti juslinį sviesto rūšiavimą. Jo (jos) kompetenciją turi reguliariai (ne rečiau kaip kartą per metus) tikrinti kompetentinga institucija.

4.1. Reikėtų susipažinti su bendraisiais reikalavimais ir atrankos testų, kurie gali būti naudojami prieš oficialiąją naujo vertintojo darbo pradžią, reikalavimais, pateiktais ISO/DIS 22935–1IDF 99–1 4 dalyje (komplektavimas) ir 5.1 dalyje. Svarbu, kad mokymas būtų tęstinis; reguliariai turėtų būti rengiamos bendrosios sesijos. Informacija apie vertinimo komisijos mokymą pateikta ISO 8586–1.

4.2. Pradinį mokymą turėtų sudaryti šie dalykai: — juslinio vertinimo bendroji teorija ir praktinė svarba, — metodai, skalės ir juslinių pojūčių aprašymas, — juslinių savybių aptikimas bei atpažinimas ir specifiniai jusliniai terminai, — sviesto gamybos pagrindų mokymas, — patvirtinti etalonai ir pavyzdžiai, kurie padėtų vertintojui identifikuoti produkto specifinius skonius ir skonio intensyvumą.

5. REIKALAVIMAI KOMISIJAI

Vertintojų skaičius komisijoje turi būti nelyginis ir ne mažesnis kaip trys. Dauguma jų turi būti kompetentingos institucijos darbuotojai arba įgaliotieji asmenys, nedirbantys pieno pramonėje.

Vertintųjų komisijos vadovas yra atsakingas už visą procedūrą ir gali dalyvauti komisijoje.

Siekiant užtikrinti optimalų vertintojų atliekamą vertinimą, būtina atsižvelgti į keletą veiksnių:

— vertintojai turi nesirgti ligomis, kurios galėtų turėti įtakos jų darbui. Tokiu atveju sergantis vertintojas turi būti pakeistas kitu,

— vertintojai turi laiku pradėti vertinimą ir turėti pakankamai laiko vertinimui atlikti,

— vertintojai turi nenaudoti stipriai kvepiančių medžiagų, pvz., kvepalų, losjonų po skutimosi, dezodorantų ir kt., nevalgyti aštraus (pvz., daug prieskonių turinčio) maisto ir kt.,

— likus pusvalandžiui iki vertinimo pradžios, vertintojai turi nerūkyti, nevalgyti ir negerti nieko, išskyrus vandenį.

6. VERTINIMAS

Visi vertintojai turėtų dalyvauti reguliarių juslinio vertinimo komisijų darbe kompetencijai patvirtinti. Dažnumas priklausys nuo sviesto kiekio bei gamybos apimčių; jei įmanoma, komisija turėtų rinktis kartą per mėnesį.

Vyresnieji vertintojai turėtų dar dalyvauti keliose komisijose kasmet ir, jei įmanoma, kartą per ketvirtį.

7. MĖGINIŲ ĖMIMAS IR MĖGINIŲ RUOŠIMAS

Svarbu, kad mėginio tapatumas būtų nežinomas atliekant vertinimą ir tokiu būdu būtų išvengta galimo šališkumo. Mėginiai turėtų būti koduoti.

Tai turėtų būti atliekama prieš vertinimo pradžią. Reikalaujama, kad būtų nustatyta į laboratoriją transportuojamo sviesto temperatūra (6 °C ±2 °C).

Kai juslinis vertinimas atliekamas šaldomoje patalpoje, mėginys paimamas sviesto ėmikliu. Jei juslinis vertinimas atliekamas ne šaldomoje patalpoje, o kitoje vietoje, reikėtų paimti bent 500 g mėginį. Įvertinimo metu sviesto temperatūra turėtų būti 12 °C (±2 °C) (ISO/DIS 22935–2 IDF 99–2 sviesto temperatūra įvertinimo metu yra 14 °C ± 2 °C). Visais būdais reikėtų vengti didesnių nukrypimų.

8. KIEKVIENOS SAVYBĖS VERTINIMAS

8.1. Juslinis vertinimas turi būti atliekamas pagal šias tris savybes: išvaizdą, konsistenciją ir skonį. Išvaizdai priskiriamos šios savybės: spalva, matomas grynumas, fizinių teršalų nebuvimas, pelėsių nebuvimas ir vandens dispersijos vienalytiškumas. Vandens dispersija tikrinama pagal IDF standartą 112A/1989. Konsistencijai priskiriamos šios savybės: tirštis, tekstūra ir kietumas. Tepumas gali būti kontroliuojamas fizikinėmis priemonėmis, jei valstybė narė to pageidautų, siekdama patenkinti užsakovų reikalavimus. Komisija gali nuspręsti ateityje šiuos metodus suderinti. Tirštis – terminas, kuris rodo produkto rišlumą jį valgant. Paprastai jis yra susijęs su kietumu bei tepumu; viso produkto tirštis turėtų būti vienodas. Jis yra labai susijęs su tekstūra ir rodo produkto gebą išlaikyti savo paties svorį. Jo požymis – atsparumas pjovimui; tirštis gali būti išmatuotas mechaniškai ir burnos bei pirštų pojūčiais. Skonis – burna jaučiama savybė, daugiausia liežuvio skonio receptoriais. Aromatas – nosimi ir uosle užuodžiama savybė. Dideli nuokrypiai nuo rekomenduojamos temperatūros trukdo patikimai įvertinti konsistenciją ir aromatą. Temperatūra yra ypatingos svarbos sąlyga. Sviesto rūšiavimas turi būti atidėtas, jei temperatūra neatitinka rekomenduojamo intervalo.

8.2. Kiekviena savybė turi būti vertinama atskirai. Balai skiriami pagal 1 lentelę.

8.3. Norėdami vertinti vienodai, prieš vertinimo pradžią vertintojai gali kartu įvertinti vieno ar kelių etaloninių mėginių išvaizdą, konsistenciją ir skonį.

8.4. Priėmimui būtinas vertinimas balais: Žr. 7 dalį, kurioje pateikta nomenklatūra ir aprašyti kriterijai, kurie taikomi balams atliekant vertinimą.



Didžiausias Reikiamas Išvaizda 5 4 Konsistencija 5 4 Skonis ir aromatas 5 4 — Kai reikiama balų skaičius negaunamas, turi būti pateiktas defekto apibūdinimas. — Į kontrolės dokumentą įrašomi kiekvieno vertintojo už kiekvieną savybę skirti balai. — Produktas yra priimamas arba atmetamas daugumos sprendimu. — Atvejai, kai atskirų vertintojų skirtas kiekvienos produkto savybės vertinimas balais skiriasi daugiau kaip vienu balu, neturėtų būti dažni (ne dažniau kaip kartą per 20 mėginių). Priešingu atveju komisijos pirmininkas turėtų patikrinti komisijos kompetenciją.

9. PRIEŽIŪRA

Komisijos pirmininkas, kuris turi būti oficialus kompetentingos institucijos darbuotojas ir gali būti komisijos narys, paprastai turi atsakyti už visą procedūrą. Jis (ji) į kontrolinius dokumentus turi įrašyti atskirus kiekvienos savybės balus ir patvirtinti, ar produktas priimtas, ar atmestas.

10. NOMENKLATŪRA

Žr. pridedamą 2 lentelę.

11. NUORODOS

FIL-IDF 99C:1997 Sensory evaluation of dairy products by scoring – Reference method

ISO/DIS 22935IDF 99 International Standard for Milk and Milk Products – Sensory analysis – Parts 1–3

ISO 8586–1 Sensory analysis – General guidance for selection, training and monitoring of assessors – Part 1

ISO 8589 sensory analysis – General guidance for the design of test rooms

FIL-IDF 112A:1989 Butter – Determination of water dispersion value







1 lentelė Sviesto vertinimas balais Išvaizda Konsistencija Skonis ir aromatas Balai Nr. (1) Pastabos Balai (kokybės klasė) Nr. (1) Pastabos Balai (kokybės klasė) Nr. (1) Pastabos 5 Labai gera puiki aukščiausios kokybės (vienodai sausa) 5 Labai gera puiki aukščiausios kokybės (gero tepumo) 5 Labai geras puikus aukščiausios kokybės (absoliučiai grynas, puikus aromatas) 4 Gera (2) nėra akivaizdžių defektų 4 17 18 Gera (2) kieta minkšta 4 Geras (2) nėra akivaizdžių defektų 3 1 2 3 4 5 6 7 8 Patenkinama (nedideli defektai) išsiskyrusi (laisva), drėgmė nevienoda, dvispalvė sluoksniuota, dryžuota marga, marmurinė dėmėta išsiskyrę skysti riebalai per daug dažų silpna, atvira tekstūra 3 14 15 16 17 18 Patenkinama (nedideli defektai) trapi, puri panaši į tešlą, riebalinga tąsi, lipni kieta minkšta 3 21 22 25 27 33 34 35 Patenkinamas (nedideli defektai) negrynas pašalinis prieskonis rūgštus perpasterizuotos grietinėlės, svilėsių prieskonis pašarų prieskonis kartus persūdytas 2 1 3 4 5 6 10 11 12 Bloga (akivaizdūs defektai) išsiskyrusi (laisva) drėgmė sluoksniuota, dryžuota marga, marmurinė marga, dėmėta išsiskyrę skysti riebalai pašalinės medžiagos pelėsiai neištirpusi druska 2 14 15 16 17 18 Bloga (akivaizdūs defektai) trapi, puri panaši į tešlą, riebalinga tąsi, lipni kieta minkšta 2 21 22 23 25 32 33 34 35 36 38 Blogas (akivaizdūs defektai) negrynas pašalinis prieskonis senstelėjusio sviesto rūgštus oksidacijos, metalo prieskonis pašarų prieskonis kartus persūdytas padusęs, puvėsių prieskonis chemikalų prieskonis 1 1 3 4 5 6 7 9 10 11 12 Labai bloga (dideli defektai) išsiskyrusi (laisva) drėgmė sluoksniuota, dryžuota marga, marmurinė dėmėta išsiskyrę skysti riebalai per daug dažų grūdėta pašalinės medžiagos pelėsiai neištirpusi druska 1 14 15 16 17 18 Labai bloga (dideli defektai) trapi, puri panaši į tešlą, riebalinga tąsi, lipni kieta minkšta 1 22 24 25 26 28 29 30 31 32 34 35 36 37 38 Labai blogas (dideli defektai) pašalinis prieskonis sūrio prieskonis rūgštus mielių prieskonis pelėsių prieskonis aitrus, apkartęs aliejaus, žuvies prieskonis lajaus prieskonis oksidacijos, metalo prieskonis kartus persūdytas padusęs, puvėsių prieskonis salyklo prieskonis chemikalų prieskonis (1) 2 lentelė. (2) Defektai, nurodyti apibūdinant gerą kokybę, yra tik nedideli nukrypimai nuo labai geros kokybės.







2 lentelė Sviesto defektų lentelė I. Išvaizda 1. išsiskyrusi (laisva) drėgmė 2. nevienoda, dvispalvė 3. sluoksniuota, dryžuota 4. marga, marmurinė 5. marga, dėmėta 6. išsiskyrę skysti riebalai 7. per daug dažų 8. silpnos (atviros tekstūros) 9. grūdėta 10. pašalinės medžiagos 11. pelėsiai 12. neištirpusi druska II. Konsistencija 14. trapi, puri 15. panaši į tešlą, riebalinga 16. tąsi, lipni 17. kieta 18. minkšta III. Skonis ir aromatas 20. be skonio 21. negrynas (1) 22. pašalinis prieskonis 23. senstelėjusio sviesto 24. sūrio prieskonis 25. rūgštus 26. mielių prieskonis 27. a) perpasterizuotos grietinėlės prieskonis b) svilėsių prieskonis 28. pelėsių prieskonis 29. aitrus, apkartęs 30. aliejaus, žuvies prieskonis 31. lajaus prieskonis 32. a) oksidacijos prieskonis b) metalo prieskonis 33. pašarų prieskonis 34. kartus 35. persūdytas 36. padusęs, puvėsių prieskonis 37. salyklo prieskonis 38. chemikalų prieskonis (1) Šis apibūdinimas turėtų būti vartojamas kaip galima rečiau, ir tik tais atvejais, kai defekto negalima apibūdinti tiksliau.









V PRIEDAS

(5 straipsnis)

ENANTO RŪGŠTIES TRIGLICERIDO KIEKIO SVIESTE, LYDYTAME SVIESTE IR GRIETINĖLĖJE NUSTATYMAS TAIKANT DUJŲ CHROMATOGRAFINĘ TRIGLICERIDŲ ANALIZĘ

1. TAIKYMO SRITIS

Šiame metode aprašyta enanto rūgšties triglicerido kiekio lydytame svieste, svieste ir grietinėlėje nustatymo procedūra.

2. TERMINAS IR APIBRĖŽTIS

Enanto rūgšties kiekis – enanto rūgšties triglicerido kiekis, nustatytas taikant šiame metode nurodytą procedūrą.

Pastaba: Enanto rūgšties kiekis yra išreikštas kg tonai lydyto sviesto arba sviesto ir kg tonai pieno riebalų, jei produktas yra grietinėlė.

3. METODO ESMĖ

Pieno riebalai ekstrahuojami iš įvairių produktų pagal ISO 14156 IDF 172:2001. Enanto rūgšties triglicerido kiekis ekstrahuotuose riebaluose nustatomas kapiliarinės dujų chromatografijos (GC) metodu. Ėminiui gautas rezultatas įvertinamas pagal heksano rūgšties trigliceridą, kaip vidinį etaloną.

Pastaba: Buvo nustatyta, kad kaip vidinis etalonas dar tinka glicerolio tributanoatas.

4. REAGENTAI

Naudojami tik analitiškai gryni reagentai.

4.1. n-heksanas

4.2. Heksano rūgšties triglicerido etalonas, ne mažesnio kaip 99 % grynumo

4.3. Enanto rūgšties triglicerido etalonas, ne mažesnio kaip 99 % grynumo

4.4. Bevandenis natrio sulfatas (Na2SO4)

5. APARATŪRA

Įprasta laboratorinė įranga, visų pirma:

5.1. Analizės svarstyklės, kurių tikslumas 1 mg

5.2. Matavimo kolbos, 10 ml ir 20 ml talpos

5.3. Centrifugavimo mėgintuvėliai, 30 ml talpos

5.4. Sukamasis garintuvas

5.5. Krosnis, galinti veikti 50 °C ± 2 °C temperatūroje

5.6. Vidutinio tankumo filtravimo popierius, skersmuo apie 15 cm

5.7. Dujų chromatografinė įranga 5.7.1. Dujų chromatografas, kurio injektorius su dalijimu (be dalijimo) arba injektorius ant kolonėlės (on-column), ir liepsnos jonizacinis detektorius (FID) 5.7.2. GC kolonėlė, kurios nejudančioji fazė buvo sėkmingai naudojama trigliceridams atskirti (100 % dimetilpolisiloksanas arba 5 % fenil- ir 95 % metilpolisiloksano). Nejudančioji fazė, kolonėlės ilgis (nuo 4 m iki 15 m), vidinis skersmuo (nuo 0,22 mm iki 0,50 mm) ir plėvelės storis (0,12 μm arba didesnis) pasirenkami atsižvelgiant į laboratorijos patyrimą ir naudojamą įpurškimo sistemą. Bet kuriuo atveju pasirinkta kolonėlė turi visiškai atskirti tirpiklio smailę ir heksano rūgšties triglicerido smailę ir iki bazinės linijos atskirti heksano ir enanto rūgščių smailes. Toliau pateikiami taikytinų sąlygų pavyzdžiai. 5.7.2.1. Naudojant injektorių su dalijimu taikytinų reikalavimų pavyzdys: — nešančiosios dujos – helis — dujų tiekimo į kolonėlę slėgis – 100 kPa — kolonėlė: ilgis 12 m, vidinis skersmuo 0,5 mm, plėvelės storis 0,1 μm, lydyto kvarco kolonėlė — nejudančioji fazė: 100 % dimetilpolisiloksanas arba 5 % fenil- ir 95 % metilpolisiloksano (pvz., HT5) — kolonėlės temperatūra: pradinė temperatūra 130 °C, išlaikoma 1 min, 20 °C/min sparta keliama iki 260 °C ir dar keliama 30 °C/min sparta iki 360 °C; 10 min išlaikoma 360 °C temperatūra — detektoriaus temperatūra – 370 °C — injektoriaus temperatūra – 350 °C — dalijimo santykis – 1:30 — įpurškiamo mėginio tūris – 1 μl. 5.7.2.2. Naudojant injektorių ant kolonėlės taikytinų reikalavimų pavyzdys — nešančiosios dujos – vandenilis (pastovaus srauto sistema) — dujų tiekimo į kolonėlę slėgis – 89 kPa — kolonėlė: ilgis 4 m, vidinis skersmuo 0,32 mm, plėvelės storis 0,25 μm, lydyto kvarco kolonėlė — nejudančioji fazė: 5 % fenil- ir 95 % metilpolisiloksano — kolonėlės temperatūra: pradinė temperatūra 60 °C, išlaikoma 2 min, keliama 35 °C/min sparta iki 340 °C, šie temperatūra išlaikoma 5 min — detektoriaus temperatūra – 350 °C — įpurškiamo mėginio tūris – 1 μl.

5.8. Įpurškiama švirkštu, kurio talpa 5 μl.

6. ĖMINIŲ ĖMIMAS

Svarbu, kad į laboratorija būtų siunčiamas tikrai reprezentatyvus ėminys ir jis neturi sugesti arba pakisti vežant arba laikant.

Ėminių ėmimas nėra šiame tarptautiniame standarte apibrėžto metodo sudėtinė dalis. Rekomenduojamas ėminių ėmimo metodas IDF standarte 50C arba ISO 707:1997 Pienas ir pieno produktai. Mėginių ėmimo taisyklės.

7. PROCEDŪRA

7.1. Ėminio ir mėginio ruošimas

Daroma pagal ISO 14156 IDF 172:2001.

7.1.1. Lydytas sviestas ir sviestas

7.1.1.1. Krosnyje išlydoma (5.5) 50–100 g bandinio.

7.1.1.2. Į sulankstyta filtravimo popierių (5.5) įdedama nuo 0,5 iki 1,0 g bevandenio natrio sulfato (5.4).

7.1.1.3. Riebalai filtruojami per filtravimo popierių ir bevandenį natrio sulfatą, filtratas surenkamas į krosnyje (5.5) laikomą stiklinę. Reikia žiūrėti, kad sulydytą sviestą dekantuojant ant filtravimo popieriaus, ant jo nepatektų išrūgos.

7.1.2. Grietinėlė

7.1.2.1. Nustatoma 20 °C ± 2 °C ėminio temperatūra.

7.1.2.2. Ėminys gerai sumaišomas arba supurtomas.

7.1.2.3. Reikiamas ėminio kiekis skiedžiamas, kad būtų gauta 100 ml mėginio, kuriame riebalų masės dalis būtų apie 4 %.

7.1.2.4. Grietinėlės riebalams ekstrahuoti reikia daryti taip, kaip daroma kaip su žaliu pienu ir homogenizuotu pienu (žr. ISO 14156 IDF 172:2001, 8.3 skirsnį).

7.1.2.5. Į 10 ml matavimo kolbą (5.2) 1 mg tikslumu pasveriama 1 g ekstrahuotų riebalų. Įpilama 1 ml 7.2.2 tirpalo. Skiedžiama iki 10 ml n-heksanu (4.1) ir sumaišoma.

7.1.2.6. 1 ml 7.1.2.5 tirpalo įpilama į 10 ml matavimo kolbą (5.2) ir skiedžiama iki 10 ml n-heksanu (4.1).

7.2. Kalibravimo etalonų ruošimas

7.2.1. 100 mg enanto rūgšties triglicerido (4.3) ištirpinama 10 ml n-heksano (4.1).

7.2.2. 100 mg heksano rūgšties triglicerido (4.2) ištirpinama 10 ml n-heksano (4.1).

7.2.3. 1 ml 7.2.2 tirpalo įpilama į 10 ml matavimo kolbą (5.2). Skiedžiama iki 10 ml n-heksanu (4.1).

7.2.4. 1 ml 7.2.1 tirpalo ir 1 ml 7.2.2 tirpalo įpilama į 10 ml matavimo kolbą (5.2). Skiedžiama iki 10 ml n-heksanu (4.1).

7.2.5. 1 ml 7.2.4 tirpalo įpilama į 10 ml matavimo kolbą (5.2) ir skiedžiama iki 10 ml n-heksanu (4.1).

7.3. Chromatografinis nustatymas

7.3.1. Du kartus įpurškiama po 1 μl etaloninio tirpalo 7.2.5.

7.3.2. Įpurškiama po 1 μl kiekvieno mėginio tirpalo. Pastaba: Jei naudojama injektoriaus ant kolonėlės sistema, etaloniniai ir mėginių tirpalai turėtų būti skiedžiami labiau.

7.3.3. Įpurškus 3 mėginius, kartojamas 7.3.1 veiksmas, kad po du etalonų mėginius būtų įpurkšta prieš mėginių įpurškimą ir po jo. Rezultatai apskaičiuojami pagal chromatogramose gautą etalonų atsako faktorių vidurkį.

8. REZULTATŲ APSKAIČIAVIMAS

Integruojami kiekvienos chromatogramos smailių, atitinkančių enanto ir heksano rūgščių trigliceridus, plotai.

Kiekvienai sekai laikomasi šių instrukcijų, t. y. mėginių rinkiniui: etalonas, kuris įpurškiamas du kartus prieš pat mėginius, yra pažymimas STD1, o etalonas, įpurškiamas du kartus iš karto po mėginių, yra pažymimas STD2.

8.1. Kalibravimas

8.1.1. Apskaičiuojamas kiekvienos STD1 poros atsako faktorius Rf1a irRf1b: Rf1 a arba b = (heksano rūgšties triglicerido smailės plotas/enanto rūgšties triglicerido smailės plotas) × 100 Apskaičiuojamas vidutinis atsako faktorius Rf1: Rf1 = (Rf1a + Rf1b) / 2

8.1.2. Panašiai apskaičiuojamas vidutinis STD2 atsako faktorius Rf2.

8.1.3. Apskaičiuojamas vidutinių atsako faktorių vidurkis Rf: Rf = (Rf1 + Rf2) / 2

8.2. Mėginiai

Pagal kiekvieno mėginio chromatogramą, gautą tarp STD1 ir STD2, apskaičiuojamas enanto rūgšties kiekis C (kg/t):

C = (enanto rūgšties triglicerido smailės plotas × Rf × 100)/(heksano rūgšties triglicerido smailės plotas × Wt × 1 000),

čia:

— Wt – paimtų riebalų masė (g),

— 100 – mėginio skiedimo tūris,

— 1 000 – perskaičiavimo faktorius (μg/g į kg/t).

Jei tai sviesto mėginiai, atsižvelgiama į riebalų kiekį svieste ir apskaičiuojama pataisytoji koncentracijos vertė Cbutter (kg/t sviesto)

Cbutter = Cfat × F,

čia F yra riebalų kiekis svieste.

9. TIKSLUMAS

Informacija apie sviesto tarplaboratorinį tyrimą ir tikslumo nustatymo metodą pagal ISO 5725–1 ir ISO 5725–2 yra pateikta 12 skyriuje.

Pakartojamumo ir atkuriamumo ribinės vertės atitinka 95 % pasikliovimo lygį ir gali netikti kitam nei nurodytas koncentracijos verčių intervalui ir kitoms matricoms.

9.1. Pakartojamumas

Dviejų atskirų analizių rezultatų, kuriuos vienas analitikas per trumpą laiką gavo toje pačioje laboratorijoje ir ta pačia įranga tirdamas tą pačią bandomąją medžiagą, absoliutusis skirtumas ne daugiau kaip 5 % atvejų bus didesnis kaip 0,35 kg/t.

9.2. Atkuriamumas

Dviejų atskirų analizių rezultatų, kuriuos skirtingi analitikai gavo skirtingose laboratorijose, dirbdami su skirtinga įranga ir tai pačiai bandomajai medžiagai taikydami tą patį metodą, absoliutusis skirtumas ne daugiau kaip 5 % atvejų bus didesnis kaip 0,66 kg/t.

10. LEIDŽIAMŲJŲ NUOKRYPŲ RIBOS. APATINĖS RIBOS (NEPAKANKAMŲ KIEKIŲ ATVEJIS)

10.1. Žymėjimo vienalytiškumui tikrinti turi būti imami trys atsekamąją medžiagą turinčio produkto ėminiai.

10.2. Sviestas ir koncentruotas sviestas 10.2.1. Pridėjimo norma yra 11 kg ne mažesnio kaip 95 % grynumo enanto rūgšties triglicerido vienai tonai sviesto, t. y. 10,45 kg/t. 10.2.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 9,51 kg/t (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai enanto rūgšties triglicerido grynumas 95 %, atskiras nustatymas), — 6,89 kg/t (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai enanto rūgšties triglicerido grynumas 95 %, atskiras nustatymas), — mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 9,51 kg/t ir 6,89 kg/t.

10.3. Grietinėlė 10.3.1. Pridėjimo norma yra 10 kg ne mažesnio kaip 95 % grynumo enanto rūgšties triglicerido vienai tonai pieno riebalų, t. y. 9,50 kg/t pažymėtų pieno riebalų. 10.3.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 8,60 kg/t (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai enanto rūgšties triglicerido grynumas 95 %, atskiras nustatymas), — 6,23 kg/t (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai enanto rūgšties triglicerido grynumas 95 %, atskiras nustatymas), — mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 8,60 kg/t ir 6,23 kg/t.

11. LEIDŽIAMŲJŲ NUOKRYPŲ RIBOS. VIRŠUTINĖS RIBOS (ATVEJIS, KAI PRIDĖJIMO NORMA VIRŠYTA DAUGIAU KAIP 20 %)

11.1. Žymėjimo vienalytiškumui tikrinti turi būti imami trys atsekamąją medžiagą turinčio produkto ėminiai.

11.2. Sviestas ir koncentruotas sviestas 11.2.1. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — viršutinė riba 12,96 kg/t.

11.3. Grietinėlė 11.3.1. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — viršutinė riba 11,82 kg/t.

12. PAPILDOMA INFORMACIJA. REZULTATŲ, GAUTŲ TRIGLICERIDŲ ANALIZĖS BŪDU NUSTATANT TRIENANTOATO KIEKĮ SVIESTO RIEBALUOSE, STATISTINĖ ANALIZĖ

Buvo atlikti keturi tarplaboratoriniai tyrimai trienantoato kiekiui žymėtame svieste nustatyti.

Devynios laboratorijos dalyvavo atliekant 1-ąjį tarplaboratorinį tyrimą ir nebuvo pateikta jokių specifikacijų dėl taikytinų analizės metodų.

Dešimt laboratorijų dalyvavo atliekant 2-ąjį tarplaboratorinį tyrimą ir buvo taikomi 4 skirtingi metodai:

— metilheptanoato kiekybinis nustatymas naudojant n-nonaną arba metilnonanoatą kaip vidinį etaloną,

— trienantoato kiekybinis nustatymas naudojant triheksanoatą kaip vidinį etaloną,

— metilheptanoato kiekybinis nustatymas naudojant kalibravimo mėginį (mišinį),

— metilheptanoato kiekybinis nustatymas naudojant kalibravimo mišinį.

Be to, jei buvo analizuojamas riebalų rūgščių metilesteris (FAME), buvo taikomos dvi skirtingos metilinimo procedūros (De Francesco ir Christopherson & Glass).

Atsižvelgiant į gautus rezultatus, 3-ajam tarplaboratoriniam tyrimui buvo pasirinkti du metodai:

— metilheptanoato kiekybinis nustatymas naudojant n-nonaną arba metilnonanoatą kaip vidinį etaloną,

— trienantoato kiekybinis nustatymas naudojant triheksanoatą kaip vidinį etaloną.

7 laboratorijų rezultatai parodė, kad taikant FAME metodą kintamumas buvo didesnis, todėl buvo nuspręsta taikyti tik trienantoato kaip triglicerido nustatymą, jam kiekybiškai nustatyti naudojant triheksanoatą kaip vidinį etaloną. Be to, triglicerido analizė turi būti atliekama naudojant kapiliarinę kolonėlę.

Atliekant 4-ąjį tarplaboratorinį tyrimą, buvo išdalinti keturi ėminiai (A, B, C, D), o rezultatus pateikė devynios laboratorijos (1 ir 2 lentelės).

Dvi laboratorijos (DE ir UE) analizavo ėminius, taikydamos FAME metodą.

Dėl mažesnio laboratorijų skaičiaus buvo atliktas viso duomenų rinkinio (1 ir 2 paveikslai), įskaitant FAME rezultatus, ir duomenų, gautų atliekant TG analizę, statistinis apskaičiavimas.

Riktų kriterijai:

— A ėminys. Dixon, Cochran ir Grubbs kriterijai, esant 1 ir 5 % reikšmingumo lygiams, parodė, kad riktas yra vienos laboratorijos rezultatas.

— B ėminys. Grubbs kriterijus, esant 5 % reikšmingumo lygiui, parodė, kad riktas yra vienos laboratorijos rezultatas.

— C ėminys. Dixon ir Grubbs kriterijai, esant 1 ir 5 % reikšmingumo lygiams, parodė, kad riktas yra vienos laboratorijos rezultatas.

— D ėminys. Dixon ir Grubbs kriterijai, esant 1 ir 5 % reikšmingumo lygiams, parodė, kad riktas yra vienos laboratorijos rezultatas.

Riktas nebuvo įtrauktas į apskaičiavimą.

Verta pastebėti, kad pagal taikytus kriterijus FAME metodu gauti rezultatai niekuomet nebuvo priskirti riktams.

Tikslumo parametrai

1 ir 2 lentelėse pateikti visų laboratorijų rezultatai ir tikslumo parametrai, apskaičiuoti priimtinam laboratorijų skaičiui (8), deja, gauti ne tuo pačiu analizės metodu.

3 ir 4 lentelėse pateikti TG metodu gauti rezultatai ir atitinkami tikslumo parametrai. Šių parametrų priimtinumas yra gautas mažam laboratorijų (6) skaičiui.

2 ir 3 paveiksluose pateiktas Sr ir SR, apskaičiuotų pagal pirmiau aprašytų 4 ėminių 2 duomenų rinkinius, kitimo vaizdas.

5 lentelėje pateiktos Sr bei SR vertės, atitinkamos visuminės vertės ir visuminiai r ir R parametrai.

Galiausiai buvo apskaičiuotas kritinis skirtumas, esant 95 % pasikliovimo lygiui.







1 lentelė TG + FAME* metodų statistiniai rezultatai A ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 8 RENNES FR1 11,0 11,1 11,1 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 11,2 11,2 11,2 Riktai DК ZPLA DE* 11,6 11,8 11,7 Vidutinė vertė 11,3 ADAS GB 11,4 11,2 11,3 Faktinė vertė 11,0 CNEVA FR2 11,4 11,4 11,4 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,09 LODI IT 11,1 11,3 11,2 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 0,80 ËÈLA FI 11,3 11,2 11,3 Pakartojamumas r (95 %) 0,26 ISPRA UE* 11,0 11,0 11,0 Santykinis pakartojamumas r % 2,24 D.V.F.A. DK 13,3 11,8 12,6 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,23 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 2,04 Atkuriamumas R (95 %) 0,84 Santykinis atkuriamumas R % 5,71 B ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 8 RENNES FR1 12,7 12,8 12,8 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 13,5 13,3 13,4 Riktai DK ZPLA DE* 14,0 13,8 13,9 Vidutinė vertė 13,4 ADAS GB 13,4 13,5 13,5 Faktinė vertė 13,5 CNEVA FR2 13,3 13,4 13,4 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,14 LODI IT 13,9 13,5 13,7 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 1,04 EELA FI 13,4 13,2 13,3 Pakartojamumas r (95 %) 0,40 ISPRA UE* 13,2 13,3 13,3 Santykinis pakartojamumas r % 2,91 D.V.F.A. DK 14,1 14,8 14,5 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,35 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 2,61 Atkuriamumas R (95 %) 0,99 Santykinis atkuriamumas R % 7,31







2 lentelė TG + FAME* metodų statistiniai rezultatai C ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 8 RENNES FR1 8,9 9,2 9,1 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 9,2 9,3 9,3 Riktai DK ZPLA DE* 9,2 9,4 9,3 Vidutinė vertė 9,3 ADAS GB 9,5 9,3 9,4 Faktinė vertė 9,3 CNEVA FR2 9,4 9,4 9,4 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,14 LODI IT 9,2 9,5 9,4 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 1,50 EELA FI 9,4 9,6 9,5 Pakartojamumas r (95 %) 0,40 ISPRA UE* 9,4 9,3 9,4 Santykinis pakartojamumas r % 4,20 D.V.F.A. DK 10,7 10,9 10,8 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,17 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 1,82 Atkuriamumas R (95 %) 0,47 Santykinis atkuriamumas R % 5,10 D ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 8 RENNES R1 1,6 1,6 1,6 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 2,1 2,1 2,1 Riktai DK ZPLA DE* 2,3 2,3 2,3 Vidutinė vertė 2,1 ADAS GB 2,1 2,2 2,2 Faktinė vertė 2,1 CNEVA FR2 2,1 2,1 2,1 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,08 LODI IT 2,2 1,9 2,1 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 3,81 EELA FI 2,3 2,3 2,3 Pakartojamumas r (95 %) 0,22 ISPRA UE* 2,3 2,3 2,3 Santykinis pakartojamumas r % 10,67 D.V.F.A. DK 3,4 2,9 3,2 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,24 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 11,43 Atkuriamumas R (95 %) 0,67 Santykinis atkuriamumas R % 32,00







3 lentelė TG metodo statistiniai rezultatai A ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 6 RENNES FR1 11,0 11,1 11,1 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 11,2 11,2 11,2 Riktai DК ADAS GB 11,4 11,2 11,3 Vidutinė vertė 11,2 CNEVA FR2 11,4 11,4 11,4 Faktinė vertė 11,0 LODI IT 11,1 11,3 11,2 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,09 ËÈLA FI 11,3 11,2 11,3 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 0,80 D.V.F.A. DK 13,3 11,8 12,6 Pakartojamumas r (95 %) 0,25 Santykinis pakartojamumas r % 2,24 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,13 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 1,16 Atkuriamumas R (95 %) 0,36 Santykinis atkuriamumas R % 3,25 B ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 6 RENNES FR1 12,7 12,8 12,8 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 13,5 13,3 13,4 Riktai DК ADAS GB 13,4 13,5 13,5 Vidutinė vertė 13,3 CNEVA FR2 13,3 13,4 13,4 Faktinė vertė 13,5 LODI IT 13,9 13,5 13,7 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,15 EELA FI 13,4 13,2 13,3 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 1,13 D.V.F.A. DK 14,1 14,8 14,5 Pakartojamumas r (95 %) 0,42 Santykinis pakartojamumas r % 3,16 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,33 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 2,48 Atkuriamumas R (95 %) 0,93 Santykinis atkuriamumas R % 6,94







4 lentelė TG metodo statistiniai rezultatai C ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 6 RENNES FR1 8,9 9,2 9,1 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 9,2 9,3 9,3 Riktai DК ADAS GB 9,5 9,3 9,4 Vidutinė vertė 9,3 CNEVA FR2 9,4 9,4 9,4 Faktinė vertė 9,3 LODI IT 9,2 9,5 9,4 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,15 ËÈLA FI 9,4 9,6 9,5 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 1,61 D.V.F.A. DK 10,7 10,9 10,8 Pakartojamumas r (95 %) 0,42 Santykinis pakartojamumas r % 4,51 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,19 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %) 2,04 Atkuriamumas R (95 %) 0,53 Santykinis atkuriamumas R % 5,71 D ėminys R1 R2 Vidurkis Laboratorijų, likusių pašalinus riktus, skaičius 6 RENNES FR1 1,6 1,6 1,6 Riktų skaičius 1 RIKILT NL 2,1 2,1 2,1 Riktai DK Vidutinė vertė 2,1 ADAS GB 2,1 2,2 2,2 Faktinė vertė 2,1 CNEVA FR2 2,1 2,1 2,1 Pakartojamumo standartinis nuokrypis (Sr) 0,09 LODI IT 2,2 1,9 2,1 Santykinis pakartojamumo sn (RSDr %) 4,29 EELA FI 2,3 2,3 2,3 Pakartojamumas r (95 %) 0,26 D.V.F.A. DK 3,4 2,9 3,2 Santykinis pakartojamumas r % 12,01 Atkuriamumo standartinis nuokrypis (SR) 0,25 Santykinis atkuriamumo sn (RSDR %] 11,90 Atkuriamumas R (95 %) 0,69 Santykinis atkuriamumas R % 33,32







5 lentelė Pakartojamumas ir atkuriamumas (taikant FAME*) Laboratorijų skaičius Riktas Pakartojamumas Sr (95 %) Atkuriamumas SR (95 %) A ėminys 8 1 0,09 0,23 B ėminys 8 1 0,14 0,35 C ėminys 8 1 0,14 0,17 D ėminys 8 1 0,08 0,24 Visuminė vertė 0,116 0,256 R R Visuminė vertė* 2,8 0,324 0,716 CrD95 = 0,40 Mažiausias nurodytas trienantoato grynumas – 95 % Mažiausia nurodyta trienantoato norma sviesto riebaluose – 11 kg/t Atsižvelgiant į kritinį skirtumą, kai pasikliovimo lygis 95 %, dviejų rezultatų vidurkis turi būti ne mažesnis kaip: 10,05 kg/t, jei pridedamas 95 % grynumo trienantoatas.







Pakartojamumas ir atkuriamumas (netaikant FAME) Laboratorijų skaičius Riktas Pakartojamumas Sr (95 %) Atkuriamumas SR (95 %) A ėminys 6 1 0,09 0,13 B ėminys 6 1 0,15 0,33 C ėminys 6 1 0,15 0,19 D ėminys 6 1 0,09 0,25 Visuminė vertė 0,124 0,237 r R Visuminė vertė* 2,8 0,347 0,663 CrD95 = 0,36 Mažiausias nurodytas trienantoato grynumas – 95 % Mažiausia nurodyta trienantoato norma sviesto riebaluose – 11 kg/t Atsižvelgiant į kritinį skirtumą, kai pasikliovimo lygis 95 %, dviejų rezultatų vidurkis turi būti ne mažesnis kaip: 10,09 kg/t, jei pridedamas 95 % grynumo trienantoatas.

1 paveikslas ( 8 )

Tyrimų rezultatai. A ėminys

Tyrimų rezultatai. B ėminys

Tyrimų rezultatai. C ėminys

Tyrimų rezultatai. D ėminys

2 paveikslas

Pakartojamumo ir atkartojamumo standartinis nuokrypis esant skirtingai koncentracijai (TG + FAME)

3 paveikslas

Pakartojamumo ir atkartojamumo standartinis nuokrypis esant skirtingai koncentracijai (TG)

4 paveikslas

Injektoriaus ant kolonėlės naudojimo pavyzdys









VI PRIEDAS

(5 straipsnis)

VANILINO KIEKIO NUSTATYMAS KONCENTRUOTAME SVIESTE, SVIESTE ARBA GRIETINĖLĖJE EFEKTYVIOSIOS SKYSČIŲ CHROMATOGRAFIJOS METODU

1. TAIKYMO SRITIS

Aprašyta vanilino nustatymo koncentruotame svieste, svieste arba grietinėlėje metodo taikymo procedūra.

2. METODO ESMĖ

Žinomas mėginio kiekis ekstrahuojamas izopropilo alkoholio/etanolio/acetonitrilo mišiniu (1:1:2). Didesnė riebalų dalis nusodinama esant temperatūrai nuo –15 °C iki –20 °C, vėliau mišinys centrifuguojamas.

Centrifugatas skiedžiamas vandeniu ir vanilinas nustatomas efektyviosios skysčių chromatografijos (HPLC) metodu.

3. APARATŪRA

Įprastinė laboratorinė įranga, visų pirma:

3.1. Šaldiklis, kuriame temperatūrą nuo –15 °C iki –20 °C

3.2. Vienkartiniai 2 ml talpos švirkštai

3.3. Membraniniai mikrofiltrai, poros 0,45 μm dydžio, atsparūs 5 % ekstrakto tirpalui (4.4)

3.4. Skysčių chromatografijos sistema, kurią sudaro siurblys (1,0 ml/min srautas), injektorius (įpurkšti 20 μl, automatinio arba rankinio valdymo), UV detektorius (veikiantis esant 306 nm bangos ilgiui, 0,01 Å visa skalė), rašytuvas arba integratorius ir kolonėlės termostatas, nustatytas 25 °C temperatūrai

3.5. Analizės kolonėlė (250 mm × 4,6 mm ID) su LiChrospher RP 18 (Merck, 5 μm) arba lygiaverte įkrova

3.6. Apsauginė kolonėlė (apie 20 mm × 3 mm ID), sausu būdu pripildyta LiChrospher RP 18 (nuo 5 iki 10 μm) arba lygiavertė

3.7. Centrifuga, veikianti 2 000 min–1 apsisukimų dažniu.

4. REAGENTAI

Visi naudojami reagentai turi būti analitiškai gryni.

4.1. Izopropilo alkoholis

4.2. Etanolis 96 % (tūrio)

4.3. Acetonitrilas

4.4. Ekstrahavimo tirpalas Izopropilo alkoholio (4.1), etanolio (4.2) ir acetonitrilo (4.3) mišinys santykiu 1:1:2 (tūrio).

4.5. Vanilinas (4-hidroksi-3-metoksibenzaldehidas) ≥ 98 % 4.5.1. Pradinis vanilino tirpalas (= 500 μg/ml) Į 100 ml matavimo kolbą 0,1 mg tikslumu pasveriama 50 mg (CM mg) vanilino (4.5), įpilama 25 ml ekstrahavimo tirpalo (4.4) ir skiedžiama vandeniu iki žymės. 4.5.2. Etaloninis vanilino tirpalas (= 10 μg/ml) Pipete įpilama 5 ml pradinio vanilino tirpalo (4.5.1) į 250 ml matavimo kolbą ir skiedžiama vandeniu iki žymės. 4.5.3. Metanolis, HPLC grynumo 4.5.4. Ledinė acto rūgštis 4.5.5. Vanduo, HPLC grynumo 4.5.6. HPLC judančioji fazė 1 000 ml matavimo kolboje sumaišoma 300 ml metanolio (4.5.3), apie 500 ml vandens (4.8) ir 20 ml acto rūgšties (4.5.4) ir skiedžiama vandeniu (4.5.5) iki žymės. Mišinys filtruojamas per 0,45 μm filtrą (3.3).

5. PROCEDŪRA

5.1. Mėginio ruošimas

5.1.1. Sviestas

Ėminys šildomas tol, kol pradeda lydytis. Vengiama kaitinti aukščiau kaip maždaug 30 °C. Bet kokiu atveju negali susidaryti dvi ėminio fazės. Kai ėminys tampa pakankamai minkštas, jis homogenizuojamas purtant. Prieš paimant mėginį, sviesto ėminys maišomas 15 s. Į 100 ml talpos matavimo kolbą pasveriama 1 mg tikslumu apie 5g (SM g) sviesto.

5.1.2. Koncentruotas sviestas

Prieš imant mėginį indas su koncentruoto sviesto ėminiu dedamas į krosnį, įkaitintą nuo 40 °C iki 50 °C, ir laikomas joje tol, kol visiškai išsilydo. Ėminys maišomas sukant arba maišant, vengiant oro burbuliukų susidarymo dėl per stipraus maišymo. Į 100 ml matavimo kolbą pasveriama 1 mg tikslumu apie 4g (SM g) koncentruoto sviesto.

5.1.3. Grietinėlė

Ėminys šildomas 35–40 °C temperatūros vandens vonioje arba termostate. Riebalai paskirstomi tolygiai ėminį sukant ir, jei reikia, maišant. Ėminys greitai atšaldomas iki 20 ± 2 °C. Ėminys turėtų atrodyti vienalytis, priešingu atveju procedūrą reikėtų kartoti. Į 100 ml matavimo kolbą pasveriama 1 mg tikslumu apie 10g (SM g) grietinėlės.

5.2. Tiriamojo tirpalo paruošimas

Į mėginį (5.1.1, 5.1.2 arba 5.1.3), įpilama maždaug 75 ml ekstrahavimo tirpalo (4.4), maišoma arba smarkiai purtoma apie 15 min ir skiedžiama ekstrahavimo tirpalu (4.4) iki žymės. Apie 10 ml šio ekstrakto pilama į užkemšamą mėgintuvėlį. Mėgintuvėlis dedamas į šaldiklį (3.1) ir laikomas jame apie 30 min. Atšaldytas ekstraktas 5 min centrifuguojamas, esant maždaug 2 000 min–1 dažniui, ir tuoj pat dekantuojamas. Dekantuotas tirpalas paliekamas pasiekti kambario temperatūrą. 5 ml dekantuoto tirpalo pipete įpilama į 100 ml matavimo kolbą ir skiedžiama vandeniu iki žymės. Alikvotinė tirpalo dalis filtruojama per membraninį mikrofiltrą (3.3), naudojant švirkštą (3.2). Filtratas yra paruoštas HPLC analizei.

5.3. Kalibravimas

Į 100 ml matavimo kolbą pipete įpilama 5 ml etaloninio vanilino tirpalo (4.5.2). Įpilama 5 ml ekstrahavimo tirpalo (4.4) ir skiedžiama vandeniu iki žymės. Tirpalo koncentracija –0,5 μg/ml vanilino.

5.4. HPLC analizė

Chromatografinei sistemai leidžiama stabilizuotis apie 30 min. Įpurškiamas etaloninis tirpalas (5.3). Tai kartojama tol, kol vienas paskui kitą įpurškiamų tirpalų smailės ploto arba smailės aukščio skirtumas yra mažesnis kaip 2 %. Aprašytomis sąlygomis vanilino sulaikymo trukmė yra apie 9 min. Etaloninis tirpalas (5.3) analizuojamas du kartus, įpurškiant 20 μl. Įpurškiama 20 μl tiriamųjų tirpalų (5.2). Nustatomas gautos vanilino smailės plotas arba aukštis. Po 10 tiriamųjų tirpalų (5.2) įpurškimo vėl du kartus įpurškiamas etaloninis tirpalas (5.3).

6. REZULTATŲ APSKAIČIAVIMAS

Apskaičiuojamas vidutinis vanilino smailių, gautų atliekant po du įpurškimus prieš ir po tiriamųjų tirpalų serijos įpurškimo, plotas arba aukštis (AC) (iš viso keturios ploto arba aukščio vertės).

Apskaičiuojamas atsako faktorius (R):

kai CM yra vanilino masė mg (4.5.1).

Vanilino kiekis (mg/kg) (C) mėginyje apskaičiuojamas pagal formulę:

čia:

AS = mėginio vanilino smailės plotas

SM = mėginio (5.1.1, 5.1.2 arba 5.1.3) masė, g.

Pastaba. Kai vanilinas nustatomas grietinėlėje, atsekamosios medžiagos koncentracija turi būti išreiškiama mg atsekamosios medžiagos/kg pieno riebalų. Tai daroma C dauginant iš 100/f. f – grietinėlės riebumas procentais (masės).

20 = etaloninio ir mėginio tirpalų skiedimo faktorius

0,96 = riebalų kiekio pataisos faktorius dėl mėginio pirmojo skiedimo.

Pastaba. Vietoje smailių ploto galima naudoti smailių aukštį (žr. 8.3).

7. METODO TIKSLUMAS

7.1. Pakartojamumas (r)

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 16 mg/kg.

7.2. Atkuriamumas (R)

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 27 mg/kg.

8. LEIDŽIAMŲJŲ NUOKRYPŲ RIBOS

8.1. Vienalytiškumui tikrinti turi būti imami trys atsekamąją medžiagą turinčio produkto ėminiai.

8.2. Kaip atsekamoji medžiaga naudojama vanilė arba sintetinis vanilinas. 8.2.1. 4-hidroksi-3-metoksibenzaldehido pridėjimo norma yra 250 g tonai koncentruoto sviesto arba sviesto. Šios medžiagos pridėjimo norma grietinėlei pažymėti – 250 g tonai pieno riebalų. 8.2.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 220,8 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos), — 158,3 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 220,8 mg/kg ir 158,3 mg/kg.

8.3. Kaip atsekamoji medžiaga naudojama vanilė, gauta tik iš vanilės pupelių arba jos vientisų ekstraktų. 8.3.1. 4-hidroksi-3-metoksibenzaldehido pridėjimo norma yra 100g tonai koncentruoto sviesto arba sviesto. Šios medžiagos pridėjimo norma grietinėlei pažymėti – 100 g tonai pieno riebalų. 8.3.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 78,3 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos), — 53,3 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 78,3 mg/kg ir 53,3 mg/kg.

9. PASTABOS

9.1. Pridėto vanilino atgavimo laipsnis, kai koncentracija 250 mg/kg lydyto sviesto, svyruoja nuo 97,0 iki 103,8 %. Vidutinis nustatytas kiekis buvo 99,9 %, kai standartinis nuokrypis 2,7 %

9.2. Siekiant kompensuoti smailės platėjimą dėl mėginio tirpale esančio 5 % ekstrahavimo tirpalo, etaloniniame tirpale irgi yra 5 % ekstrahavimo tirpalo. Taip galima atlikti kiekybinį nustatymą pagal smailės aukštį.

9.3. Analizė atliekama pagal kalibravimo tiesę, kertančią koordinačių pradžią.

9.4. Tiesiškumas turėtų būti tikrinamas pirmą kartą atliekant analizę ir vėliau reguliariais laiko tarpais ir po HPLC įrangos pakeitimų arba remonto, naudojant tinkamai atskiestą etaloninį tirpalą (4.5.2). Veikiant būdingiems fermentams, vanilinas nepasterizuotoje grietinėlėje arba jos produktuose gali virsti vanilino rūgštimi, divanilinu ir kitais junginiais.









VII PRIEDAS

(5 straipsnis)

BETA-APO-8'-KAROTINO RŪGŠTIES ETILESTERIO KONCENTRUOTAME SVIESTE IR SVIESTE NUSTATYMAS SPEKTROSKOPIJOS METODU

1. TAIKYMO SRITIS

Aprašyta kiekybinio β-apo-8'-karotino rūgšties etilesterio (apokarotino esterio) nustatymo koncentruotame svieste ir svieste metodo taikymo procedūra. Apokarotino esteris yra suma visų cheminių medžiagų, esančių pagal šią metodiką gautame mėginio ekstrakte ir absorbuojančių 440 nm bangos ilgio šviesą.

2. METODO ESMĖ

Pieno riebalai tirpinami petroleteryje ir matuojama jų absorbcija esant 440 nm bangos ilgiui. Apokarotino esterio kiekis nustatomas pagal kalibravimo kreivę.

3. APARATŪRA

3.1. Graduotos pipetės, 0,25, 0,50, 0,75 ir 1,0 ml talpos

3.2. Spektrofotometras, kuriuo galima matuoti esant 440 nm (ir 447–449 nm) bangos ilgiui, ir 1 cm optinio kelio ilgio kiuvetės

3.3. Matavimo kolbos, 20 ml ir 100 ml talpos

3.4. Analizės svarstyklės, kurių jautrumas 0,1 mg ir kuriomis galima matuoti 1 mg tikslumu, o mažiausias skaitomas rodmuo 0,1 mg

3.5. Krosnis, 45 °C ± 1 °C

3.6. Greitojo filtravimo bepeleniai filtrai.

4. REAGENTAI

Visi naudojami reagentai turi būti analitiškai gryni.

4.1. Apokarotino esterio suspensija (maždaug 20 %) 4.1.1. Suspensijos grynumas nustatomas taip: Suspensija šildoma iki 45–50 °C ir homogenizuojama neatidarytoje pirminėje pakuotėje. Į matavimo kolbą (100 ml) pasveriama apie 400 mg, ištirpinama 20 ml chloroformo (4.4) ir skiedžiama iki žymės cikloheksanu (4.5). 5 ml šio tirpalo skiedžiama cikloheksanu iki 100 ml (A tirpalas). 5 ml A tirpalo skiedžiama cikloheksanu iki 100 ml. Optinis tankis matuojamas esant 447–449 nm bangos ilgiui (didžiausia absorbcija matuojama palyginamuoju tirpalu naudojant cikloheksaną ir 1 cm optinio kelio ilgio kiuvetes). Apokarotino esterio kiekis P (%) = (Absmax × 40 000)/(Msusp × 2 550) arba išskleista formulė: (Absmax/2 550) × (100/5) × (100/5) × (100/Msusp) Absmax = matuojamo tirpalo didžiausias optinis tankis Msusp = suspensijos masė (g) 2 550 = etaloninio A tirpalo absorbcijos (1 %, 1 cm) vertė P = suspensijos grynumas (kiekis) (%) Pastaba. Apokarotino esterių suspensija yra jautri šviesos, karščio ir oro poveikiui. Neatidarytoje originalioje pakuotėje (užsandarintoje azoto atmosferoje) ir šaltoje vietoje suspensija gali būti laikoma apie 12 mėnesių. Atidarius pakuotę, suspensiją reikia sunaudoti per trumpą laiką. 4.1.2. Apokarotino esterio etaloninis tirpalas, apie 0,2 mg/ml 0,1 mg tikslumu pasveriama maždaug 0,100 g (W) apokarotino esterio suspensijos (4.1.1), ištirpinama petroleteryje (4.2), tirpalas kiekybiškai supilamas į 100 ml matavimo kolbą ir petroleteriu skiedžiamas iki žymės. Šio tirpalo apokarotino esterio koncentracija yra (W × P)/10 mg/ml. Pastaba Tirpalas turi būti laikomas šaltoje tamsioje vietoje. Nesunaudotas tirpalas išpilamas po mėnesio.

4.2. Petroleteris (40–60 °C)

4.3. Bevandenio natrio sulfato granulės, prieš naudojant 2 val. džiovinamos 102 °C temperatūroje

4.4. Chloroformas

4.5. Cikloheksanas

5. PROCEDŪRA

5.1. Mėginio ruošimas

5.1.1. Koncentruotas sviestas

Mėginys išlydomas krosnyje, kurios temperatūra apie 45 °C.

5.1.2. Sviestas

Mėginys išlydomas apie 45 °C temperatūros krosnyje ir jo reprezentatyvi dalis filtruojama per filtrą, į kurį įdėta apie 10 g bevandenio natrio sulfato (4.3). Filtruojama nuo stiprios saulės šviesos ir apšvietimo apsaugotoje aplinkoje, kurios temperatūra apie 45 °C. Surenkamas reikiamas pieno riebalų kiekis.

5.2. Nustatymas

1 mg tikslumu pasveriama apie 1 g koncentruoto sviesto (arba ekstrahuotų pieno riebalų (5.1.2)) (M). Tirpinant petroleteryje (4.2) kiekybiškai supilama į 20 ml (V) matavimo kolbą, skiedžiama iki žymės ir gerai sumaišoma.

Alikvotinė tirpalo dalis supilama į 1 cm kiuvetę ir optinis tankis matuojamas esant 440 nm bangos ilgiui, palyginimui naudojant petroleterį. Apokarotino esterio koncentracija tirpale (C μ/ml) nustatoma pagal gautą kalibravimo kreivę.

5.3. Kalibravimas

Į penkias 100 ml matavimo kolbas pipete įpilama 0, 0,25, 0,5, 0,75 ir 1,0 ml apokarotino esterio etaloninio tirpalo (4.1.2). Skiedžiama petroleteriu (4.2) iki žymės ir sumaišoma.

Apytikrės tirpalų koncentracijos vertės yra nuo 0 iki 2 μg/ml ir tiksliai apskaičiuojamos pagal etaloninio tirpalo (4.1.2) koncentraciją (W × P)/10 mg/ml. Optinis tankis matuojamas esant 440 nm bangos ilgiui ir palyginimui naudojant petroleterį (4.2).

Optinio tankio vertės užrašomos y ašyje, apokarotino esterio koncentracijos vertės – x ašyje. Apskaičiuojama kalibravimo kreivės lygtis.

6. REZULTATŲ APSKAIČIAVIMAS

6.1. Apokarotino esterio kiekis, išreikšta mg/kg produkto, apskaičiuojamas pagal lygtį: Koncentruotas sviestas: (C × V)/M Sviestas: 0,82 (C × V)M čia: C = apokarotino esterio kiekis, μg/ml, gautas pagal kalibravimo kreivę (5.3) V = tiriamojo tirpalo (5.2) tūris (ml) M = mėginio (5.2) masė (g) 0,82 = –sviesto riebalų svieste pataisos faktorius

7. METODO TIKSLUMAS

7.1. Pakartojamumas

7.1.1. Sviesto analizė

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 1,4 mg/kg.

7.1.2. Koncentruoto sviesto analizė

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 1,6 mg/kg.

7.2. Atkuriamumas

7.2.1. Sviesto analizė

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 4,7 mg/kg.

7.3. Koncentruoto sviesto analizė

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 5,3 mg/kg.

7.4. Tikslumo duomenų šaltinis

Tikslumo duomenys buvo gauti 1995 m. atliekant tarplaboratorinius tyrimus, kuriuose dalyvavo 11 laboratorijų; buvo naudojama 12 sviesto ėminių (šešios poros kontrolinių ėminių) bei 12 koncentruoto sviesto ėminių (šešios poros kontrolinių ėminių), pažymėtų atsekamąja medžiaga.

8. LEIDŽIAMŲJŲ NUOKRYPŲ RIBOS

8.1. Turi būti paimti trys atsekamąja medžiaga pažymėto produkto ėminiai jo tinkamam žymėjimui patikrinti.

8.2. Sviestas 8.2.1. Pridėjimo norma sviestui, įskaitant fono optinį tankį, yra 22 mg/kg. 8.2.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 17,7 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos), — 12,2 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 17,7 mg/kg ir 12,2 mg/kg.

8.3. Koncentruotas sviestas 8.3.1. Pridėjimo norma koncentruotam sviestui, įskaitant fono optinį tankį, yra 24 mg/kg. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 19,2 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos), — 13,2 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 19,2 mg/kg ir 13,2 mg/kg.









VIII PRIEDAS

(5 straipsnis)

SITOSTEROLIO ARBA STIGMASTEROLIO NUSTATYMAS SVIESTE ARBA KONCENTRUOTAME SVIESTE KAPILIARINĖS DUJŲ CHROMATOGRAFIJOS METODU

1. TAIKYMO SRITIS

Aprašyta kiekybinio sitosterolio arba stigmasterolio nustatymo svieste ir koncentruotame svieste metodo taikymo procedūra. Sitosteroliu priimta vadinti β-sitosterolio ir 22-dihidro-β-sitosterolio mišinį, kiti sitosteroliai laikomi nereikšmingais.

2. METODO ESMĖ

Sviestas arba koncentruotas sviestas muilinami kalio hidroksidu etanoliniame tirpale ir nemuilinamos medžiagos ekstrahuojamos dietileteriu.

Steroliai paverčiami trimetilsilileteriais ir analizuojami kapiliarinės dujų chromatografijos metodu, kaip vidinį etaloną naudojant betuliną.

3. APARATŪRA

3.1. 150 ml hidrolizės kolba ir grįžtamasis kondensatorius su šlifo jungtimis

3.2. 500 ml dalijamieji piltuvai

3.3. 250 ml kolbos

3.4. Išlyginamojo slėgio piltuvai, 250 ml arba panašios talpos, dietileterio likučiams surinkti

3.5. Stiklinė kolonėlė, 350 mm × 20 mm, su sukepintojo stiklo kamščiu

3.6. Vandens vonia arba izoterminis kaitinimo apvalkalas

3.7. Buteliukai reakcijai atlikti, 2 ml

3.8. Dujų chromatografas, kuris yra pritaikytas naudoti su kapiliarine kolonėle, turi dalijimo sistemą ir kurį sudaro: 3.8.1. kolonėlėms skirta pastovios temperatūros kamera, kurioje įmanoma palaikyti reikiamą temperatūrą ±1 °C tikslumu; 3.8.2. reguliuojamos temperatūros garinimo įtaisas; 3.8.3. liepsnos jonizacinis detektorius ir keitiklis-stiprintuvas; 3.8.4. integratorius (rašytuvas), pritaikytas naudoti su keitikliu-stiprintuvu (3.8.3)

3.9. Lydyto kvarco kapiliarinė kolonėlė, visa padengta BP1 arba lygiaverte medžiaga vienodu 0,25 μm storiu (arba ne mažesnės skyros kita kolonėlė); kolonėlė turi gebėti atskirti lanosterolio ir sitosterolio trimetilsilildarinius. Tinka BP1, ilgis 12 m, vidinis skersmuo 0,2 mm

3.10. 1 μl dujų chromatografijai skirtas mikrošvirkštas su grūdinta adata.

4. REAGENTAI

Visi naudojami reagentai turi būti analitiškai gryni. Naudojamas distiliuotas ar bent tokio paties grynumo vanduo

4.1. Etanolis, ne mažesnio kaip 95 % grynumo

4.2. Kalio hidroksidas, 60 % tirpalas. 600 g kalio hidroksido (ne mažesnio kaip 85 % grynumo) ištirpinama vandenyje ir skiedžiama vandeniu iki vieno litro

4.3. Betulinas, ne mažesnio kaip 99 % grynumo 4.3.1. Betulino tirpalai dietileteryje (4.4) 4.3.1.1. Sitosteroliui nustatyti naudojamo betulino tirpalo koncentracija turėtų būti 1,0 mg/ml. 4.3.1.2. Stigmasteroliui nustatyti naudojamo betulino tirpalo koncentracija turėtų būti 0,4 mg/ml.

4.4. Dietileteris, analitiškai grynas (neturi būti peroksidų arba likučių)

4.5. Bevandenio natrio sulfato granulės, prieš naudojant 2 h džiovinamos 102 °C temperatūroje

4.6. Sililinimo reagentas, pvz., TRI-SIL (galima gauti iš Pierce Chemical Co, katalogo Nr. 49001) arba lygiavertė medžiaga (svarbu: TRI-SIL yra degi, toksinė, ėsdinanti ir galbūt kancerogeninė medžiaga. Laboratorijos darbuotojai turi būti supažindinti su TRI-SIL saugos informacija ir imtis reikiamų atsargumo priemonių).

4.7. Lanosterolis

4.8. Sitosterolis, žinomo grynumo, kuris turi būti ne mažesnis kaip 90 % (P) 1 pastaba: Kalibravimui naudojamų etaloninių medžiagų grynumas turi būti nustatytas taikant normalizavimo metodą. Daroma prielaida, kad visi mėginyje esantys sitosteroliai yra chromatogramoje, visas visų smailių plotas yra sitosterolių komponentų plotas ir steroliams gaunamas vienodas detektoriaus atsakas. Sistemos tiesiškumas turi būti patvirtintas tiriamų koncentracijos verčių ribose. 4.8.1. Sitosterolio etaloninis tirpalas. Ruošiamas sitosterolio (4.8) tirpalas dietileteryje (4.4), kuriame 0,001 mg/ml tikslumu yra maždaug 0,5 mg/ml (W1)

4.9. Stigmasterolis, žinomo grynumo, kuris turi būti ne mažesnis kaip 90 % (P) 4.9.1. Stigmasterolio etaloninis tirpalas. Ruošiamas stigmasterolio (4.9) tirpalas dietileteryje (4.4), kuriame 0,001 mg/ml tikslumu yra maždaug 0,2 mg/ml (W1)

4.10. Skyros tikrinimo mišinys. Ruošiamas 0,05 mg/ml lanosterolio (4.7) ir 0,5 mg/ml sitosterolio (4.8) tirpalas dietileteryje (4.4).

5. PROCEDŪRA

5.1. Chromatografijos etaloninių tirpalų ruošimas.

Vidinio etalono tirpalas (4.3.1) turi būti įpiltas vienu metu į atitinkamą sterolių etaloninį tirpalą ir į muilinto mėginio tirpalą (žr. 5.2.2).

5.1.1. Sitosterolio etaloninis tirpalas chromatografijai: į kiekvieną iš dviejų reakcijai skirtų buteliukų (3.7) įpilamas 1 ml sitosterolio etaloninio tirpalo (4.8.1) ir dietileteris pašalinamas azoto srove. Įpilamas 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.1) ir dietileteris pašalinamas azoto srove.

5.1.2. Stigmasterolio etaloninis tirpalas chromatografijai: į kiekvieną iš dviejų reakcijai skirtų buteliukų (3.7) įpilamas 1 ml stigmasterolio etaloninio tirpalo (4.9.1) ir dietileteris pašalinamas azoto srove. Įpilamas 1 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.1) ir dietileteris pašalinamas azoto srove.

5.2. Nemuilinamų medžiagų ruošimas

5.2.1. Sviesto ėminys išlydomas ne aukštesnėje kaip 35 °C temperatūroje ir gerai sumaišomas Į 150 ml kolbą (3.1) pasveriama 1 mg tikslumu maždaug 1 g sviesto (W2) arba koncentruoto sviesto (W2). Įpilama 50 ml etanolio (4.1) ir 10 ml kalio hidroksido tirpalo (4.2). Prijungiamas grįžtamasis kondensatorius ir 30 min kaitinama maždaug 75 °C temperatūroje. Kondensatorius atjungiamas ir kolba atvėsinama maždaug iki kambario temperatūros.

5.2.2. Į kolbą įpilama 1,0 ml vidinio etalono tirpalo (4.3.1.1), jei reikia nustatyti sitosterolį, arba (4.3.1.2), jei reikia nustatyti stigmasterolį. Gerai sumaišoma. Kolbos turinys kiekybiškai supilamas į 500 ml dalijamąjį piltuvą (3.2), kolbą paeiliui plaunant 50 ml vandens ir 250 ml dietileterio (4.4). Dalijamasis piltuvas stipriai purtomas dvi minutes ir fazėms leidžiama atsiskirti. Apatinis vandeninis sluoksnis išleidžiamas ir eterinis sluoksnis plaunamas keturis kartus iš eilės įpilant po 100 ml vandens ir purtant piltuvą. 2 pastaba: Vengiant emulsijos susidarymo, svarbu du pirmus kartus plauti atsargiai (piltuvas apverčiamas 10 kartų). Plaunant trečią kartą, galima stipriai purtyti 30 s. Jei susidaro emulsija, ją galima suardyti įpilant 5–10 ml etanolio. Jei įpilama etanolio, kitus du kartus reikia plauti vandeniu stipriai purtant.

5.2.3. Skaidrus, muilo neturintis eterinis sluoksnis supilamas į stiklinę kolonėlę (3.5), pripildytą 30 g bevandenio natrio sulfato (4.5). Eterinis tirpalas surenkamas į 250 ml kolbą (3.3). Įdedama viena granulė stipriam virimui slopinti ir distiliuojama beveik iki sausojo likučio ant vandens vonios arba izoterminiame apvalkale, kruopščiai surenkant tirpiklio likučius. 3 pastaba: Jei mėginių ekstraktai visiškai išgarinami per aukštoje temperatūroje, gali būti sterolių nuostolių.

5.3. Trimetilsilileterių ruošimas

5.3.1. Kolboje likęs eterinis tirpalas supilamas į 2 ml mėgintuvėlį (3.7) plaunant 2 ml dietileterio ir eteris pašalinamas azoto srove. Kolba du kartus plaunama 2 ml dietileterio, perpilant tirpalą į buteliuką ir kiekvieną kartą pašalinant eterį azotu.

5.3.2. Mėginys sililinamas įpilant 1 ml TRI-SIL (4.6). Buteliukas užkemšamas ir stipriai purtomas, kad turinys ištirptų. Jei jis ne visiškai ištirpsta, pašildoma iki 65–70 °C temperatūros. Prieš įpurškiant į dujinį chromatografą, paliekama pastovėti bent 5 min. Etaloniniai tirpalai sililinami tuo pačiu būdu kaip ir mėginiai. Skyros tikrinimo mišinys (4.10) sililinamas kaip mėginiai. 4 pastaba: Sililinti reikia bevandenėje aplinkoje. Ne visišką betulino sililinimą rodo šalia betulino smailės esanti antroji smailė. Sililinti trukdo etanolio buvimas sililinant. Jo gali likti dėl nepakankamo plovimo ekstrahavimo stadijoje. Jei ši problema lieka, ekstrahavimo stadijoje galima plauti penktą kartą, intensyviai purtant 30 s.

5.4. Dujų chromatografinė analizė

5.4.1. Darbinių sąlygų parinkimas

Dujinis chromatografas paruošiamas pagal gamintojo instrukciją.

Rekomenduojamos tokios darbinės sąlygos:

— kolonėlės temperatūra – 265 °C

— injektoriaus temperatūra – 265 °C

— detektoriaus temperatūra – 300 °C

— nešančiųjų dujų srautas – 0,6 ml/min

— vandenilio slėgis – 84 kPa

— oro slėgis: 155 kPa

— mėginio dalijimas – nuo 10:1 iki 50:1; dalijimo santykis turi būti optimizuotas pagal gamintojo instrukcijas ir detektoriaus atsako tiesiškumą, vėliau patvirtintas tiriamosios koncentracijos intervalui. — 5 pastaba: Ypač svarbu, kad reguliariai būtų valomas injektoriaus įdėklas.

— įpurškiamos medžiagos kiekis – 1 μl TMSE tirpalo.

Prieš pradedant bet kokią analizę, sudaromos sąlygos, kad sistema pasiektų pusiausvyrą ir kad būtų gautas tinkamas stabilus atsakas.

Atsižvelgiant į kolonėlės ir dujų chromatografo charakteristikas, šios sąlygos turi būti keičiamos, kad būtų gautos chromatogramos, kurios atitinka šiuos reikalavimus:

— sitosterolio ir linosterolio smailės turi būti tinkamai atskirtos. 1 paveiksle pavaizduota tipinė chromatograma, kuri turėtų būti gauta sililintam skyros tikrinimo mišiniui (4.10),

— sterolių santykinė sulaikymo trukmė turėtų būti apytikriai tokia: — cholesterolio – 1,0 stigmasterolio – 1,3 sitosterolio – 1,5 betulino – 2,5

— apytikrė betulino sulaikymo trukmė turėtų būti lygi 24 min.

5.4.2. Analizės procedūra

Įpurškiamas 1 μl sililinto etaloninio tirpalo (stigmasterolio arba sitosterolio) ir nustatomi integratoriaus kalibravimo parametrai.

Įpurškiamas dar 1 μl sililinto etaloninio tirpalo atsako faktoriams nustatyti pagal betuliną.

Įpurškiamas 1 μl sililinto mėginio tirpalo ir matuojami smailių plotai. Prieš ir po mėginių serijos įpurškimo turi būti įpurškiami etalonai.

Rekomenduojama etaloninius tirpalus įpurkšti po šešių mėginių įpurškimo.

6 pastaba: Integruojant stigmasterolio smailę reikėtų įtraukti visas fono smailes, kaip pažymėta taškais 1, 2 ir 3 2b paveiksle.

Kai įvertinamas suminis sitosterolio kiekis, integruojant sitosterolio smailę reikėtų įtraukti 22-dihidro-β-sitosterolio (stigmastanolio), kuris išplaunamas iškart po sitosterolio (žr. 3b paveikslą), smailės plotą.

6. REZULTATŲ APSKAIČIAVIMAS

6.1. Nustatomi sterolio ir betulino smailių plotai, gauti abiem etaloniniams tirpalams, įpurškiamiems prieš mėginių seriją ir po jos, ir apskaičiuojamas R1: R1 = (etalono sterolio smailės plotas)/(etalono betulino smailės plotas). Nustatomi mėginio sterolio (stigmasterolio ir sitosterolio) ir betulino smailių plotai ir apskaičiuojamas R2: R2 = (mėginio sterolio smailės plotas)/(mėginio betulino smailės plotas). W1 = sterolio etalono kiekis 1 ml etaloninio tirpalo (4.8.1 arba 4.9.1) (mg) W2 = mėginio (5.2.1) masė (g) P = etaloninio sterolio (4.8 arba 4.9) grynumas Sterolio kiekis mėginyje (mg/kg) = ((R 2)/(R 1)) × ((W 1)/(W 2)) × P × 10

7. METODO TIKSLUMAS

7.1. Sviestas

7.1.1. Pakartojamumas

7.1.1.1. Stigmasterolis

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 19,3 mg/kg.

7.1.1.2. Sitosterolis

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 23,0 mg/kg.

7.1.2. Atkuriamumas

7.1.2.1. Stigmasterolis

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 31,9 mg/kg.

7.1.2.2. Sitosterolis

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 8,7 % vidutinės analizių vertės.

7.1.3. Tikslumo duomenų šaltinis

Tikslumo duomenys buvo gauti 1992 m. atliekant tyrimus, kuriuose dalyvavo aštuonios laboratorijos ir buvo tiriami šeši stigmasterolio ėminiai (trys poros kontrolinių ėminių) ir šeši sitosterolio ėminiai (trys poros kontrolinių ėminių).

7.2. Koncentruotas sviestas

7.2.1. Pakartojamumas

7.2.1.1. Stigmasterolis

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 10,2 mg/kg.

7.2.1.2. Sitosterolis

Dviejų analizių, vieno analitiko per kiek įmanomą trumpesnį laiko tarpą atliktų ta pačia aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, rezultatai neturi skirtis daugiau kaip 3,6 % vidutinės analizių vertės.

7.2.2. Atkuriamumas

7.2.2.1. Stigmasterolis

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 25,3 mg/kg.

7.2.2.2. Sitosterolis

Dviejų analizių rezultatų, gautų analitikams skirtingose laboratorijose ir skirtinga aparatūra tiriant tą pačią bandomąją medžiagą, skirtumas neturi būti didesnis kaip 8,9 % vidutinės analizių vertės.

7.2.3. Tikslumo duomenų šaltinis

Tikslumo duomenys buvo gauti 1991 m. atliekant tyrimus, kuriuose dalyvavo devynios laboratorijos ir buvo tiriami šeši stigmasterolio ėminiai (trys poros kontrolinių ėminių) ir šeši sitosterolio ėminiai (trys poros kontrolinių ėminių).

8. LEIDŽIAMŲJŲ NUOKRYPŲ RIBOS

8.1. Turi būti paimti trys atsekamąja medžiaga pažymėto produkto ėminiai jo tinkamam žymėjimui patikrinti.

8.2. Sviestas 8.2.1. Stigmasterolis 8.2.1.1. Stigmasterolio pridėjimo norma yra 150 g ne mažesnio kaip 95 % grynumo stigmasterolio vienai tonai sviesto, t. y. 142,5 mg/kg, arba 170 g ne mažesnio kaip 85 % grynumo stigmasterolio vienai tonai sviesto, t. y. 144,5 mg/kg. 8.2.1.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 115,8 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 95 %), — 117,7 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 85 %), — 80,1 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 95 %), — 81,5 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 85 %). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 115,8 mg/kg ir 80,1 mg/kg arba tarp 117,7 mg/kg ir 81,5 mg/kg. 8.2.2. Sitosterolis 8.2.2.1. Sitosterolio pridėjimo norma yra 600 g ne mažesnio kaip 90 % grynumo sitosterolio vienai tonai sviesto, t. y. 540 mg/kg. 8.2.2.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 482,6 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai sitosterolio grynumas 90 %), — 347,6 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai sitosterolio grynumas 90 %). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 482,6 mg/kg ir 347,6 mg/kg.

8.3. Koncentruotas sviestas 8.3.1. Stigmasterolis 8.3.1.1. Stigmasterolio pridėjimo norma yra 150 g ne mažesnio kaip 95 % grynumo stigmasterolio vienai tonai koncentruoto sviesto, t. y. 142,5 mg/kg, arba 170 g ne mažesnio kaip 85 % grynumo stigmasterolio vienai tonai sviesto, t. y. 144,5 mg/kg. 8.3.1.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 118,5 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 95 %), — 120,4 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 85 %), — 82,9 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 95 %), — 84,3 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai stigmasterolio grynumas 85 %). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 118,5 mg/kg ir 82,9 mg/kg arba tarp 120,4 mg/kg ir 84,3 mg/kg. 8.3.2. Sitosterolis 8.3.2.1. Sitosterolio pridėjimo norma yra 600 g ne mažesnio kaip 90 % grynumo sitosterolio vienai tonai sviesto, t. y. 540 mg/kg. 8.3.2.2. Atsekamosios medžiagos pridėjimo normai ir vienalytiškumui tikrinti naudojami rezultatai, gauti analizuojant tris produkto ėminius, ir mažiausias iš šių rezultatų lyginamas su šiomis ribinėmis vertėmis: — 480,9 mg/kg (95 % mažiausios pridėjimo normos, kai sitosterolio grynumas 90 %), — 345,9 mg/kg (70 % mažiausios pridėjimo normos, kai sitosterolio grynumas 90 %). Mažiausias atsekamosios medžiagos koncentracijos ėminyje rezultatas yra naudojamas interpoliuojant tarp 480,9 mg/kg ir 345,9 mg/kg. Pageidautina, kas atsiskyrimas būtų visiškas, t. y. lanosterolio smailės linija turėtų grįžti iki bazinės linijos prieš pradėdama kilti kaip sitosterolio smailė, nors priimtinas ir dalinis atsiskyrimas.



2a paveikslas. 2b paveikslas. Stigmasterolio etalonas Stigmasteroliu denatūruotas sviesto ėminys Pastaba: Integruojant stigmasterolio smailę reikėtų įtraukti visas fono smailes, kaip pažymėta 1, 2 ir 3 taškais.



3a paveikslas. 3b paveikslas. Sitosterolio etalonas β-sitosteroliu denatūruotas sviesto ėminys Pastaba: β-sitosterolyje yra priemaiša (vadinama stigmastanoliu), kuri išplaunama iš karto po -sitosterolio. Šių dviejų smailių plotai turėtų būti sudėti, kai vertinamas suminis esamo -sitosterolio kiekis.









IX PRIEDAS

(6 straipsnis)

PAMATINIS METODAS KARVIŲ PIENUI IR KAZEINATUI NUSTATYTI SŪR