02013XC1115(01) — LT — 01.07.2014 — 001.001

Šis tekstas yra skirtas tik informacijai ir teisinės galios neturi. Europos Sąjungos institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį. Autentiškos atitinkamų teisės aktų, įskaitant jų preambules, versijos skelbiamos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir pateikiamos svetainėje „EUR-Lex“. Oficialūs tekstai tiesiogiai prieinami naudojantis šiame dokumente pateikiamomis nuorodomis

(OL C 332 2013.11.15, p. 1)

Iš dalies keičiamas:

C 198

▼B

Komisijos komunikatas dėl valstybės pagalbos filmams ir kitiems garso ir vaizdo kūriniams

(Tekstas svarbus EEE)

2013/C 332/01

1. ĮVADAS

3. Tokį ribotą platinimą lemia Europos garso ir vaizdo sektoriaus susiskaidymas į nacionalines ar net regionines rinkas. Tokia padėtis susijusi su Europos kalbų ir kultūrų įvairove; artumo principais yra pagrįsta ir viešoji parama Europos garso ir vaizdo kūriniams, kuria subsidijuojama daugelis mažų gamybos įmonių per nacionalines, regionines ir vietos finansavimo schemas.

2. KODĖL KONTROLIUOTINA VALSTYBĖS PAGALBA FILMAMS IR KITIEMS GARSO IR VAIZDO KŪRINIAMS?

6. Valstybės narės įgyvendino daug įvairių paramos priemonių, skirtų filmų, TV programų ir kitų garso ir vaizdo kūrinių gamybai remti. Apskaičiuota, kad valstybės narės filmams remti iš viso skiria 3 mlrd. EUR per metus ( 1 ). Tas finansavimas skiriamas per daugiau nei 600 nacionalinių, regioninių ir vietos rėmimo schemų. Tokių priemonių paskirtis pagrįsta kultūriniais ir pramoniniais sumetimais. Jų pagrindinis su kultūra susijęs tikslas – užtikrinti, kad filmų ir televizijos garso ir vaizdo priemonėmis būtų parodoma nacionalinė ir regioninė kultūra bei išreiškiamas kūrybinis potencialas. Kita vertus, šiomis priemonėmis siekiama kurti kritinę veiklos masę, kurios reikia dinamiškam sektoriaus vystymuisi ir konsolidacijai, t. y. kurti tvirtas gamybos įmones ir formuoti nuolatinį žmogiškųjų įgūdžių ir patirties rezervą.

8. Todėl filmų gamyba ir platinimas yra ne tik kultūrinė, bet ir reikšminga ekonominė veikla. Be to, filmų gamintojai aktyviai veikia tarptautiniu lygmeniu, o garso ir vaizdo kūriniais prekiaujama tarptautiniu mastu. Tai reiškia, kad tokia pagalba dotacijomis, mokesčių paskatomis ar kitų tipų finansinė parama gali paveikti prekybą tarp valstybių narių. Gamintojai ir garso ir vaizdo kūriniai, kuriems skiriama ta parama, greičiausiai turės finansinį ir kartu konkurencinį pranašumą, palyginti su tais, kuriems ji neskiriama. Todėl ši parama gali iškraipyti konkurenciją ir laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Todėl pagal SESV 108 straipsnį Komisija privalo įvertinti, ar pagalba garso ir vaizdo sektoriui suderinama su vidaus rinka, lygiai kaip ji vertina valstybės pagalbos priemones kituose sektoriuose.

„Sąjunga veikia siekdama skatinti valstybes nares bendradarbiauti, o prireikus – paremti ir papildyti jų veiklą šiose srityse:

[…]

„Sąjunga į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų pagal kitas Sutarčių nuostatas, visų pirma siekdama gerbti ir skatinti savo kultūrų įvairovę.“

3. NUO 2001 M. ĮVYKĘ POKYČIAI

15. Iš pagalbos schemų, kurias Komisija patvirtino nuo to laiko, kai įsigaliojo 2001 m. taisyklės, matyti, kad valstybės narės taiko labai įvairius pagalbos mechanizmus ir sąlygas. Daugumoje schemų laikomasi modelio, kuriam buvo suformuluoti 2001 m. komunikato vertinimo kriterijai: dotacijos skiriamos atrinktų filmų gamybai, kai didžiausia pagalba nustatoma kaip pagalbos gavėjo gamybos biudžeto procentinė dalis. Tačiau vis daugiau valstybių narių sukūrė schemas, kuriose pagalbos dydis apibrėžiamas kaip gamybinės veiklos, kuri vykdoma tik dotaciją skiriančioje valstybėje narėje, procentinė išlaidų dalis. Tos schemos dažnai sukurtos kaip mokesčio lengvata arba kitu būdu, kad būtų automatiškai taikomos filmui, kuris atitinka tam tikrus pretendavimo į pagalbą kriterijus. Palyginti su filmų fondais, kurie pateikus paraišką skiria individualią paramą atskiriems filmams, tos automatiškai taikomos schemos sudaro galimybę filmų gamintojams įskaičiuoti numatomą finansavimo dydį jau filmo planavimo ir kūrimo etape.

4. SPECIFINĖS PERMAINOS

4.1. Veiklos sritis

24. Ir priešingai, nors žaidimai artimiausiais metais gali tapti sparčiausiai augančia žiniasklaidos forma, ne visi žaidimai būtinai atitinka garso ir vaizdo kūriniams arba kultūros produktams taikomus kriterijus. Jiems būdingi kitokie gamybos, platinimo, rinkodaros ir vartojimo aspektai nei filmams. Todėl filmų gamybai skirtos taisyklės negali būti automatiškai taikomos žaidimams. Be to, skirtingai nei filmų ir televizijos sektoriaus atveju, Komisija nėra priėmusi pakankamai svarbių sprendimų dėl valstybės pagalbos žaidimams. Todėl šis komunikatas netaikomas žaidimams teikiamai pagalbai. Bet kokios pagalbos priemonės, kuriomis remiami žaidimai, neatitinkančios Bendrojo bendrosios išimties reglamento (BBIR) ( 12 ) arba de minimis reglamento sąlygų, ir toliau bus vertinamos kiekvienu atveju atskirai. Jeigu gali būti įrodyta, kad žaidimams, skirtiems kultūriniams arba edukaciniams tikslams, būtina skirti pagalbos schemą, Komisija pagal analogiją taikys šiame komunikate nustatytus pagalbos intensyvumo kriterijus.

4.2. Kultūros kriterijus

26. Svarbus kultūrų įvairovės elementas yra kalbų įvairovė; todėl ginant ir skatinant vienos ar kelių valstybės narės kalbų vartojimą remiama kultūra ( 14 ). Pagal nusistovėjusią Teismo praktiką ir valstybės narės kalbos rėmimas ( 15 ), ir kultūros politika ( 16 ) gali būti privalomojo bendrojo intereso reikalavimu, kuris pateisina laisvės teikti paslaugas suvaržymą. Todėl valstybė narė gali reikalauti, kad sąlyga pagalbai gauti, inter alia, būtų pagaminti filmą tam tikra kalba, jei nustatoma, kad šis reikalavimas būtinas ir adekvatus siekiant kultūros tikslo garso ir vaizdo sektoriuje, be to, jis gali skatinti konkrečiame regione egzistuojančių skirtingų socialinių, religinių, filosofinių ar kalbinių komponentų išraiškos laisvę. Tai, kad toks kriterijus praktiškai gali reikšti pranašumą filmų gamybos įmonėms, kurios dirba kriterijaus aprėpiama kalba, ko gero, yra neatsiejama nuo siekiamo tikslo ( 17 ).

4.3. Su teritorinėmis išlaidomis susiję įsipareigojimai

30. Nacionalinė priemonė, kuri trukdo naudotis Sutartimi užtikrintomis pagrindinėmis laisvėmis, gali būti pateisinama tik tada, kai patenkina kelias sąlygas: atitinka privalomuosius bendrojo intereso pagrindus bei yra tinkama garantuoti, jog bus įgyvendintas ja siekiamas tikslas, ir neviršija to, kas būtina tam tikslui pasiekti ( 19 ). Specifinės kino pramonės ypatybės, visų pirma didžiulis gamybos judumas, ir kultūrų įvairovės, nacionalinės kultūros bei kalbų rėmimas gali būti svarbus bendro intereso reikalavimas, kuriuo galima pateisinti naudojimosi pagrindinėmis laisvėmis apribojimą. Todėl Komisija ir toliau pripažįsta, kad tam tikru mastu tokios sąlygos gali būti reikalingos, siekiant išlaikyti filmų gamybos infrastruktūros kritinę masę pagalbą teikiančioje valstybėje narėje arba regione.

32. Išlaidų suma, kuriai taikoma su teritorinėmis išlaidomis susiję įsipareigojimai, turėtų būti bent jau proporcinga valstybės narės faktinio finansinio įsipareigojimo sumai, o ne bendram gamybos biudžetui. To nebūtinai buvo reikalaujama pagal 2001 m. komunikato teritorinį kriterijų ( 20 ).

37. Be to, bet kurioje abiejų mechanizmų schemoje gali būti tinkamumo kriterijus, pagal kurį reikalaujama mažiausios gamybinės veiklos pagalbą teikiančios valstybės narės teritorijoje apimties. Ta apimtis neviršija 50 % gamybos biudžeto.

4.4. Konkurencija siekiant pritraukti didelius užsienio projektus

39. Kai buvo priimtas 2001 m. Kinematografijos komunikatas, mažai valstybių narių bandė naudoti filmams skirtą pagalbą, kad į savo šalį pritrauktų didelius užsienio filmų projektus. Nuo to laiko keletas valstybių narių pradėjo taikyti schemas, kurių tikslas – pritraukti į Europą svarbių filmų gamybos projektų pasauliniu mastu konkuruojant su kitų šalių, pavyzdžiui, JAV, Kanados, Naujosios Zelandijos arba Australijos vietovėmis ir infrastruktūra. Viešųjų konsultacijų, surengtų prieš parengiant šį komunikatą, dalyviai sutiko, kad šie gamybos projektai yra būtini, siekiant išlaikyti aukštos kokybės garso ir vaizdo infrastruktūrą, padėti naudoti aukšto lygio studijų infrastruktūrą, įrangą ir personalą, taip pat prisidėti prie technologijų, praktinių žinių ir patirties perdavimo. Dalinis infrastruktūros panaudojimas užsienio filmų gamybos projektams taip pat padėtų užtikrinti pajėgumus, kad būtų galima realizuoti aukštos kokybės svarbių Europos filmų gamybą.

4.5. Tarpvalstybinė filmų gamyba

4.6. Kino paveldas

44. Kai kurios valstybės narės įdiegė praktiką sumokėti paskutinę pagalbos sumos dalį po to, kai kino paveldo įstaiga patvirtina gavusi filmą, kuriam suteikta pagalba. Paaiškėjo, kad tai veiksminga priemonė sutartiniam kopijos deponavimo įsipareigojimui užtikrinti.

5. PAGALBOS SUDERINAMUMO VERTINIMAS

5.1. Bendras teisėtumas

49. Laikantis išvardytųjų principų, pagalbos schemose, pavyzdžiui, negalima numatyti pagalbos skyrimo tik tam tikros valstybės piliečiams; negali būti reikalaujama, kad pagalbos gavėjai būtų nacionalinės įmonės, įsteigtos pagal nacionalinę komercinę teisę (teisę gauti pagalbą turi turėti ir vienoje iš valstybių narių įsteigtos įmonės, kitoje valstybėje narėje veikiančios per nuolatinį padalinį arba agentūrą; be to, reikalavimas turėti agentūrą turėtų būti taikomas tik išmokant pagalbą); įpareigoti užsienio įmones, teikiančias filmų gamybos paslaugas, apeidinėti Direktyvoje 96/71/EB ( 25 ) jų komandiruotų darbuotojų atžvilgiu nustatytas sąlygas.