1993L0016 — LT — 01.05.2004 — 008.001

Šis dokumentas yra skirtas tik informacijai, ir institucijos nėra teisiškai atsakingos už jo turinį

iš dalies keičiamas:

No

iš dalies keičiamas:

C 241

▼B

TARYBOS DIREKTYVA 93/16/EEB

1993 m. balandžio 5 d.

skirta padėti laisvam gydytojų judėjimui ir jų diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusiam pripažinimui

EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,

atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 49 straipsnį, 57 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies pirmą bei trečią sakinius ir 66 straipsnį,

atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,

bendradarbiaudama su Europos Parlamentu ( 1 ),

atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę ( 2 ),

kadangi 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 75/362/EEB dėl diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią mediko kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas ( 3 ), ir 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 75/363/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių gydytojų veiklą, derinimo ( 4 ) buvo ne kartą ir iš esmės keistos; kadangi dėl to siekiant aiškumo ir racionalumo reikėtų parengti suvestinę šių direktyvų redakciją; kadangi, be to, sujungiant šias direktyvas į bendrą dokumentą patartina į jį įtraukti ir 1986 m. rugsėjo 15 d. Tarybos direktyvą 86/457/EEB dėl specifinių bendrosios medicinos praktikos studijų ( 5 );

kadangi pagal Sutartį pasibaigus pereinamajam laikotarpiui draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės įsisteigiant ir teikiant paslaugas; kadangi šiuo pilietybe pagrįsto požiūrio principu visų pirma remiamasi išduodant leidimą verstis gydytojo praktika, taip pat registruojantis profesinėse organizacijose arba organuose ar tampant jų nariu;

kadangi vis dėlto reikėtų priimti tam tikras nuostatas, kurios padėtų gydytojams veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas;

kadangi pagal Sutartį reikalaujama, kad valstybės narės neteiktų jokios pagalbos, galinčios iškreipti įsisteigimo sąlygas;

kadangi Sutarties 57 straipsnio 1 dalyje numatyta leisti direktyvas dėl diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo; kadangi šios direktyvos tikslas — pripažinti diplomus, pažymėjimus ir kitus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus, suteikiančius teisę pradėti ir vykdyti medicinos veiklą bei pripažinti specialistų diplomus, pažymėjimus ir kitus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus;

kadangi rengiant specialistus turėtų būti abipusiai pripažįstama studijų metu įgyta kvalifikacija, kuri, nors ir nebūdama vienintelė sąlyga specialistui pradėti tam tikrą veiklą, vis tiek suteikia jam teisę vadintis specialistu;

kadangi dėl valstybių narių teisės aktų raidos prireikė tam tikrų techninio pobūdžio pakeitimų, būtinų, kad pirmiausia būtų atsižvelgta į pasikeitusius šių profesijų diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų arba tam tikrų medicinos srities profesinių kvalifikacijų pavadinimus, taip pat į atsiradusias tam tikras naujas medicinos srities profesines kvalifikacijas arba išnykusias tam tikras buvusias profesines kvalifikacijas, kurios buvo praktikuojamos kai kuriose valstybėse narėse;

kadangi reikėtų numatyti priemones, susijusias su įgytomis teisėmis abipusiai pripažinti valstybės narės išduotus diplomus, pažymėjimus ir kitus oficialią mediko kvalifikaciją patvirtinančius dokumentus ir pripažįstančias studijas, pradėtas iki šios direktyvos įgyvendinimo pradžios;

kadangi direktyva dėl abipusio diplomų pripažinimo nebūtinai reiškia, jog tokiuose diplomuose įrašyta kvalifikacija yra lygiavertė, turint oficialų mokslo pažymėjimą naudotis jame nurodytomis kvalifikacijomis turėtų būti leidžiama tik kilmės valstybės narės arba valstybės narės, iš kurios yra atvykęs užsienio pilietis, kalba;

kadangi siekdamos palengvinti nacionalinėms valdžios institucijoms šios direktyvos taikymą, valstybės narės gali numatyti, kad be oficialių mokslo pažymėjimų asmuo, kuris tenkina šioje direktyvoje numatytus studijų reikalavimus, turėtų pateikti kilmės šalies arba šalies, iš kurios jis yra atvykęs, kompetentingų institucijų išduotą pažymėjimą, nurodantį, kad šiems mokslo pažymėjimams yra taikoma ši direktyva;

kadangi ši direktyva neturi įtakos valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, draudžiančioms bendrovėms arba firmoms verstis medicinos praktika arba tokiai praktikai nustatančioms tam tikras sąlygas;

kadangi, teikiant paslaugas, reikalavimas registruotis profesinėse organizacijose ar organuose arba tapti jų nariais dėl stacionaraus ir nuolatinio priimančiojoje šalyje vykdomos veiklos pobūdžio neabejotinai taptų kliūtimi asmeniui, norinčiam teikti paslaugas, būtent dėl jo veiklos trumpalaikiškumo; kadangi dėl to šis reikalavimas turėtų būti panaikintas; kadangi vis dėlto tokiu atveju turėtų būti garantuojama profesinės drausmės kontrolė, už kurią ir atsako šios profesinės organizacijos ar organai; kadangi šiuo tikslu ji turėtų būti garantuota; kadangi šiuo tikslu remiantis Sutarties 62 straipsniu reikėtų numatyti, kad toks asmuo gali būti paprašytas pateikti priimančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai duomenis apie teikiamas paslaugas;

kadangi, atsižvelgiant į reikalavimus, susijusius su geru vardu ir gera reputacija, reikėtų aiškiai atskirti reikalavimus, kurie turi būti tenkinami pirmąsyk pradedant profesinę veiklą ir kurie turi būti tenkinami verčiantis šia veikla;

kadangi siekiant abipusio specializuotų medicinos sričių diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų pripažinimo ir siekiant Bendrijoje sudaryti vienodas sąlygas visiems tos profesijos atstovams, kurie yra valstybių narių piliečiai, reikėtų paderinti reikalavimus, keliamus specializuotos medicinos studijoms; kadangi šiuo tikslu reikėtų nustatyti tam tikrus būtiniausius kriterijus dėl teisės pradėti specializuotas studijas, dėl minimalaus studijų laikotarpio, mokymo metodo ir studijų vietos bei dėl taikomos priežiūros; kadangi šie kriterijai taikomi tik toms specialybėms, kurios yra bendros visoms valstybėms narėms arba dviem ar daugiau valstybių narių;

kadangi šios veiklos vykdymo sąlygų, kaip numatyta šioje direktyvoje, derinimas gali apimti ir tolesnį derinimą;

kadangi šiuo metu beveik visame pasaulyje pripažįstama, jog bendrosios medicinos praktikos gydytojui reikalingos specifinės studijos, kad jis galėtų geriau atlikti savo pareigas; kadangi jo pareigos, kurios ypač priklauso nuo gydytojo asmeninių žinių apie savo pacientų aplinką, yra ne tik teikti reikiamą medicininį gydymą, bet ir patarti ligos prevencijos ir bendrosios pacientų sveikatos klausimais;

kadangi specifinių bendrosios medicinos praktikos studijų poreikis atsirado pirmiausia dėl medicinos mokslo raidos, kuri padidino atotrūkį tarp medicinos tyrimų ir, viena vertus, mokymo bei, kita vertus, tarp bendrosios medicinos praktikos, todėl pagal esamą valstybių narių pagrindinių medicinos studijų sistemą nebeįmanoma pakankamai išmokyti svarbių bendrosios medicinos praktikos aspektų;

kadangi pripažįstama, kad bendrosios praktikos gydytojų patobulintos specifinės studijos bus naudingos ne tik pacientams, bet prisidės prie sveikatos priežiūros gerinimo, pirmiausia išplės galimybes rinktis specialistus konsultacijoms, naudotis laboratorijomis ir kitomis ypač specializuotos paskirties įstaigomis bei įranga;

kadangi patobulintos bendrosios medicinos praktikos studijos padidins bendrosios praktikos gydytojo prestižą;

kadangi, nors ši padėtis atrodo negrįžtama, įvairiose valstybėse narėse ji plėtojasi skirtingai; kadangi reikėtų užtikrinti, kad nuosekliais etapais, tačiau pernelyg neskatinant įvairios kryptys susilietų, kad kiekvienas bendrosios praktikos gydytojas baigtų atitinkamas studijas ir galėtų patenkinti konkrečius bendrosios medicinos praktikos reikalavimus;

kadangi siekiant užtikrinti laipsnišką šios reformos diegimą pradiniame etape visose valstybėse narės reikėtų pradėti specifines bendrosios medicinos praktikos studijas, kurios tenkintų būtiniausius kokybės ir kiekybės reikalavimus bei papildytų minimalias pagrindines studijas, kurias gydytojas turi baigti pagal šią direktyvą; kadangi visiškai nesvarbu, ar šios bendrosios medicinos praktikos studijos yra baigiamos kaip nacionalinių pagrindinių medicinos studijų dalis, ar atskirai; kadangi antrajame etape reikėtų numatyti, kad bendroji medicinos praktika pagal socialinės apsaugos sistemą būtų užbaigiama bendrosios medicinos praktikos specifinėmis studijomis; kadangi vėliau atitinkamai reikėtų pateikti tolesnius pasiūlymus dėl reformos baigimo;

kadangi šia direktyva neturi įtakos valstybių narių teisei kurti savo nacionalinės apsaugos sistemas ir nustatyti veiklos rūšis, kurios turi būti vykdomos pagal tas sistemas;

kadangi pagal šią direktyvą derinamos būtiniausios sąlygos, pagal kurias išduodami diplomai, pažymėjimai arba kiti oficialias kvalifikacijas patvirtinantys dokumentai, liudijantys specifinių bendrosios medicinos studijų baigimą, leis valstybėms narėms abipusiai pripažinti tokius diplomus, pažymėjimus ir kitus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus;

kadangi pagal šią direktyvą priimančioji valstybė narė negali reikalauti, kad gydytojai, turintys kitoje valstybėje narėje gautą ir pagal šią direktyvą pripažintą diplomą, baigtų papildomas studijas, kad galėtų dirbti pagal jos socialinės apsaugos sistemą, net jei tokias studijas turi baigti jos pačios teritorijoje išduotų mediko diplomų turėtojai; kadangi ši direktyvos nuostata toliau bus taikoma bendrosios medicinos praktikai pagal socialinės apsaugos sistemą iki 1995 sausio 1 d., o nuo šios dienos pagal šią direktyvą visos valstybės narės turės reikalauti, kad bendrąja medicinos praktika jų socialinės apsaugos sistemoje būtų verčiamasi tik baigus specifines bendrosios medicinos studijas; kadangi gydytojai, pradėję savo praktiką iki tos dienos, pagal šią direktyvą įgyja teisę verstis bendrąja medicinos praktika priimančiosios šalies nacionalinės apsaugos sistemoje, net jei jie nėra baigę specifinių bendrosios medicinos studijų;

kadangi šioje direktyvoje numatytas gydytojų profesinio mokymo derinimas, o mokymo atžvilgiu daugelis valstybių narių šiuo metu neskiria pagal darbo sutartį ir savarankiškai dirbančių gydytojų; kadangi taisyklės, susijusios su geru vardu ar gera reputacija, profesine drausme ar naudojimusi profesine kvalifikacija, yra arba gali būti taikomos, atsižvelgiant į atskiras valstybes nares, tiek samdomiems, tiek savarankiškai dirbantiems asmenims; kadangi visose valstybėse narėse gydytojų veikla galima verstis tik turint mediko diplomą, pažymėjimą arba kitą oficialią kvalifikaciją patvirtinantį dokumentą; kadangi tokia veikla verčiasi tiek pagal darbo sutartį, tiek savarankiškai dirbantys asmenys arba asmenys, kurie karjeros metu dirba ir pagal darbo sutartį, ir savarankiškai; kadangi, siekiant kuo labiau skatinti laisvą tokių specialistų judėjimą Bendrijoje, būtina šią direktyvą taikyti ir pagal darbo sutartį dirbantiems gydytojams;

kadangi ši direktyva neturi įtakoti valstybių narių įsipareigojimo dėl perkėlimo į nacionalinę teisę terminų, išdėstytų III priedo B dalyje,

PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ: