Zalaegerszegi Törvényszék
mint másodfokú bíróság
2.Pf.20.011/2018/10. szám                                                                         
A Zalaegerszegi Törvényszék mint másodfokú bíróság  ügyvéd neve ügyvéd (ügyvéd címe
szám) által képviselt felperes neve – felperes lakcíme szám alatti lakos – felperesnek, ügyvéd
neve ügyvéd (ügyvéd címe szám) által képviselt alperes neve – alperes székhelye szám alatti
székhelyű – alperes  ellen  vagyoni és nem vagyoni kártérítés  megfizetése  iránt indított
perében – mely perbe  ügyvéd neve ügyvéd (ügyvéd címe szám) által képviselt  beavatkozó
neve – beavatkozó székhelye  szám alatti székhelyű – beavatkozó az alperes pernyertességének
előmozdítása érdekében beavatkozott – a Keszthelyi Járásbíróság 5.P.20.112/2016/54. számú
ítélete ellen a felperes 57. sorszámú fellebbezése folytán megtartott nyilvános fellebbezési
tárgyaláson meghozta a következő
végzést:
A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét – a fellebbezési kérelem és a fellebbezési
ellenkérelmek korlátaira tekintet nélkül – hatályon kívül helyezi , és az elsőfokú bíróságot a
per újabb tárgyalására és újabb határozat hozatalára utasítja.
A másodfokú bíróság elrendeli, hogy a pert az elsőfokú bíróság másik tanácsa tárgyalja.
A  feljegyzett  fellebbezési  illeték  különbözetét  838.730.-  (nyolcszázharmincnyolcezer-
hétszázharminc)  Ft-ban ,  a  felperes  fellebbezési  perköltségét  254.000.-
(kétszázötvennégyezer) Ft-ban , az alperes fellebbezési perköltségét 100.000.- (százezer) Ft-
ban, az alperesi beavatkozó fellebbezési perköltségét 15.000.- (tizenötezer) Ft-ban állapítja
meg.
A végzés ellen fellebbezésnek nincs helye.
Indokolás
Az elsőfokú bíróság által megállapított tényállás szerint ország neve élő felperes 2011. június
1-jén fogászati kezelésre jelentkezett az alperesnél. Az elkészített röntgenfelvétel és a felperes
fogazata vizsgálata alapján az alperes kezelési tervet készített, amely szerint a felperes fogsora
két implantátum beépítésével készül el. Az alperes a kezelést két fázisban vállalta, az első
fázis  7,  a  második  fázis  10  munkanapot  vett  volna  igénybe.  A  másnap  elkezdett
beavatkozások  során  az  alperes  eltávolította  a  felperes  négy  fogát,  beültetett  két
implantátumot és lecsiszolta a felperes fogait. A felperes kérésére a fogművet véglegesen
rögzítette.  2011  nyarán  a  felperesnek  az  elkészített  fogsorral  kapcsolatban  problémái
jelentkeztek:  a több mint  tíz éve meglévő  migrénes  fejfájása erősödött, észlelte, hogy a
2.Pf.20.011/2018/10. szám
fogínyénél több helyen kilátszott a koronák fémváza, azok nem fedték az eredeti fogakat, a
metszőfogakon lévő koronák nem passzoltak megfelelően, a bal oldalon az őrlőfogaknál a
koronák felülete nem volt megfelelő, a 14-es tömött fognál hőérzékenység merült fel, az egyik
fog kihúzása során az arcürege megnyílt, emiatt a korona és a fogínyszövet között nagy rés
keletkezett. Panaszait a felperes 2011. szeptember 15-én e-mailben közölte az alperessel, aki a
felperest  –  a  jelzett  problémák  kiküszöbölése  céljából  –  kontrollvizsgálatra  invitálta.  A
felperes az alperes rendelőjében nem jelent meg, hanem  ország neve fordult fogorvoshoz,
mely fogászati kezelések során – egyebek mellett – két újabb fogát eltávolították. Fokozódó
fejfájása miatt több alkalommal felkereste a háziorvosát. Az igazságügyi fogorvos szakértői
vélemény értelmében  a szakma  szabályaival ellentétesen  a  foghúzás  időpontjához képest
nagyon  közeli  időpontban  került  sor  a  fogmű  beültetésére,  a  gyógyulási  idő  nem  volt
elegendő, az alperesnek el kellett volna utasítania a felperes végleges fogsorragasztás iránti
kérelmét. A 27-es és a 46-os fogak helyén gyulladásos góc keletkezett, amelyek előidézhették
a felperes fejfájásának felerősödését. Az egyik implantátum rossz helyre került beültetésre,
ezért  körülötte  megindult  a  csont  felszívódása.  A felperes  a  szükséges  korrekciót  nem
végeztette el, 2011. óta használja az alperes által készített fogművet.
A felperes módosított keresetében 51.658,05.- CHF vagyoni és 8.000.- CHF nem vagyoni
kártérítés,  valamint  ezen  összegek  után  2011.  június  11-től  számított  törvényes  mértékű
késedelmi kamat megfizetésére kérte kötelezni az alperest.
Az alperes és a beavatkozó ellenkérelme a kereset elutasítására irányult.
Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon
belül 9.511.-  -CHF-ot. Az ezt meghaladó keresetet elutasította. Az alperest 244.524.- Ft, a
felperest  775.967.-  Ft  feljegyzett  illeték  állam  javára  való  megfizetésében  marasztalta.
Kötelezte – teljesítési határidő nélkül – a felperest, hogy az alperesnek fizessen meg 447.277.-
Ft perköltséget.
Indokai  szerint  az  igazságügyi  fogorvosszakértői  vélemény  értelmében  az  alperes  az
ideiglenesnek szánt fogsort a szakma szabályaival ellentétesen rögzítette végleges ragasztási
móddal a felperes szájában, ezért az 1959. évi IV . törvény (a továbbiakban: Ptk.) 305. § (1)
bekezdése alapján megállapítható, hogy a szerződést hibásan teljesítette. Álláspontja szerint
azonban a Ptk. 307. § (1) bekezdése értelmében a felperesnek – attól függetlenül, hogy
Svájcban  él  –  a  problémák  jelentkezése  után  haladéktalanul  az  alpereshez  kellett  volna
fordulnia a rendellenességek megszüntetése céljából. Ennek elmulasztása miatt megsértette a
kárenyhítési kötelezettségét is. A Ptk. 4. §-a alapján a felperes terhére értékelte, hogy bár
tudott  arról,  hogy  az  alperes  által  végzett  kezelés  nem  befejezett,  annak  folytatására  az
alperesnél nem jelentkezett. Utalt arra is, hogy bár szakértő neve fogorvosszakértő az alperes
terhére rótta, hogy az elkészített fogsort végleges ragasztással rögzítette a felperes szájában,
ugyanakkor  elfogadta  tanszékvezető  neve  tanszékvezető  egyetemi  tanárnak  a  fogorvosi
dokumentáció ismerete nélkül adott véleményében foglaltakat, amely szerint az alperes által
alkalmazott megoldás elfogadott, a szakma szabályaival nem ellentétes gyakorlat, továbbá a
csont felszívódását okozhatja az is, hogy a fogmű – mivel nem befejezett – nem nyújt kellő
terhelést az implantátumoknak. Ezért az elsőfokú bíróság megalapozatlannak ítélte, emiatt
elutasította az új fogmű elkészítésének a  ország neve beszerzett árajánlat alapján megjelölt
költségeinek megfizetésére vonatkozó felperesi igényt. Ugyancsak elutasította  ország neve2
2.Pf.20.011/2018/10. szám
már  kifizetett  fogorvosi  költségek  megtérítésére  irányuló  igényt,  mivel  azok  a  később
szükségessé vált foghúzással, nem pedig az alperes által készített fogművel összefüggésben
merültek  fel.  A migrénes  fejfájással  összefüggésben  előterjesztett  kárigényt  elsősorban  a
bizonyítatlansága miatt utasította el, a szakértő ugyanis nem tudott egyértelmű választ adni
arra, hogy a migrén erősödése összefüggésbe hozható-e az alperes hibás teljesítésével. Ezzel
kapcsolatban is utalt azonban a felperes kárenyhítési kötelezettsége elmulasztására. Mindezek
alapján  az  alperest  hibás  teljesítéssel  okozott  kártérítés  címén  a  felperes  által  a  részére
kifizetett  díjnak,  7.810.-  eurónak  a  teljesítéskori  árfolyamon  átszámított  svájci  frank
összegében  marasztalta,  míg  az  ezt  meghaladó  keresetet  elutasította.  A késedelmi  kamat
tekintetében az elutasító rendelkezést azzal indokolta, hogy a felperes által megjelölt Ptk. 301.
§-a alapján idegen pénznemben megjelölt összeg után késedelmi kamat nem állapítható meg,
a felperes pedig nem hivatkozott BUBOR vagy EURIBOR kamatlábra. Az elsőfokú és a
megismételt  eljárást  megelőzően  felmerült  másodfokú  perköltség  viselésére  vonatkozó
döntésénél a felek pernyertessége-pervesztessége arányára volt figyelemmel, azzal, hogy a
másodfokú perköltséget és az szakértői díjat egyenlő arányban osztotta meg a felek között.
Az  elsőfokú  bíróság  ítélete  ellen  a  felperes  fellebbezést  terjesztett  elő,  amelyben  annak
részben  megváltoztatását,  az  alperes  kereset  szerinti  marasztalását,  továbbá  az  első-  és
másodfokú perköltsége megfizetésére kötelezését kérte.
Fellebbezésében  kifogásolta,  hogy  az  elsőfokú  bíróság  nem  tett  eleget  az  indokolási
kötelezettségének  a  nem  vagyoni  kártérítés  iránti  kereseti  kérelem,  a  terápiás  költségek
megfizetése iránti igény, továbbá a migrénnel kapcsolatos költségeken túl felmerült, a ferde
harapással,  az  állkapocs  diszfunkcióval  és  a  pszichés  dekompenzációval  összefüggő
háziorvosi  és  gyógyszerköltségek  megtérítésére  vonatkozó  igény  elutasítása  tekintetében.
Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság a keresetet nem vizsgálta az általa megjelölt jogalapon,
a 2003. évi LXXXIV . törvény 11.§ (1) bekezdése, 19/A. §-a és az 1997. évi CLIV . törvény
(Eütv.) 77. § (3) bekezdése alapján.
Hivatkozása  szerint  iratellenes  az  elsőfokú  ítélet  a  tekintetben,  hogy  az  igazságügyi
fogorvosszakértői véleményben rögzített hiányosságok egy részét nem tünteti fel. Így nem
tartalmazza  azt,  hogy  a  koronák  nem  záródnak  megfelelően,  az  alperes  a  16-os  fog
gyökérmaradványát  nem  távolította  el,  nem  készített  röntgenfelvételt  és  nem  irányította
szájsebészhez, a felső frontfogak a koronák rossz széli záródása miatt nem esztétikusak, az
íny visszahúzódott, a 27-es fog gyökerén góc található, amely miatt a fogat el kell távolítani
és  a  felső  hidat  a  17-es  fogtól  a  28-as  fogig  ki  kell  terjeszteni.  Az  elsőfokú  ítélet
indokolásában nem szerepelnek a kiegészítő szakvélemény megállapításai, miszerint fogorvos
neve fogorvos  2016. évi  árajánlatában  megjelölt kezelések szükségesek a fennálló  hibák
orvoslásához,  a  2011-2012.  évi  terápiás  kezelések  gyógyszerköltsége  összegére  nézve  a
kezelőorvosok tudnak nyilatkozni, valamint a beragasztott fémkerámia híd nem ideiglenes,
hanem végleges fogpótlás volt. Megítélése szerint e szakértői megállapítások tükrében téves
az elsőfokú bíróságnak a kárenyhítési kötelezettsége elmulasztásával kapcsolatos álláspontja
is.  Kifogásolta,  hogy  az  elsőfokú  ítéletben  hivatkozott  kiegészítő  szakértői  véleményt  –
amelyben  szakértő  neve szakértő  elfogadta  az  alperes  által  csatolt,  általános  tartalmú
fogorvosi állásfoglalást – nem kapta meg, a tartalmát nem ismerhette meg. Amennyiben az
valóban  ellentétes  a  korábban  benyújtott  szakvélemény  tartalmával,  akkor  az  elsőfokú
bíróságnak  a  megalapozott  döntés  érdekében  az  ellentmondást  tisztáznia  kellett  volna.
További  hivatkozása  szerint  az  elsőfokú  ítélet  tévesen  rója  a  terhére,  hogy  a  kezelések3
2.Pf.20.011/2018/10. szám
második ütemére nem jelent meg az alperesnél. E megállapítás akkor lett volna helytálló, ha a
két  beültetett  implantátumra  az  alperestől  kérte  volna  a  koronák  felhelyezését  is.  Mivel
azonban az alperes két ütem helyett egy ütemben készítette el és ragasztotta be a végleges
fémkerámia hidat, e körben nem volt szükség a kezelés folytatására, az ugyanis befejeződött.
Az alperes az ezzel ellentétes védekezését csak az elsőfokú eljárás során adta elő, a pert
megelőző  levelezésekben  és  az  érdemi  ellenkérelemben  nem  hivatkozott  a  kezelés
befejezetlenségére. Ellenkezőleg: azt állította, hogy az ő kifejezett kérésére végezte el egy
ütemben a fémkerámia híd beültetését. Az alperes által kiállított számla tartalma is ellentmond
az elsőfokú bíróság által megállapított tényállásnak, kifizette a koronák, a hídtagok és a
cementelés  költségét,  nem  állapodtak  meg  annak  későbbi  kivágása,  eltávolítása  és  új,
végleges koronák, hidak költségeiben és annak viselésében. Az alperes a reklamáció alapján
javítást, nem pedig a fogmű kicserélését ajánlotta, a kijavításra vonatkozó ajánlattal pedig a
bizalomvesztése folytán nem élt. Minderre tekintettel kifogásolta az elsőfokú bíróság téves
bizonyítékértékelését is. A 2011. évben felmerült fogorvosi költségekre vonatkozó igénye nem
tartalmazta  a  két  foghúzás  költségét,  amelyre  az  elsőfokú  bíróság  az  elutasító  döntését
alapította. E kárigény kizárólag az alperes tevékenységével összefüggő, számlával igazolt
költségekre  vonatkozik:  a  fényképek  és  a  röntgenfelvétel  készítése,  egy  foggyökérdarab
eltávolítása, a fájdalom és a harapás ferdeség kiküszöbölésére szolgáló két sín készítése, a
fog-  és  gyökértömés  és  a  kofferdám  felhelyezése  ellenértékeként.  Sérelmezte,  hogy  az
elsőfokú bíróság kártérítés címén a 2011. júniusban kifizetett díjnak megfelelő összegben
marasztalta  az  alperest,  a  fogorvosi  díjak  ugyanis  az  eltelt  6  év  alatt  jelentősen
megemelkedtek,  emellett  a  megítélt  összeg  nem  tartalmazza  a  fogmű  eltávolításának
költségét, a megváltozott fogstátusz által szükségessé vált kezelések költségét, továbbá –
amennyiben az új fogművet ország neve, ország neve árak mellett kellene elvégeztetnie – az
itt  tartózkodás  szállodai  költségét,  az  útiköltséget  és  a  munkából  való  kieséssel  járó
keresetveszteséget. Szerinte az elsőfokú bíróság tévesen utasította el a késedelmi kamat iránti
igényét  is. A perköltségre vonatkozó rendelkezést  érintően kifogásolta, hogy döntését az
elsőfokú bíróság nem vezette le, ezért az nem érthető.
Az  alperes  fellebbezési  ellenkérelme  az  elsőfokú  ítélet  fellebbezett  részének  a
helybenhagyására és a felperes másodfokú perköltségben marasztalására irányult.
Hivatkozása  szerint  a  felperes  tévesen  állította  azt,  hogy  a  védekezését  tanú  neve
tanúvallomását követően változtatta meg, az ugyanis a pert megelőző levelezésben is szerepel.
Hangsúlyozta, hogy a felperes a kárenyhítési kötelezettségét egyértelműen megszegte, lévén,
hogy panaszai ellenére a fogművet több, mint hat évig hordta. A szakértői véleményben
foglaltakat – bár a per lezárása érdekében nem fellebbezett – továbbra sem fogadja el.
A beavatkozó fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú ítélet helybenhagyását kérte.
A fellebbezés – eljárási okból – megalapozott.
A másodfokú  bíróság  mindenekelőtt  arra  mutat  rá,  hogy  –  bár  az  elsőfokú  ítélet  nem
tartalmazza  a  magyar  bíróságok  joghatóságát  megalapozó,  valamint  a  magyar  jog4
2.Pf.20.011/2018/10. szám
alkalmazását előíró jogszabályokat – az elsőfokú bíróság helyesen döntött mind a joghatóság,
mind a felek jogvitájára alkalmazandó jog kérdésében. Előbbit a ország neve által is ratifikált
Lugánói  Egyezmény  2.  szakasz  5.  cikke  alapozza  meg,  amely  különös  joghatósági
szabályként rögzíti a szerződéses jogviszonyokra a kötelezettség teljesítésének helye szerinti
bíróság joghatóságát. A magyar jog alkalmazását pedig az 1979. évi 13. tvr. (Nmjtvr.) 28. §-a
alapozza meg, melynek értelmében a perben az adott szerződéses viszony lényeges elemei
szerint leginkább kapcsolódó állam joga irányadó.
Az elsőfokú ítéletnek a joghatóság vizsgálatát követő  felülbírálata kapcsán  a másodfokú
bíróság megállapította, hogy az elsőfokú bíróság az eljárása során több lényeges, a másodfokú
eljárásban  nem  orvosolható  eljárási  szabályt  megsértett,  mely  eljárási  hibák  az  elsőfokú
ítéletet érdemi felülvizsgálatra alkalmatlanná tették.
A felperes egészségügyi szolgáltatást – fogorvosi ellátást – vett igénybe az alperesnél, ezáltal
közöttük polgári jogi kötelmi jogviszony – egészségügyi szolgáltatási szerződés – jött létre. E
szerződés alapján az egészségügyi szolgáltatás teljesítése céljából az alperesnek a felperest a
gyógyszolgáltatás rendeltetésének, a megbízó felperes érdekének megfelelően – különösen az
irányadó normák, szabályok, irányelvek, továbbá a szakmai szokások és gyakorlat (protokoll)
betartásával – az egészségügyi szolgáltatásban résztvevőktől általában elvárható gondossággal
kellett ellátnia.
A felperes a felemelt keresetében 8.000.- svájci frank nem vagyoni kártérítés, 47.626,10.-
svájci  frank  összegű,  az  alperes  által  készített  fogmű  okozta  panaszok  orvoslásával
kapcsolatban eddig felmerült és a jövőben felmerülő fogorvosi költség, 1.593,95.- svájci frank
összegű, a vállízület fájdalmaival összefüggő fizioterápiás költség, valamint 2.802.- svájci
frank – migrén, harapásferdeség, állkapocs diszfunkció és pszichés dekompenzáció miatti –
háziorvosi és gyógyszerköltség, továbbá ezen összegek után 2011. június 11-től számított
késedelmi kamat megfizetésére kérte kötelezni az alperest. A kereset alapjául előadott tények
és a jogcím megjelölése alapján egyértelmű, hogy a felperes az alperes szerződésszegésével
(hibás teljesítésével) okozott vagyoni és nem vagyoni kárigényét érvényesítette az Eütv. 77. §
(3) bekezdése, a Ptk. 318. §-a, 339. § (1) bekezdése és 360. § (1) bekezdése alapján. Tévedett
ezért az elsőfokú bíróság, amikor a felperes által megjelölt jogalapot figyelmen kívül hagyva
a  felperes  kártérítési  igényét  lényegében  szavatossági  igényként  bírálta  el,  döntése  jogi
alapjául a hibás teljesítésre, az érvényesíthető szavatossági jogokra és a szavatossági igények
bejelentésére vonatkozó jogszabályokat hivatkozva. E jogszabályi hivatkozások egyébiránt
nincsenek összhangban a jogi indokolással sem, mert a szavatossági igényekre vonatkozó
jogszabályok idézése ellenére a keresetnek részben kártérítés címén adott helyt. Ennek során
azonban nem a felperes által megjelölt kárelemekről döntött, hanem az alperes által nyújtott
egészségügyi szolgáltatás díjaként kifizetett összeget ítélte meg a felperes részére, fizettette
vissza az alperesnek, holott a felperesnek díjvisszafizetés iránti igénye nem volt. Ezzel –
amellett,  hogy  a  téves  jogalkalmazás  a  döntés  megalapozatlanságát  eredményezte  –  az
elsőfokú bíróság tartalmilag túl is terjeszkedett a kereseti kérelmen, megsértve ezzel a Pp.
215. §-át.
Az elsőfokú bíróság a Pp. 221. § (1) bekezdése által előírt indokolási kötelezettségének sem
tett eleget kellő mértékben, mert az ítélete indokolásában nem foglalt állást a felperes egyes
kárigényei  vonatkozásában  az  elutasító  döntése  indokairól.  Az  indokolás  tükrében  az
állapítható meg, hogy a Pp. 213. § (2) bekezdését is megsértve nem döntött a migrénes5
2.Pf.20.011/2018/10. szám
fejfájással  összefüggő  kárigényen  felüli  háziorvosi  és  gyógyszerköltségről,  a  fogorvosi
költségként igényelt kárösszeg bizonyos tételeiről, a vállízületi panaszokkal összefüggésben
felmerült költségekről.
Az 1.P.21.149/2013/15.  és  az  5.P.20.112/2016/39.  számú  tárgyalási  jegyzőkönyvekben  az
elsőfokú bíróság a Pp. 3.§ (3) bekezdése alapján a felperes által megjelölt tény- és jogalap
figyelembe vételével adott tájékoztatást a felek részére a bizonyítandó tényekről, a bizonyítási
teherről és a bizonyítás sikertelensége következményeiről. Ennek ellenére nem a kártérítési
felelősség  feltételei  vonatkozásában  felvett  bizonyítás  eredménye  alapján  hozta  meg  a
döntését, hanem az alperes hibás teljesítésben álló szerződésszegése megállapítását követően
a  felperesnek  a  következménykárokra  vonatkozó  valamennyi  vagyoni  és  nem  vagyoni
kárigényét elutasította a felperes kárenyhítési kötelezettsége megsértésére hivatkozva. Nem
fejtette ki a jogi álláspontját az alperes kártérítési felelőssége törvényi feltételei fennállta
tekintetében: nevezetesen, hogy a felperest az alperes szerződésszegő magatartásával okozati
összefüggésben érte-e vagyoni és nem vagyoni károsodás, amennyiben igen, az alperes a
felelősség alól ki tudta-e menteni magát, a kellően gondos eljárását sikerrel bizonyította-e. E
vonatkozásban  az  elsőfokú  ítélet  egyáltalán  nem  tartalmaz  bizonyítékértékelést,  jogi
indokolást,  holott  a  kereset  részbeni  elutasítása  indokaként  megjelölt  kárenyhítési
kötelezettség  elmulasztása  fogalmilag  feltételezi  az  alperes  kártérítési  felelősségének,
valamint a kár és nem vagyoni sérelem bekövetkeztének megállapítását.
Az elsőfokú bíróság az eljárása során igazságügyi fogorvosszakértői véleményt szerzett be,
azonban  nem  annak  alapulvételével  állapította  meg  a  tényállást  és  vonta  le  a  jogi
következtetéseit.  Az  alperes  által  elkészített  fogmű  ideiglenes  vagy  végleges  jellege
kérdésében a Pp. 206. § (1) bekezdésének megsértésével a szakvélemény tartalmával szemben
állapította meg a tényállást, egyetemi tanár neve  egyetemi tanár szakmai véleményét fogadva
el annak ellenére, hogy szakértő neve szakértő e szakmai vélemény birtokában is fenntartotta
a szakvéleményét. (Alappal sérelmezte a felperes a fellebbezésében azt is, hogy e szakértői
választ az elsőfokú bíróság nem kézbesítette a részére.)
Az elsőfokú bíróság tévedett, amikor a felperes késedelmi kamatkövetelését elutasította arra
hivatkozva, hogy idegen pénznemben megjelölt követelés után nem támasztható késedelmi
kamatigény a Ptk. 301. § (1) bekezdése alapján. E jogi álláspontja nem felel meg az ítélkezési
gyakorlatnak, amely értelmében ez esetben törvényes mértékű késedelmi kamatnak az idegen
pénznem kibocsátó bankja által megállapított alapkamat felel meg.
Alappal kifogásolta a felperes fellebbezésében a perköltségre vonatkozó elsőfokú rendelkezés
tekintetében is az indokolási kötelezettség megsértését: a keresetről való döntés ugyanis nem
áll összhangban az elsőfokú és – megismételt eljárásról lévén szó – a másodfokú perköltség
viseléséről való döntéssel, összegszerűségében sem követhető, indokolása illogikus. (Emellett
az is megállapítható, hogy az elsőfokú bíróság az 5.P.20.112/2016/48. szám alatt elvégzett
fordítási feladattal összefüggésben nem állapította meg a fordító díját, következésképp nem
döntött annak viseléséről sem.)
A kifejtettek alapján a másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet a Pp. 252. § (2) bekezdése
alkalmazásával  –  a  fellebbezési  kérelem  és  fellebbezési  ellenkérelmek  korlátaira  tekintet
nélkül – hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú bíróságot a per újabb tárgyalására és újabb
határozat hozatalára utasította.
Ennek során az elsőfokú bíróságnak a felperes által megjelölt jogcímen – az Eütv. 77. § (3)
bekezdése és a Ptk. kártérítésre vonatkozó szabályai alapján – kell állást foglalnia az alperes6
2.Pf.20.011/2018/10. szám
kártérítési  felelőssége  fennállta  kérdésében.  A károkozó,  ezáltal  jogellenes  magatartást  a
szerződésszegés (hibás teljesítés) jelenti. Tételesen vizsgálnia kell a felperes által megjelölt
vagyoni és nem vagyoni kárigények esetében a károsodás bekövetkeztét, az alperes által
kifejtett  fogorvosi  tevékenység  és  a  felperes  által  megjelölt  kártételek  közötti  okozati
összefüggés fennálltát, továbbá a vagyoni kárigények, valamint a nem vagyoni jogsérelem
kompenzálására szolgáló nem vagyoni kárigény összegének megalapozottságát a Ptk. 355. §
(4) bekezdése alapján. Ezeket a Pp. 164. § (1) bekezdése értelmében a felperesnek kell
bizonyítania.  Az  alperes  kártérítési  felelőssége  ezen  törvényi  feltételei  megállapítását
követően  kell  dönteni  az  alperes  esetleges  mentesüléséről,  vizsgálva,  hogy  felróható
magatartás nem terheli, a tőle mint egészségügyi szolgáltatótól elvárható gondossággal, a
szakmai  és  etikai  szabályok,  irányelvek  betartásával  járt  el  a  felperes  fogászati  ellátása,
kezelése során. Ha az alperes kártérítés felelőssége jogalapját megállapította – erre okot adó
körülmény fennállta esetén –, a kárenyhítési kötelezettség felperes általi elmulasztása esetén
kármegosztás alkalmazásáról is állást kell foglalnia. Ezeket a Pp. 164. § (1) bekezdése szerint
az  alperes  érdekében  áll  bizonyítani.  A rendelkezésre  álló  peradatokból  alappal  vonható
következtetés arra, hogy a felperest az alperes szerződésszegő magatartása folytán vagyoni és
nem  vagyoni  károsodás  érte.  Az  elsőfokú  bíróságnak  azonban  további  bizonyítást  kell
lefolytatnia a kárelemek mibenléte, a vagyoni kártérítés, köztük a fogmű kijavításának, illetve
újra készítésének költsége összegének megállapítása érdekében. A nem vagyoni kártérítésre
irányuló követelés alapja a személyiség testi vagy lelki életminőségének hátrányos változása.
Etekintetben feltárást igényel a felperes személyhez fűződő joga megsértésének tényén túl az
a  felperes  által  megjelölt  hátrány,  amely  nem  vagyoni  kártérítéssel  kompenzálandó.
Mindezekre figyelemmel a rendelkezésre álló szakvélemény, a csatolt okirati bizonyítékok és
a tanúvallomások, valamint a felvett további bizonyítási anyag Pp. 206. § (1) bekezdésének
megfelelő értékelésével kell az elsőfokú bíróságnak az újabb döntését meghoznia, ítéletét
részletesen megindokolva. Az alperest marasztaló döntés esetében a kártérítés esedékességére
vonatkozó  szabályok  alkalmazásával  késedelmi  kamatot  is  meg  kell  ítélnie.  Ítélete
indokolásában számot kell adnia a felperes által érvényesített valamennyi kártétel tekintetében
elfoglalt – akár helyt adó, akár elutasító – álláspontjáról, számításai követhető levezetéséről,
indokolásának ki kell terjednie a perköltség viseléséről való döntésre is.
A másodfokú bíróság a hatályon kívül helyezésre tekintettel a Pp. 252. § (4) bekezdése
alapján  csupán  megállapította  a  felek  és  a  beavatkozó  másodfokú  perköltségét  (jogi
képviselőiknek  a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet (Ükr.) 3. § (5) és (6) bekezdései alapján
megállapított ügyvédi munkadíját) , valamint az Itv. 62. § (1) bekezdés b) pontja alapján
feljegyzett fellebbezési illetékkülönbözetet. Azok viseléséről az elsőfokú bíróságnak az újabb
határozatában, érdemi döntésétől függően kell határoznia. (A másodfokú eljárás az Itv. 51. §
(1) bekezdése alapján 225.800.- Ft erejéig illetékmentes volt.)
A másodfokú bíróság a Pp. 252. § (4) bekezdését alkalmazva elrendelte, hogy a pert az
elsőfokú bíróság másik tanácsa tárgyalja.7
2.Pf.20.011/2018/10. szám
Zalaegerszeg, 2018. november 22.
Dr. Bartalné dr. M entes Judit s.k.      Dr. Vajda Andrea s.k.         Dr. Mihályi Mónika s.k.
                  a tanács elnöke                                   előadó bíró                                   bíró8