A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
A Kúria a Lajos Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Lajos
Levente ügyvéd) által képviselt végrehajtást kérőnek a
Horváth és Társai Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Fehér
Helga  ügyvéd)  által  képviselt  adós  ellen  a  Szolnoki
Járásbíróság előtt 1101-23.Vh.742/2014. számon folytatott
végrehajtási  ügyében  a  Szolnoki  Törvényszék
4.Pkf.20.975/2014/3. számú végzése ellen az adós által
előterjesztett  felülvizsgálati  kérelem  folytán  –
tárgyaláson kívül - meghozta az alábbi
v é g z é s t :
A Kúria a jogerős végzés t hatályában fenntartja.
A végzés ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
I n d o k o l á s
Az  elsőfokú  bíróság  végzésével  végrehajthatóvá
nyilvánította  az  olasz  bíróság  2013.  február  15-én
kibocsátott  N.161/2013.  számú,  az  adóst  marasztaló
fizetési meghagyását, figyelemmel arra, hogy a származási
tagállam bírósága a határozatról kiállította a polgári és
kereskedelmi  ügyekben  a  joghatóságról,  valamint  a
határozatok  elismeréséről  és  végrehajtásáról  szóló,  a
Tanács  2000.  december  22-ei  44/2001/EK  rendelete  (a
továbbiakban: Brüsszel I. rendelet) V. melléklete szerinti
tanúsítványt, a végrehajtást kérő pedig a Brüsszel I.
rendelet 33. cikke (2) bekezdésének megfelelően kérelmezte
az elismerés megállapítását.
Az  adós  fellebbezését  elbíráló  másodfokú  bíróság
indokolásbeli  kiegészítéssel  helybenhagyta  az  elsőfokú
bíróság végzését. 
A jogerős végzés indokolása szerint nem állapítható meg a
Brüsszel I. rendelet 34. cikke 2. pontjának megsértése,
mert  az  adós  elismerte,  hogy  a  fizetési  meghagyást
megkapta, azt részére a végrehajtást kérő olaszországi
jogi képviselője továbbította, azonban az adós az erre
vonatkozó jogorvoslati tájékoztatás ellenére a határozat
elleni fellebbezését nem a bírósághoz, hanem az olasz jogi
képviselő  címére  küldte  meg.  A  rendelkezésre  álló
- 2 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
adatokból nem állapítható meg, hogy az olasz bírósághoz az
adós fellebbezése eljutott volna, így azt nyilvánvalóan
nem is bírálhatta el. 
Kihangsúlyozta a másodfokú bíróság: nem sérült a Brüsszel
I.  rendelet  34.  cikkének  1.  pontja  sem.  A  fizetési
meghagyás  az  ellenfél  jogi  képviselője  által  történt
kézbesítése nem tekinthető a magyar eljárásjog vagy a
közrend sérelmének, hiszen a határozat kézbesítése révén
az  adós  egyértelműen  tudomást  szerzett  a  feladó
személyéről, meghatalmazotti jogállásáról, a rendelkezésre
álló jogorvoslati lehetőségről. Önmagában nem kizáró oka a
határozat elismerésének, ha azt nem a származási tagállam
bírósága  kézbesítette,  az  adósnak  pedig  megfelelő  –
ötvennapos - határidő állt a rendelkezésére a jogorvoslat
benyújtására. 
A  Brüsszel  I.  rendelet  35.  cikkének  megsértésével
kapcsolatban kiemelte a másodfokú bíróság: megalapozatlan
az adós joghatósági kifogása, továbbá az általa említett
választottbírósági kikötés megsértése, figyelemmel arra
is, hogy a származási tagállam bíróságának joghatósága nem
vizsgálható felül.
A  jogerős  végzés  ellen  -  hatályon  kívül  helyezése,
elsődlegesen a végrehajtási tanúsítvány kiállítása iránti
kérelem elutasítása, másodlagosan a másodfokú bíróság új
eljárásra, új határozat hozatalára utasítása végett – az
adós nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. 
Változatlan  érvelése  szerint  a  külföldi  határozat  a
Brüsszel I. rendelet 34. cikke 2. pontjának megsértése
miatt nem ismerhető el: az olaszországi bírósági eljárás
megindulásakor nem kapott idézést és nem kapta meg az
eljárást megindító iratot sem, s mivel nem értesült kellő
időben  az  eljárásról,  védekezéséről  nem  tudott
gondoskodni. A távollétében meghozott külföldi határozat
kézbesítése kizárólag „nem hivatalos” úton történt, az
olasz  bíróságtól  nem  kapott  határozatot.  A  külföldi
határozat nem tartalmazza az eljáró bíróság címét, ahol a
jogorvoslatát  előterjeszthette  volna.  Hangsúlyozta:  a
szabálytalan kézbesítés ellentétes a Brüsszel I. rendelet
26.  cikkében  foglaltakkal,  továbbá  a  tagállamokban  a
polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon
kívüli iratok kézbesítéséről („iratkézbesítés”), és az
1348/2000/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről
szóló, az Európai Parlament és a Tanács 2007. november 13-
i 1393/2007/EK rendelete 7. és 19. cikkeiben foglaltakkal,
hiszen az alperes (adós) távolléte esetén mindaddig nem
hozható határozat, ameddig megállapítást nem nyer, hogy az
- 3 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
idézést  vagy  az  azzal  egyenértékű  iratot  az  átvevő
tagállam  belső  joga  szerinti  kézbesítésekre  vonatkozó
szabályainak  megfelelően  kézbesítették  vagy  az  iratot
ténylegesen átadták az alperes (adós) számára és mindkét
esetben kellő időben történt a kézbesítés ahhoz, hogy az
alperes (adós) védekezést terjeszthessen elő. Az adott
ügyben az említett feltételek egyike sem teljesült, és a
Pp.  szabályai  szerint  sincsen  lehetőség  arra,  hogy
joghatályos kézbesítést a bíróság helyett az ügyben eljáró
jogi képviselők teljesítsenek.
Sérelmezte  a  másodfokú  bíróság  megállapítását,  amely
szerint  a  külföldi  határozat  ügyvéd  által  történő
kézbesítése  nem  tekinthető  a  magyar  eljárásjog
megsértésének, hiszen kétség kívül tudomást szerezhetett a
feladó  személyéről,  a  feladó  jogi  képviselő  perbeli
állásáról, a jogorvoslati lehetőségről. Ezzel szemben a
jogorvoslati lehetőségekről nem teljes körűen, továbbá
félrevezetően informálták, aminek szerepe volt abban, hogy
védekezése  határidőn  belül  nem  jutott  el  az  olasz
bírósághoz.
Utalt arra: az ügyben eljárt bíróságok a tényállást sem
tárták fel kellően, vizsgálniuk kellett volna, hogy miért
nem kézbesítették a részére az eljárást megindító kérelmet
és miért nem idézték őt tárgyalásra. Ha megengedhető az,
hogy az egyik fél jogi képviselője intézkedjen a külföldi
határozat továbbítása iránt, azaz a végrehajtást kérő jogi
képviselője átvállalta a külföldi bíróságtól a határozat
magyarországi  kézbesítését,  azt  is  vizsgálni  kellett
volna, hogy a külföldi bíróságnak címzett jogorvoslati
kérelmét  miért  nem  továbbította  a  bírósághoz  a
végrehajtást kérő jogi képviselője, hiszen azt határidőben
megküldte neki.
További  indokai  szerint  a  végrehajtást  kérővel  2010.
április  1-jén  létrejött  megállapodásban  az  Osztrák
Kereskedelmi Kamara mellett szervezett Választottbíróság
joghatóságát kötötték ki, az ilyen joghatóság kizárólagos
(Brüsszel I. rendelet 23. cikk), azaz az olasz bíróság nem
rendelkezett  az  ügyben  joghatósággal.  Olaszországi
bíróságnak azért sem lehetett joghatósága az adott ügyben,
mivel  a  teljesítés  helye  Magyarországon  volt,  ebből
következően  pedig  magyar  bíróság  joghatósága  lenne
megállapítható  a  kizárólagos  joghatóság  megállapítása
hiányában.
A  végrehajtást  kérő  felülvizsgálati  ellenkérelmet  nem
terjesztett elő.
- 4 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.
A Vht.214.§ (1) bekezdésének megfelelően felülvizsgálati
kérelemnek van helye a másodfokon jogerőre emelkedett
olyan végzés ellen, amellyel a bíróság külföldi határozat
végrehajtási tanúsítvánnyal való ellátásáról, illetőleg
végrehajtásának elrendeléséről döntött.
A Vht.9.§-a, valamint 224.§-ának (1) bekezdése szerint a
végrehajtási eljárás során hozott bírósági határozatok
elleni jogorvoslatokkal összefüggő eljárási kérdésekre –
amelyeket  a  Vht.  külön  nem  szabályoz  –  a  Pp.
rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.
A Pp.270. § (2) bekezdése szerint felülvizsgálati kérelem
előterjesztésének jogszabálysértés esetén van helye, amely
megvalósulhat  az  anyagi  jog  megsértésében  vagy  olyan
eljárási  szabálysértésben,  amelynek  az  ügy  érdemi
elbírálására lényeges kihatása volt.
Jelen esetben azonban mindezek nem állnak fenn.
A  felülvizsgálati  kérelem  többirányú  jogi  érvelésével
összefüggésben az alábbiakra mutat rá a Kúria: 
I. A Brüsszel I. rendelet helyébe 2015. január 10-től a
joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és
végrehajtásáról szóló 1215/2012/EU rendelet (Brüsszel I.
rendelet átdolgozás) lépett, azonban a felek jogvitájának
elbírálására a Brüsszel I. rendeletet kell alkalmazni,
mivel a Brüsszel I. rendelet átdolgozás a 2015. január 10.
napján  vagy  azt  követően  indított  eljárásokra
alkalmazandó.
A Brüsszel I. rendelet 34. cikkének 2. pontja szerint a
határozat nem ismerhető el, amennyiben a határozatot az
alperes  távollétében  hozták,  amennyiben  az  eljárást
megindító  iratot  vagy  azzal  egyértékű  iratot  nem
kézbesítették az alperes részére megfelelő időben ahhoz,
hogy védelméről gondoskodhasson, kivéve, ha az alperes
elmulasztotta  a  határozatot  megtámadó  eljárás
kezdeményezését,  annak  ellenére,  hogy  lehetősége  lett
volna rá.
Az olasz bíróság határozatához mellékelt tanúsítvány 4.4.
pontjában  nem  tüntették  fel  a  kézbesítés  időpontját,
azonban  az  iratokhoz  mellékelt  tértivevényből
megállapítható, hogy az adós 2013. március 18-án átvette a
külföldi bíróság határozatát. Az adósnak 50 nap állt
rendelkezésre  a  jogorvoslat  benyújtására  a  fizetési
meghagyás ellen, az olasz bíróság a tanúsítványt 2013.
- 5 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
július  8-án  állította  ki.  Mindezekből  az  adatokból
egyértelműen  megállapítható,  hogy  az  adós  részére
megfelelő  időben  kézbesítették  a  fizetési  meghagyást
ahhoz, hogy ellene kellő időben fellebbezéssel éljen. Az
adós  elmulasztotta  a  határozatot  megtámadó  eljárás
kezdeményezését,  annak  ellenére,  hogy  lehetősége  lett
volna rá, azaz adottak voltak a feltételek ahhoz, hogy az
adós megfelelő időben jogorvoslattal éljen a fizetési
meghagyás  ellen.  Annak  sem  volt  akadálya,  hogy  a
jogorvoslati  kérelmét  eljuttassa  az  olaszországi
bírósághoz.
Az olaszországi bírósági irat kézbesítése megfelelt a
Brüsszel I. rendelet 26. cikk (3) bekezdése utaló szabálya
alapján  alkalmazásra  kerülő  1348/2000/EK  rendelet  19.
cikkében foglaltaknak is. Az előbbiekben már említett
tértivevény adatai alapján a bíróság meg tudta állapítani:
az iratot megfelelő időben kézbesítették az adósnak ahhoz,
hogy védekezést terjeszthessen elő. Az EK rendelet 7.
cikkében foglaltakat nem kellett alkalmazni, figyelemmel
arra, hogy közvetlenül valósult meg a kézbesítés, nem
pedig átvevő tagállam átvevő intézménye útján.
A  magyar  Polgári  perrendtartás  szabályai  valóban  nem
teszik lehetővé, hogy az illetékes bíróság helyett az
ügyben eljáró jogi képviselő kézbesítsen, de Brüsszel I.
rendelet 34. cikke 2. pontjának alkalmazása szempontjából
nem ennek van jelentősége, hanem annak, hogy 2013. március
18-án az olasz bíróság fizetési meghagyása eljutott az
adóshoz,  amely  időponttól  kezdődően  50  nap  állt  a
rendelkezésére fellebbezése előterjesztésére, s mivel ezt
elmulasztotta, 2013. július 8-án nem volt akadálya a
tanúsítvány kiállításának. 
Ezzel egyezően foglalt állást az Európai Unió Bírósága a
C-283/05 számú ASML Netherlands BV kontra Semiconductor
Industry Services GmbH ügyben, kifejezésre juttatva azt,
hogy a mulasztási határozat szabályszerű kézbesítése –
vagyis az ennek alakiságára vonatkozó valamennyi szabály
tiszteletben tartása – nem szükségszerű feltétele annak,
hogy  az  alperest  a  határozatot  megtámadó  eljárás
kezdeményezésére  „lehetőséggel  bírónak”  lehessen
tekinteni,  továbbá  azt,  hogy  a  Brüsszel  I.  rendelet
rendszere nem írja elő, hogy a mulasztási határozatot az
eljárást megindító iratra vonatkozóan előírtakhoz képest
szigorúbb feltételek alapján kell kézbesíteni. Az alperes
ugyanis  az  eljárást  megindító  irat  és  a  mulasztási
határozat  megfelelő  időben  és  az  alperes  védekezését
- 6 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
lehetővé  tevő  módon  történt  kézbesítése  esetén
gondoskodhat jogainak a származási ország bírósága előtti
védelméről. Márpedig az eljárást megindító iratot illetően
a Brüsszel I. rendelet 34. cikkének 2. pontja eltörli a
Brüsszeli  Egyezmény  (1968.  évi  Brüsszeli  Egyezmény  a
polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a
bírósági  határozatok  végrehajtásáról)  27.  cikkének  2.
pontjában előírt, az alaki szabályszerűségre vonatkozó
feltételt. Következésképpen egyszerű alaki szabálytalanság
– amely nem sérti a védelemhez való jogot – nem elegendő
az elismerés vagy a végrehajtás hiányát igazoló okra
vonatkozó kivétel alkalmazásának kizárásához.
Kihangsúlyozza  a  Kúria:  az  adott  esetben  nem
keresetlevelet, hanem fizetési meghagyást kézbesítettek az
adós részére. A magyar jogban is ismert és elfogadott a
fizetési meghagyás, amelynek kibocsátása nemperes eljárás
keretében, a jogosult egyoldalú kérelmére és a kötelezett
meghallgatása  nélkül  történik,  tárgyalásra  és  a
bizonyítási  eljárás  lefolytatására  csak  a  kötelezett
megfelelő időben és tartalommal benyújtott ellentmondása
esetén kerül sor.
Az, hogy az adós – nyilatkozata szerint – a jogorvoslati
kérelmét nem a külföldi bírósághoz, hanem a tájékoztatás
ellenére a végrehajtást kérő olasz jogi képviselőjéhez
juttatta el, a saját döntése volt, ezzel összefüggésben a
körülményeket az ügyben eljárt belföldi bíróságoknak nem
kellett vizsgálniuk. Megjegyezi a Kúria: az adós erre
vonatkozó nyilatkozata is alátámasztja azt a tényt, hogy a
fizetési  meghagyást  kézbesítették  a  részére,  amelynek
következtében  lehetősége  nyílt  védekezésének
előterjesztésére.
II.  A  másodfokú  bíróság  helyesen  jutott  arra  a
következtetésére is, hogy az adott esetben nem vizsgálható
felül a származási tagállam bíróságának joghatósága.
A felülvizsgálati kérelembe foglalt joghatósági kifogás
kapcsán rámutat a Kúria, hogy a Brüsszel I. rendelet 23.
cikke  olyan  joghatósági  megállapodásra  vonatkozik,
amellyel valamely tagállam bíróságának vagy bíróságainak
joghatóságát  köti  ki,  azaz  a  megállapodás  tagállami
bíróságra,  nem  választottbíróságra  vonatkozik.  Ezt
támasztja  alá  a  Brüsszel  I.  rendelet  1.  cikke  (2)
bekezdésének d) pontjában foglalt, az uniós jogszabály
hatályát érintő rendelkezés, mely szerint a rendelet nem
vonatkozik választottbíráskodásra.
- 7 -
Pfv.I.20.122/2015/4.szám
Az, hogy a származási tagállam bíróságának joghatósága nem
vizsgálható  felül,  egyben  is  jelenti,  hogy  a  magyar
bíróság  esetleges  joghatóságának  megállapítása  sem
képezheti vizsgálat tárgyát.
Mivel  a  kifejtettek  szerint  a  jogerős  végzés  nem
jogszabálysértő, azt a Kúria a Pp.275.§ (3) bekezdésében
foglaltak alapján hatályában fenntartotta. 
A  végrehajtást  kérő  felülvizsgálati  ellenkérelmet  nem
terjesztett  elő,  megtérítést  igénylő  felülvizsgálati
költsége  nem  merült  fel,  ezért  erről  a  Kúriának
rendelkezni nem kellett.
A jelen felülvizsgálati eljárás az Itv. 57.§ (1) bekezdés
t) pontjának megfelelően illetékmentes.
Budapest, 2015. május 20.
Dr. Harter Mária s.k. a tanács elnöke, Dr. Mocsár Attila Zsolt
s.k. előadó bíró, Dr. Varga Edit s.k. bíró