A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a *** ügyvéd (***) által
képviselt *** (*** szám alatti lakos) felperesnek a *** ügyvéd (***)
által képviselt *** (*** szám alatti lakos) alperes ellen házasság
felbontása és járulékai iránt a Győri Városi Bíróságon P.20.380/2004.
számon megindított és a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság
2.Pf.20.352/2006/35. számú részítéletével befejezett perében az említett
másodfokú határozat ellen az alperes részéről 149. sorszám alatt
benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon – tárgyaláson
kívül meghozta a következő
részítéletet
A Legfelsőbb Bíróság a jogerős részítélet felülvizsgálati kérelemmel
támadott rendelkezéseit hatályában fenntartja.
Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül a felperesnek
20.000 (húszezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Indokolás
A peres felek 1994-ben kötöttek házasságot, 1996. július 7-én ***,
1998. október 29-én pedig *** utónevű gyermekeik születtek, akik
német-magyar állampolgárok. A peres felek utolsó közös lakása a ***
szám alatti ingatlan volt, melynek az ingatlan¬nyilvántartás szerint az
alperes a kizárólagos tulajdonosa, a felperest az ingatlanon holtig tartó
haszonélvezeti jog illeti meg. A felek életközössége 2003. december
25-én megszűnt, ekkor az alperes a közös lakást elhagyta. A házasság
felbontása mellett mindkét a történő elhelyezését, gyermektartásdíjat, két
fél kérte a gyermekek nála a kapcsolattartás szabályozását, valamint az
utolsó közös lakás kizárólagos használatát.
Az elsőfokú bíróság a felek házasságát felbontotta, az *** utónevű
gyermeket a felperesnél, míg ***t az alperesnél helyezte el. Szabályozta
a kapcsolattartást és a *** szám alatti ingatlan kizárólagos használatára a
felperest jogosította fel.
Az elsőfokú bíróság által megállapított tényállás szerint a peres felek
házassága az alperes házasságon kívüli kapcsolata folytán romlott meg
véglegesen és helyrehozhatatlanul. Az alperes partnerével élettársi
kapcsolatot létesített, majd házasságot kötöttek. 2004. szeptember
l8-án született *** utónevű gyermekük. Időközben a felperes is
élettársi kapcsolatot létesített. Az *** utónevű gyermek az életközösség
megszűnése óta folyamatosan a felperes gondozásában áll, a *** utónevű
gyermeket az életközösség megszűnését követő rövid idő után az alperes
– anélkül, hogy erről a felperessel egyeztetett volna – magához vette. A
kislány azóta az alperes gondozásában nevelkedik. A bontóperi eljárás
megindulását követően a bíróság ideiglenes intézkedéssel úgy határozott,
hogya kialakul t helyzetnek megfelelően a per időtartamára ***-t a
felperesnél, míg a kisebbik gyermeket ***-t az alperesnél helyezi el és
rendelkezett a kapcsolattartozás rendjéről is.
Az elsőfokú bíróság részítéletében megállapította, hogy a
kapcsolattartásra vonatkozó ideiglenes intézkedésben foglaltak ellenére
a felperes a peres eljárás alatt csak rendszertelenül, alkalomszerűen
tarthatta a kapcsolatot kisebbik gyermekével, mivel a kapcsolattartást
az alperes akadályozta, noha a gyámhivatal emiatt több alkalommal
pénzbírsággal sújtotta. Ugyancsak rendszertelen volt az alperes és
a nagyobbik leányának kapcsolattartásra is, annak ellenére, hogy a
felperes az anya és gyermeke közötti kapcsolattartás elé akadályt nem
állított. A perben adatokat merültek fel arra vonatkozóan, hogy az
alperes kötődése erősebb kisebbik gyermekéhez mindig ő volt számára
a kedvesebb, ez is közrejátszhatott abban, hogy az alperes csak ***t
vette elköltözését követően magához, illetve, hogy nem ragaszkodott az
idősebb gyermekével való rendszeres kapcsolattartáshoz.
Az elsőfokú bíróság széles körű bizonyítási eljárást folytatott le a
gyermekelhelyezésre vonatkozóan. A beszerzett igazságügyi pszichológus
szakértői vélemény értelmében mindkét fél alkalmas a gyermeknevelésre
és a szülők kötődnek mindkét gyermekhez. A gyermekeknek jó a
kapcsolata szüleik új partnereivel, *** erősebben ragaszkodik a felperes
élettársához, mint az édesanyjához, ami kedvezőtlen jelenség. ***
kötődése édesapjához, míg ***-é egyértelműen az édesanyjához az
erősebb. A két gyermek kötődik, ragaszkodik egymáshoz és ***nak erős
a kapcsolata fél testvérével, ***-kel is.
Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy noha a család egységét
az alperes bontotta meg, mely a gyermekek életét megzavarta,
bizonytalanságot, átmeneti válságot idézett elő, és az alperes nem tesz
folyamatosan eleget az ideiglenes intézkedésből fakadó kapcsolattartásra
vonatkozó kötelezettségének, azonban kisebbik gyermekéről hosszabb
idő óta kifogástalanul gondoskodik, biztosítja a gyermek számára
nélkülözhetetlen állandóságot és stabilitást, melyet a bíróság ideiglenes
intézkedése megerősített. A peres felek a bíróság gyermekelhelyezésre
vonatkozó ideiglenes intézkedése ellene nem fellebbeztek, azt tudomásul
vették, vélhetően a végzésben foglaltakkal egyetértettek. Ezért az
elsőfokú bíróság álláspontja szerint a gyermekek további sorsáról a
gyermekelhelyezés megváltoztatása iránti per szabályai szerint kell
határozni, a tényleges, a felek által is elfogadott élethelyzetből kiindulva.
A peradatokból megállapíthatóan a gyermekek jelenlegi környezetükbe
beilleszkedtek, számukra ideiglenes intézkedései kijelölt szülői környezet
jelenti a biztonságot _és stabilitást, ezért az elsőfokú bíróság – különös
tekintettel a szakértői véleményben foglaltakra – a felperesnél nevelkedő,
édesapjához szorosan kötődő ***-t a felperesnél, míg az anyai
környezetben nevelkedő, édesanyához erősebben ragaszkodó kisebbik
gyermeket, ***t az alperesnél helyezte el, hangsúlyozva a kialakul t
helyzet által teremtett állandóság kiemelkedő fontosságát.
A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság részítéletét részben
megváltoztatva a *** utónevű gyermeket is a felperesi apánál helyezte el,
ennek megfelelően módosította a kapcsolattartás rendjét is.
A másodfokú bíróság megállapította, hogy mindkét gyermek értelmi,
érzelmi, erkölcsi fejlődését az szolgálja jobban, ha a felperesi apánál
kerülnek elhelyezésre. A másodfokú bíróság álláspontja szerint tévedett
az elsőfokú bíróság, amikor a gyermekelhelyezés megváltoztatásánál
irányadó körülményeket vizsgálta, illetve döntése meghozatalánál
azokból indult ki. Önmagában az a körülmény, hogy az alperes a
kisebb gyermeket önhatalmúlag magához vette és a felperes ***t
erőszakkal nem vette vissza, illetve, hogy a felek a bíróság ideiglenes
intézkedése ellen nem fellebbeztek, nem tekinthető úgy, mintha a szülők
megállapodtak volna a gyermekek sorsáról, jövőbeni elhelyezéséről. A
bíróságnak ezért azt kellett vizsgálnia, hogy melyik szülő alkalmasabb a
gyermekek nevelésére, a két kiskorú gyermek érdekét milyen elhelyezés
szolgálná leginkább. Önmagában az a tény, hogy hosszabb idő eltelt
azóta, hogy *** az alperesnél nevelkedik, nem szolgálhat alapul a
kisebbik gyermek alperesnél történő elhelyezéshez, figyelemmel arra,
hogy szinte minden egyéb körülmény a felperesnél történő elhelyezést
támasztja alá.
A másodfokú bíróság ítéletének indokolása szerint az elsőfokú bíróság
helyesen állapította meg, hogy az alperes magatartása hozzájárult a
házasság megromlásához, illetve, hogy az alperes a két gyermek között
különbséget tesz, ugyanakkor ebből semmiféle következtetést nem vont
le, annak ellenére, hogy az említett tények értékelendő körülmények a
nevelésre való alkalmasság megítélése során. Az alperes magatartására
vezethető vissza, hogy a nagyobbik gyermek eltávolodott tőle, ennek
ellenére az alperes nem változtatott magatartásán, szinte egyáltalán
nem élt a kapcsolattartási jogával *** vonatkozásában. A két gyermek
erősen kötődik egymáshoz, mindketten lányok, kicsi korkülönbséggel. A
másodfokú bíróság álláspontja szerint ilyen esetben nyomós oknak kellene
lennie, ami miatt a két gyermek szétválasztása indokolt lehet. A kislányok
szeretnének együtt élni, ez egyértelműen kiderült a szakvéleményekből
és kiegészítő szakértői vizsgálatból is, melyet a másodfokú bíróság
rendelt el. Bár *** ismételt környezetváltozása, az, hogy visszakerül az
édesapja háztartásába, átmenetileg természetesen okozhat problémát,
azonban nagyobb törés volt a gyermek életében, amikor megszokott
környezetéből az alperes el vitte őt és testvérével, illetve édesapjával nem
tarthatott rendszeres kapcsolatot. Bár a gyermeknevelésre mindkét szülő
alkalmas, azonban a bizonyítékok, a felek magatartása azt támasztja
alá, hogy a felperes alkalmasabb a gyermekek nevelésére, érdekeiket
jobban képes szem előtt tartani. Ezen túlmenően nincsen olyan nyomós
ok, ami a két testvér szétválasztását indokolná, különös tekintettel arra,
hogy a másodfokú bíróság nem látta biztosítottnak, hogy az alperes
hajlandó lenne változtatni a kapcsolattartással összefüggő magatartásán.
Mindezekre tekintettel a másodfokú bíróság mindkét gyermeket a
felperesnél helyezte el.
A jogerős részítélet ellen az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet,
melyben a másodfokú részítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú
részítélet helybenhagyását kérte, figyelemmel arra, hogy az – álláspontja
szerint – sérti a Csjt. 72/A. §-ának (2) bekezdését és ellentétes a
Legfelsőbb Bíróság 17 számú irányelvében foglaltakkal is.
Az alperes álláspontja szerint az elsőfokú bíróság helyesen értékelte
a helyzetet, amikor azt állapította meg, hogy a felek hallgatólagosan,
belenyugodtak abba, hogy a gyermekeik megosztottan, külön
nevelkedtek, ezért a pert a gyermekelhelyezés megváltoztatásának
szabályai szerint bírálta el. A '1 kislányok évek óta egymástól távol
élnek, beilleszkedtek jelenlegi környezetükbe, ez jelenti számukra
az állandóságot, melyből a gyermekeket kiragadni csak különösen
indokolt esetben lehetséges. A bíróságnak azt kellett volna vizsgálnia,
hogy a gyermekek ideiglenes elhelyezése, az eltelt hosszabb idő óta
a körülményekben bekövetkezett-e olyan lényeges változás, amely
az elhelyezés megváltoztatását a gyermekek érdekében indokolná. A
kiegészítő szakértői vélemény is megállapította, hogy a szakértő nem
tartaná jónak a jelenlegi elhelyezés megváltoztatását, valamint azt is
kiemelte, hogy *** életében erőteljes törést jelentene, ha a vele közel
három éve együtt nevelkedő fél testvérétől, ***-től elszakadna. Az
alperes nevelésre alkalmassága a perben nem kérdőjeleződött meg, ezért
a másodfokú bíróság a gyermek érdekét mellőzve, az alperes korábbi
magatartását szankcionálva döntött arról, hogy mindkét gyermek a
felperesnél kerül elhelyezésre.
Az alperes szerint a másodfokú bíróság nem értékel te azt a tényt, hogy
a felperes tartósan külföldön dolgozik, a hét egy részét a gyerekektől
távol tölti, Magyarországon letelepedési engedéllyel nem rendelkezik,
így "könnyenj fel tételezhető", hogy a két gyermek nála történő
elhelyezését követően az országot el kívánja hagyni és ezáltal az alperes
kapcsolattartását teljesen meghiúsítaná.
Az alperes azt is vitatta felülvizsgálati kérelmében, hogy a kapcsolattartás
problémái t egyoldalúan és kizárólag ő okozta volna, a felperes
számtalan esetben akkor is a gyámhatósághoz fordul t a kapcsolattartás
akadályoztatása miatt, amikor erre semmiféle oka nem volt.
Az alperes felülvizsgálati kérelmében összességében úgy ítél te meg, hogy
a másodfokú bíróság egyoldalúan, a 17. számú Irányelvvel ellentétesen
döntött az elhelyezéséről, kizárva annak lehetőségét, hogy a gyermekek
érdeke megfelelően érvényesüljön.
A felperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős részítélet hatályában
való fenntartására irányult. Álláspontja szerint téves az az alperesi
érvelés, mely szerint a másodfokú bíróságnak a pert a Csjt. 72/A. §
(2) bekezdésében foglaltak szerint kellett volna elbírálnia, a gyermekek
ugyanis nem a szülők egyetértésével nevelkedtek huzamos ideig
egymástól elkülönül ten. A másodfokú bíróság helyesen alkalmazta a 17.
számú Irányelvet is, amikor a gyermekek elhelyezéséről döntött. Ezen
túlmenően a felperes nem dolgozik tartósan külföldön, hetente csak pár
napot van távol, amely nem akadályozza meg a gyermekek ellátásában,
a velük való foglalkozásban, és minden alapot nélkülöz az az alperesi fel
tételezés is, hogy a felperes a gyermekekkel külföldre kívánnak távozni.
A felülvizsgálati kérelem nem alapos.
Tévedett az alperes, amikor azt állította, hogy a másodfokú bíróság
megsértette a Csjt. 72/A. §-ának (2) bekezdését, amikor a gyermekek
jövőbeni sorsáról nem a gyermekelhelyezés megváltoztatására irányadó
jogszabályi rendelkezések alkalmazásával döntött. Helyesen mutatott rá
a másodfokú bíróság, illetve a felülvizsgálati ellenkérelmében a felperes
arra, hogy az EBH 2000/1/212. számú Elvi Határozat értelmében a
jogvitát csak akkor kell és lehet a gyermekelhelyezés megváltoztatására
vonatkozó szabályok szerint elbírálni, ha a gyermek a különélő szülők
egyetértésével nevelkedik huzamosabb ideje az egyik szülőnél. Jelen
esetben ***t az alperes önkényesen vette magához és ezt követően a
felperes azonnal a bírósághoz fordult, kérve mind a két gyermek nála
történő elhelyezését. A kisebbik gyermek alperesnél való tartózkodása
tehát nem a szülők megállapodásán alapul, és nem jelent hallgatólagos
megállapodást az a körülmény sem, hogy a felperes a per mielőbbi
befejezése érdekében nem nyújtott be fellebbezést az ideiglenes
intézkedést tartalmazó végzés ellen.
A ki fej tettekre tekintettel a bíróságnak a pert a gyermek elhelyezésére
vonatkozó jogszabályi rendelkezések alapján kellett lefolytatnia, ennek
megfelelően kellett elbírálni a felek magatartását, a gyermekekkel való
kapcsolatát visszamenőleg is, nem csak az ideiglenes elhelyezés óta eltelt
időszak figyelembevételével.
A Csjt. 72/A. §-ának (1) bekezdése szerint a gyermek elhelyezéséről
a szülők döntenek. A szülők megegyezésének hiányában a bíróság a
gyermeket annál a szülőnél helyezi el, akinél a kedvezőbb testi, értelmi
és erkölcsi fejlődése biztosított. A gyermek elhelyezésénél irányadó
szempontokat a Legfelsőbb Bíróság 17. számú Irányelvének I-V. pontjai
határozzák meg. Az Irányelv rögzíti, hogy a gyermekelhelyezés alapvető
szempontja a gyermek érdeke, erről a bíróságnak a gyermek életét
érintő minden körülmény feltárásával és együttes mérlegelésével
kell határoznia. A bíróságnak gondosan vizsgálnia kell a szülők
gyermeknevelésre való alkalmasságát, illetve a gyermekeknek az
egyik vagy másik szülőhöz való kötődését. A család egységének
megbomlása a gyermek életét megzavarja, bizonytalanságot, válságot
idézhet elő, egész életre kiható módon befolyásolhatja a gyermek
személyiségfejlődését. A gyermeknek biztonságérzetet nyújt a környezet
állandósága, azonban esetenként a gyermek érdekében még is meg kell
változtatni azt. A gyermek elhelyezésénél általában arra kell törekedni,
hogy a testvérek a szülők elválása után együtt maradjanak, kivéve ha a
gyermeket valamelyik szülőhöz olyan mély érzelmi kötődés fűzi, amely
erősebb a testvéri szeretnél. A házasság felbontása nem járhat azzal
a következménnyel, hogy szüleinek egyikét a gyermek elveszítse. A
gyermek érdekét súlyosan sértő módon jár el az a szülő, aki a gyermeket
a másik szülővel való érintkezéstől indokolatlanul elzárja és ellene
hangolja.
A másodfokú bíróság e szempontok maradéktalan érvényesítésével, a
bizonyítékok gondos, körül tekintő mérlegelésével döntött, amikor úgy
határozott, hogy mindkét gyermek a felperesnél kerüljön elhelyezésre,
mivel a felperes az, aki a kiskorúak testi, szellemi, erkölcsi fejlődését
megfelelőbben biztosítani képes.
Közvetett módon az elsőfokú bíróság részítélete is a másodfokú bíróság
részítéletének megalapozott voltát támasztja alá, figyelemmel arra, hogy
az elsőfokú bíróság – az alperes viszontkeresetével szemben – mintegy
evidenciaként kezelte az *** utónevű gyermek felperesnél történó
elhelyezését, nem látott egyetlen alapos okot sem arra, hogy a kislány az
alpereshez kerüljön, ugyanakkor *** elhelyezésével kapcsolatban nem
adott okszerű magyarázatot arra, hogy az alperes családi élet egységét
megbontó lépése, az a körülmény, hogy a kisebbik gyermeket önkényesen
magához vette, indokolatlanul megkülönböztetést tesz a gyermekek
között, akadályozza a felperes kapcsolattartását, miért nem elegendő
indok arra, hogy mindkét gyermek a felperesnél nyerjen elhelyezést.
Ebben a körben az elsőfokú bíróság alapvetően csak az állandóság és a
stabilitás túlhangsúlyozott szempontjára tudott hivatkozni.
Kétségtelen, hogy az igazságügyi szakértő véleménye és a kiegészítő
szakértői vélemény értelmében nem indokolt a kialakult státusz
megváltoztatása, *** felperesnél történő elhelyezése, azonban a
szakértői vélemények rögzítik a gyermekek egymás iránti erős kötődését
és ragaszkodását is annak ellenére, hogy már huzamos ideje nem
nevelkednek együtt. A gyermekek arra szakértői kérdésre, hogy
ha három kívánságuk teljesülhetne, mi lenne az, mind a ketten –
egymástól függetlenül – azt válaszolták, hogy szeretnének együtt
élni. A szakértő erre tekintettel hangsúlyozta, hogy biztosítani kell a
gyermekek folyamatos kapcsolattartását, azt, hogy minél több időt
tölthessenek egymás társaságában. Erre azonban csak a felperesnél
történő közös elhelyezésük nyújthat garanciát, aki nagy valószínűséggel
nem fogja akadályozni, hogy *** és féltestvére, Erik rendszeresen
találkozhasson. Az alperes huzamos időn keresztül nem biztosította a
felperes kapcsolattartási jogát, illetve maga nem élt folyamatosan azzal
a lehetőséggel, hogy ***-val együtt lehessen, ezzel megakadályozta a
két gyermek folyamatos és rendszeres együttlétét is. A perben bizonyítást
nyert, hogy a felperes azért fordult több esetben is a gyámhivatalhoz,
mivel az alperes önként nem tett eleget a kapcsolattartásra vonatkozó
bírói határozatban foglaltaknak és a konfliktus feloldása érdekében a
felajánlott mediációs eljárást is visszautasította.
A fent említett alperesi magatartás, illetve nevelési hibák és a két
gyermek egymáshoz való ragaszkodása mind a gyermekek együttes,
felperesnél történó elhelyezését tették indokolttá, aki a gyermekek között
nem tesz különbséget, alkalmas mindkettőjük megfelelő nevelésére,
gondozására.
Az alperes felülvizsgálati kérelmében alaptalanul hivatkozott arra is,
hogy a felperes a két gyermek nála történő elhelyezését követően az
országot feltételezhetően el kívánja hagyni és ebben az esetben az
alperes kapcsolattartása teljesen meghiúsulna. A perben nem merült
fel olyan adat, hogy a felperest a külföldre történő távozás gondolata
foglalkoztatná, az alperes azonban még ebben az esetben sem lenne
elzárva a kapcsolattartás gyakorlásától, ugyanis a házassági ügyekben
és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban irányadó joghatóságról,
valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 2201/2003/
EK. számú rendelet 41. cikke értelmében az Európai Unió valamely
tagállamában a láthatásra vonatkozó határozat a másik tagállamban, így
Németországban közvetlenül végrehajtható.
A kifejtettekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság megállapította, hogy a
másodfokú bíróság részítélete a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott
anyagi jogi szabályokat nem sérti, a jogerős ítélet a kiskorú gyermekek
érdekeit messzemenően figyelembe veszi, zért azt a Pp. 275. §-ának (3)
bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
Az alperes felülvizsgálati kérelme nem vezetett eredményre. A felperes
felülvizsgálati eljárási költségeinek viselésére vonatkozó rendelkezés a
Pp. 270. §-ának (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 78. §-ának (1)
bekezdésén alapul.
Budapest, 2007. november 6.
Dr. Bencze Lászlóné s.k. a tanács elnöke, dr. Makai Katalin s.k. előadó
bíró, dr. Kőrös András s.k. bíró