ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

izravnog odlaganja uginule stoke, otpada kategorije 3. iz klaonica i otpada od kućnog klanja na odobrenim odlagalištima na Islandu bez prethodne prerade, protivno članku 12. točki (c), članku 13. točki (c) i članku 14. točki (c) Uredbe br. 1069/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o utvrđivanju zdravstvenih pravila za nusproizvode životinjskog podrijetla i od njih dobivene proizvode koji nisu namijenjeni prehrani ljudi te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1774/2002, kako je izmijenjena i prilagođena Sporazumu o EGP-u posebnim i sektorskim prilagodbama iz Priloga I. tom Sporazumu; i
1.

U vezi s ocjenom „iste profesije” (članci 1. i 4. Direktive) tražimo od Suda da odgovori na sljedeća pitanja: (a) Koja je pravna ocjena i koji su čimbenici pravno relevantni kad se utvrđuje jesu li profesija u državi u kojoj je kvalifikacija stečena i profesija u državi domaćinu „ista profesija”? (b) Kad ocjenjuje je li riječ o „istoj profesiji”, mora li država domaćin uzeti u obzir profesionalne djelatnosti koje podnositelj zahtjeva smije obavljati u državi u kojoj je kvalifikacija stečena samo pod nadzorom i pod uvjetom da je započeo program daljnjeg obrazovanja i osposobljavanja ili se obvezao da će to učiniti u roku od dvije godine? Ako je odgovor potvrdan, je li relevantno to što je podnositelj zahtjeva odlučio ne započeti odnosno ne obvezati se na započinjanje takvog programa daljnjeg obrazovanja i osposobljavanja? (c) Kad se procjenjuje je li riječ o „istoj profesiji”, koliku važnost treba pridati razlikama u stupnju samostalnosti obavljanja profesije i u odgovornosti za pacijente?
4.

Utječe li na tumačenje je li država članica provela članak 12. stavak 1. točku (a) Direktive 2007/64/EZ (odnosno članak 13. stavak 1. točku (a) Direktive (EU) 2015/2366) tako da je nakon šest mjeseci neaktivnosti odobrenje za rad oduzeto aktivnim postupanjem nadležnih tijela ili tako da je do prestanka važenja odobrenja došlo po sili zakona (ex lege), a nadležno tijelo je to samo naknadno utvrdilo?
—

Nadzorno tijelo EFTA-e (ESA) donijelo je 29. lipnja 2020. odluku u predmetu br. 71480 („Odluka”), u kojoj je zaključeno da je Telenor prekršio članak 54. Sporazuma o EGP-u jer je primjenjivao nepoštene tarife kojima se jednako učinkovitim konkurentima, koji su se oslanjali na veleprodajne usluge pristupa i započinjanja poziva na javnoj mobilnoj telefonskoj mreži Telenora u Norveškoj, onemogućavalo da bez gubitaka nude samostalne mobilne širokopojasne usluge istovjetne uslugama koje Telenor Norge AS nudi privatnim korisnicima u Norveškoj, uključujući veleprodajne tarife za nacionalne operatore roaminga naplaćene društvu Network Norway (NwN) od 1. kolovoza 2008. do 31. kolovoza 2010., veleprodajne tarife za operatore mobilnih virtualnih mreža naplaćene društvu Ventelo od 1. siječnja 2008. do 30. studenoga 2010. i veleprodajne tarife za pružatelje usluga naplaćene od 1. siječnja 2008. do 31. prosinca 2012.
4.

Ako je i odgovor na treće pitanje niječan i stoga u svakom slučaju postoji obveza dostavljanja dokaznih dokumenata (statuta itd.): (a) Koja je minimalna količina dokumenata koje treba dostaviti, uzimajući u obzir načelo smanjenja količine podataka utvrđeno u članku 5. stavku 1. točki (c) Uredbe (EU) 2016/679 o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka)? b) Na koji način treba dokazati nepostojanje neizravnog vlasništva ili nepostojanje fizičke osobe koja u konačnici provodi kontrolu u smislu članka 3. stavka 6. točke (b) podtočke v. odnosno članka 3. stavka 6. točke (c) Direktive (EU) 2015/849 (s obzirom na načelo nepostojanja obveze dokazivanja negativnih činjenica – negativa non sunt probanda)?
3.

Ako su osiguranici, u skladu s pitanjem 2., obvezni najprije dostaviti račune instituciji u svojoj državi boravišta: (a) Primjenjuje li se to i na osiguranu osobu koja već nekoliko godina prima davanja na temelju ugovornog odnosa ili se činjenica da se sustav socijalnog osiguranja poziva na Uredbu (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti protivi načelu dobre vjere? (b) Ima li sustav socijalnog osiguranja pravo, pozivajući se na Uredbu (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, zatražiti povrat davanja od osigurane osobe kojoj je u prošlosti pruženo osiguravateljno pokriće iznad razine predviđene Uredbom, to jest, ostvarila je davanja koja joj se na temelju pravila te uredbe nisu trebala isplatiti, ili se takvi zahtjevi za povrat protive načelu dobre vjere? (c) S obzirom na Uredbu (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, ima li osiguranik koji je primio davanja u okviru sustava socijalnog osiguranja bez prethodnog podnošenja računa preko ustanove za socijalno osiguranje u mjestu boravišta, pravo na buduća davanja, bez potrebe za podnošenjem računa preko ustanove za socijalno osiguranje u mjestu boravišta?
1.

zadržavanjem na snazi i. sustava izdavanja odobrenja za uvoz sirovih jaja i proizvodâ od sirovih jaja kao što je onaj iz članka 10. Akta br. 25/1993 i članaka 3. točke (e) i 4. Uredbe (IS) br. 448/2012; ii. sustavom izdavanja odobrenja za uvoz nepasteriziranog mlijeka i mliječnih proizvoda prerađenih od nepasteriziranog mlijeka i dodatnim zahtjevima, kao što je onaj iz članka 10. Akta br. 25/1993 i članaka 3. točke (f), 4. i 5. Uredbe (IS) br. 448/2012 te zabranom stavljanja na tržište uvezenih mliječnih proizvoda prerađenih od nepasteriziranog mlijeka, kako je utvrđeno u članku 7.a Uredbe (IS) br. 104/2010; i iii. administrativnom praksom da se od uvoznikâ zahtijeva da daju izjavu i dobiju odobrenje za uvoz prerađenih proizvoda od jaja i mliječnih proizvoda, kako je utvrđena u okviru primjene Uredbe (IS) br. 448/2012, Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz točke 1.1.1. poglavlja I. Priloga I. Sporazumu o EGP-u, Direktiva Vijeća 89/662/EEZ od 11. prosinca 1989. o veterinarskim pregledima u trgovini unutar Zajednice s ciljem uspostave unutarnjeg tržišta, kako je izmijenjen i prilagođen Sporazumu o EGP-u njegovim Protokolom 1. i sektorskim prilagodbama u njegovu Prilogu I., a posebno članka 5. te direktive.
HR Službeni list Europske unije C 119/11

Zahtjev za savjetodavno mišljenje Suda EFTA-e koji je 23. studenoga 2017. podnio norveški Žalbeni sud Borgarting lagmannsrett u predmetu Nye Kystlink AS protiv Color Group AS i Color Line AS

(Predmet E-10/17)

(2018/C 119/12)

Dopisom Sudu od 23. studenoga 2017., zaprimljenim u pisarnicu Suda 24. studenoga 2017., Borgarting lagmannsrett (norveški Žalbeni sud) podnio je zahtjev za savjetodavno mišljenje u predmetu Nye Kystlink AS protiv Color Group AS i Color Line AS o sljedećim pitanjima:

1. Proizlazi li iz načela ekvivalentnosti u okviru prava EGP-a da se nacionalno pravilo o zastari, kojim se utvrđuje poseban rok zastare od godine dana za podnošenje tužbe za naknadu štete na temelju kaznenog djela utvrđenog pravomoćnom osuđujućom presudom, mora primjenjivati na odgovarajući način u vezi s tužbom za naknadu štete zbog povrede članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u koja je utvrđena konačnom odlukom Nadzornog tijela EFTA-e o izricanju novčane kazne?

2. Ograničava li se načelom djelotvornosti u okviru prava EGP-a pravo država EGP-a na primjenu roka zastare od tri godine za podnošenje tužbe za naknadu štete zbog povrede članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u ako uz taj rok zastare oštećena strana ima dužnost istrage, zbog čega rok zastare može isteći prije nego što Nadzorno tijelo EFTA-e donese odluku u predmetu koji se odnosi na povredu članaka 53. i 54. Sporazuma o EGP-u na temelju pritužbe oštećene strane?
1.

utvrdi da Island nije ispunio svoje obveze iz akta iz Priloga XIII. poglavlja II. točke 17.d Sporazumu o Europskome gospodarskom prostoru (Direktiva Vijeća 95/50/EZ od 6. listopada 1995. o jedinstvenim postupcima nadzora prijevoza opasnih tvari u cestovnom prometu), prilagođenoga Sporazumu na temelju njegova Protokola 1. zbog toga što i. nije osigurao da se nadzor provodi na reprezentativnom broju pošiljaka opasnih tvari koje se prevoze u cestovnom prometu, kako je propisano člankom 3. stavkom 1.; ii. pri provedbi nadzora nije koristio zapisnik iz Priloga I. Direktivi, kako je propisano člankom 4. stavkom 1.; iii. nije osigurao da se nadzor u okviru Direktive provodi nasumce nad što je moguće većim dijelom cestovne mreže, kako je propisano člankom 4. stavkom 2.; iv. nije osigurao da mjesta odabrana za takav nadzor omogućuju usklađivanje vozila koja su počinila prekršaj s propisima ili, ako to nadležno tijelo koje provodi nadzor smatra prikladnim, njihovo isključenje iz prometa na mjestu zaustavljanja ili na za tu svrhu namijenjenom mjestu bez da se pritom ugrozi sigurnost, kako je propisano člankom 4. stavkom 3.; v. nije osigurao da se, prema potrebi te ako se time ne ugrožava sigurnost, uzorci tvari koje se prevoze mogu uzeti radi ispitivanja u laboratorijima koja je nadležno tijelo ovlastilo, kako je propisano člankom 4. stavkom 4.; vi. nije osigurao da se nadzor provodi u razumnom vremenskom roku, kako je propisano člankom 4. stavkom 5.; vii. nije osigurao da nadležna tijela koja provode nadzor mogu vozila za koja se utvrdi da su počinila jednu ili više povreda propisa o prijevozu opasnih tvari isključiti iz prometa na mjestu zaustavljanja ili na za to namijenjenu mjestu i zatražiti da se prije no što nastave vožnju usklade s odredbama ili se, ovisno o okolnostima ili sigurnosnim zahtjevima, mogu provesti druge odgovarajuće mjere, kako je propisano člankom 5.; viii. nije osigurao da se nadzor može provoditi i u prostorijama poduzeća, kako je propisano člankom 6. stavkom 1. i ix. Nadzornom tijelu EFTA-e nije slao godišnje izvješće kako je propisano člankom 9. stavkom 1.;
3.

Predstavlja li ustaljena upravna praksa prema kojoj fizičke osobe ili poduzeća ne mogu posjedovati više od 20 do 25 posto dionica u financijskim institucijama, osim u slučajevima kad sam zakon dopušta osnivanje financijske grupacije ili kad će se financijska institucija baviti samo takozvanim nišnim aktivnostima, ograničenje na temelju članka 31. Sporazuma o EGP-u, članka 36. Sporazuma o EGP-u ili članka 40. Sporazuma o EGP-u, pod uvjetom da se zahtjev za dozvolu ne odnosi na isključivo nišnu djelatnost? (a) Uz pretpostavku da takva ustaljena upravna praksa predstavlja ograničenje u smislu Sporazuma o EGP-u: Ima li to ograničenje za cilj neki legitiman javni interes? (b) Uz pretpostavku da to ograničenje ima za cilj neki legitiman javni interes: Je li takvo ograničenje prikladno u smislu prava EGP-a? (c) Uz pretpostavku da to ograničenje ima za cilj neki legitiman javni interes: Je li takvo ograničenje neophodno u smislu prava EGP-a?
1.

ustvrdi da je Kneževina Lihtenštajn prekršila svoje obveze koje proizlaze iz članaka 9., 10., 13. i 16. Akta iz točke 1. Priloga X. Sporazumu o EGP-u (Direktiva 2006/123/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uslugama na unutarnjem tržištu), kako je prilagođen Sporazumu o EGP-u njegovim Protokolom 1. i, s obzirom na to da su poslovni nastani i pružanje prekograničnih usluga izvan područja primjene tog Akta, svoje obveze iz članaka 31. i 36. Sporazuma o EGP-u zbog toga što: (a) održava na snazi članak 7. lihtenštajnskog Zakona o trgovini kojim je uspostavljen sustav prethodnog ovlaštenja za poduzetnike koji namjeravaju uspostaviti poslovni nastan u Lihtenštajnu; te (b) održava na snazi članak 8. stavak 1. lihtenštajnskog Zakona o trgovini kojim se uspostavljaju uvjeti koji nisu jasni i nedvoznačni za dodjelu prethodnog ovlaštenja za poduzetnike koji namjeravaju uspostaviti poslovni nastan u Lihtenštajnu (tj. da je obavezno imati potrebno osoblje i adekvatno vladati njemačkim jezikom); te (c) nije osigurala uvjete da ne dolazi do udvostručenja zahtjeva koji su, s obzirom na njihovu svrhu, istovrijedni ili bitno usporedivi sa zahtjevima kojima je pružatelj u postupku prethodnog ovlaštenja za poduzetnike koji žele uspostaviti poslovni nastan u Lihtenštajnu već bio podvrgnut u drugoj ili istoj državi članici EGP-a te da su jasno utvrđeni postupak i formalnosti u pogledu sustava ovlaštenja iz Zakona o trgovini; te (d) održava na snazi članak 21. lihtenštajnskog Zakona o trgovini kojim je uspostavljen sustav prethodnog ovlaštenja za poduzetnike koji žele pružati prekogranične usluge u Lihtenštajnu; te
1.

Mora li se u okviru Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma tumačiti da „pružatelji usluga trustova ili usluga trgovačkih društava”, u smislu članka 2. stavka 1. podstavka 3. točke (c) te članka 3. stavka 7. točke (b) te Direktive, podliježu obvezi prikupljanja informacija o svrsi i namjeni poslovnog odnosa kako je navedeno u članku 8. stavku 1. točki (c) i članku 9. stavku 6. Direktive isključivo u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj imaju poslovni nastan (in welchem [der Dienstleister für Trusts und Gesellschaften] seinen rechtlichen Sitz hat)?
—

u tužbi se navodi da se do 12. studenoga 2012. Island nije uskladio s obrazloženim mišljenjem Nadzornog tijela EFTA-e od 12. rujna 2012. o nepravilnoj provedbi članka 1. stavaka 15. do 18., 19. točke (a), 21., 22. točke (a)., 23. do 29., 36., 37. i 39. do 42. te članka 2. stavaka 5. i 6. akta iz točaka 14., 16.e i 31. Priloga IX. Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru (Direktiva 2009/111/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. vezano za banke povezane sa središnjim institucijama, određene stavke jamstvenog kapitala, velike izloženosti, nadzorne aranžmane i upravljanje u kriznim situacijama),
—

odlukom od 19. prosinca 2012. Nadzorno tijelo EFTA-e zatvorilo je formalni istražni postupak o mogućoj potpori društvima AS Oslo Sporveier i AS Sporveisbussene. Nadzorno tijelo EFTA-e je 8. svibnja 2013. donijelo odluku o navodnoj potpori društvima Kollektivtransportproduksjon AS, Oslo Vognselskap AS i Unibuss AS. Odluke još uvijek nisu objavljene u Službenom listu niti u Dodatku o EGP-u,
C 153/14

PRESUDA SUDA

od 14. prosinca 2021.

u predmetu E-2/21

Norep AS protiv Haugen Gruppen AS

(Samozaposleni trgovački zastupnici – Direktiva 86/653/EEZ – članak 1. stavak 2. – pojam „trgovački zastupnik” – posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca)

(2022/C 153/08)

U predmetu E-2/21, Norep As protiv Haugen Gruppen AS – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda, koji je podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u vezi s tumačenjem Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 14. prosinca 2021. kao u izreci:

1. Članak 1. stavak 2. Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi samozaposlenih trgovačkih zastupnika, a posebno pojam „posredovanje”, trebalo bi tumačiti na način da se nužno ne pretpostavlja zastupnikovo izravno uključivanje u slanje naloga stranke nalogodavcu ili isključuje scenarij u kojem stranka izravno upućuje nalog nalogodavcu.
3.

Za potrebe članka 32. Direktive 2004/38/EZ, bitna promjena je promjena kojom nestaje opravdanje za prvobitnu odluku kojom je u skladu s Poglavljem VI. Direktive ograničena sloboda kretanja na temelju ponašanja pojedinca. Ne može se pretpostaviti da do bitne promjene u osobnom ponašanju neće doći i svaki se zahtjev mora ocijeniti zasebno. U obzir se moraju uzeti svi čimbenici kojima bi se mogla dokazati bitna promjena osobnog ponašanja. Procjena će ovisiti o prirodi ponašanja pojedinca i prijetnji za društvo koju je to ponašanje predstavljalo. U obzir se moraju uzeti dokazi sudjelovanja dotičnog pojedinca u pozitivnim i zakonitim aktivnostima koji upućuju na to da nije vjerojatno da će se ponovno početi baviti vrstom aktivnosti koje su dovele do izricanja mjere protjerivanja. Takvi čimbenici uključuju, ali nisu ograničeni na, dokaze da osoba nije sudjelovala u drugim kaznenim djelima, dokaze reintegracije u društvo države domaćina, započinjanje i kontinuirano obavljanje gospodarske aktivnosti, rezultate psiholoških procjena, vjerodostojne izraze kajanja, dokaze pozitivnog i konstruktivnog društvenog djelovanja te posebno socijalnu rehabilitaciju državljanina EGP-a u državi u koju se stvarno integrirao.
PRESUDA SUDA

od 10. studenoga 2021.

u predmetu E-17/20

Zvonimir Cogelja protiv Uprave za zdravstvo (Embætti landlæknis),

(Slobodno kretanje osoba i usluga – Direktiva 2005/36/EZ – dokaz o formalnoj osposobljenosti – izdavanje dokaza – nadležno tijelo)

(2022/C 69/12)

U predmetu E-17/20, Zvonimir Cogelja protiv Uprave za zdravstvo (Embætti landlæknis) – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma država EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Okružni sud u Reykjaviku (Héraðsdómur Reykjavíkur) u vezi s tumačenjem Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija, a posebno članka 25., u vezi s člankom 3. stavkom 1. točkom (c), člankom 21. i člankom 26. te direktive, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Per Christiansen (sudac izvjestitelj) i Bernd Hammermann, suci, presudio je 10. studenoga 2021. kao u izreci:

Da bi nadležno tijelo države EGP-a izdalo dokaz o formalnoj osposobljenosti za specijalističko medicinsko usavršavanje u skladu s člankom 25. Direktive 2005/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. rujna 2005. o priznavanju stručnih kvalifikacija, mora biti u mogućnosti procijeniti i potvrditi da su zahtjevi za izdavanje dokaza o formalnoj osposobljenosti ispunjeni. To je moguće ako država EGP-a na svojem vlastitom državnom području nudi specijalističko medicinsko usavršavanje koje ispunjava minimalne zahtjeve iz Direktive 2005/36/EZ. U suprotnom bi to nadležno tijelo moralo uspostaviti sustav koji omogućuje provjeru usklađenosti sa zahtjevima iz članka 25. Direktive 2005/36/EZ, na primjer donošenjem kurikuluma ili istovjetnog dokumenta u kojem je opisan sveobuhvatan program obrazovanja i osposobljavanja. Ako to ne učini, to nadležno tijelo ne smije izdavati takve dokaze o formalnoj osposobljenosti na temelju Direktive 2005/36/EZ.
C 90/2

PRESUDA SUDA

od 14. prosinca 2019.

u predmetu E-1/19

Andreas Gyrre

protiv

norveške vlade, koju predstavlja Ministarstvo djece i obitelji

(Direktiva 2005/29/EZ – nepoštena poslovna praksa poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču – Prilog I. – točka 9. – izjavljivanje odnosno na drugi način stvaranje dojma da se proizvod može zakonito prodati iako to nije slučaj)

(2020/C 90/02)

U predmetu E-1/19, Andreas Gyrre protiv norveške vlade, koju predstavlja Ministarstvo djece i obitelji – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda, koji je podnio norveški Žalbeni sud Borgarting (Borgarting lagmannsrett) u pogledu tumačenja Direktive 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, a posebno točke 9. Priloga I. toj direktivi, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik, Bernd Hammermann (sudac izvjestitelj) i Siri Teigum (ad hoc sutkinja), donio je 14. prosinca 2019. presudu kao u izreci:

Točka 9. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća mora se tumačiti na način da obuhvaća situacije u kojima trgovac izjavljuje ili na drugi način, oslanjajući se sveukupni dojam koji prosječni potrošač stječe u trenutku donošenja odluke o poslu, stvara dojam da se proizvod može zakonito prodati iako to nije slučaj. Na tu ocjenu ne utječe to primjenjuje li se predmetna nacionalna zakonska zabrana u državi EGP-a u kojoj se proizvod prodaje ili u državi EGP-a u kojoj će se on upotrebljavati ili u objema tim državama. Ocjena ne ovisi ni o tome je li naknadno utvrđeno da je predmetna nacionalna zakonska zabrana protivna pravu EGP-a.
4.

Nije u skladu s člankom 1. stavkom 2. točkom (c) Direktive 2003/6/EZ smatrati širenjem informacija ako je, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, ulagatelj dao informacije o potencijalnoj transakciji posredniku kako bi ih on proslijedio drugim ulagateljima na tržištu ili je posrednik stvarno proslijedio te informacije.
C 374/47

PRESUDA SUDA

od 16. srpnja 2020.

u predmetu E-8/19

Scanteam AS protiv norveške vlade, koju zastupa Ministarstvo vanjskih poslova

(Javna nabava – Direktiva 2014/24/EU – definicija pojma „javni naručitelj” – strana misija države EFTA-e – mjerodavnost prava EGP-a – članak 126. Sporazuma o EGP-u – zemljopisno područje primjene Sporazuma o EGP-u)

(2020/C 374/09)

U predmetu E-8/19, Scanteam AS protiv norveške vlade, koju zastupa Ministarstvo vanjskih poslova – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Žalbeni odbor za javnu nabavu (Klagenemnda for offentlige anskaffelser) u vezi s tumačenjem Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, kako je prilagođena Sporazumu o Europskom gospodarskom prostoru, Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik (sudac izvjestitelj), Per Christiansen i Bernd Hammermann, suci, presudio je 16. srpnja 2020. kao u izreci:

Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi mjerodavna je za postupak nabave koji provodi strana misija države EFTA-e u trećoj zemlji ako je nabava dovoljno usko povezana s EGP-om.
C 378/8

Presuda Suda

od 1. kolovoza 2019.

u predmetu E-7/18

Fosen-Linjen AS, koji podupire Konfederacija norveških poduzeća (Næringslivets Hovedorganisasjon)

protiv

AtB AS

(Javna nabava – Direktiva 89/665/EEZ – Zahtjev za naknadu izgubljene dobiti – Težina povrede – Načela ekvivalentnosti i djelotvornosti)

(2019/C 378/07)

U predmetu E-7/18, Fosen-Linjen AS, koji podupire Konfederacija norveških poduzeća (Næringslivets Hovedorganisasjon), protiv AtB AS – ZAHTJEV Sudu na temelju članka 34. Sporazuma među državama EFTA-e o osnivanju Nadzornog tijela i Suda koji je podnio Vrhovni sud Norveške (Norges Høyesterett) u pogledu tumačenja Direktive Vijeća 89/665/EZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakonâ i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovorâ o javnoj nabavi robe i javnim radovima, a posebno njezina članka 2. stavka 1. točke (c), Sud, u sastavu Páll Hreinsson, predsjednik i sudac izvjestitelj, Bernd Hammermann i Ola Mestad (ad hoc), suci, donio je 1. kolovoza 2019. presudu čija izreka glasi:

Člankom 2. stavkom 1. točkom (c) Direktive Vijeća 89/665/EZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakonâ i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovorâ o javnoj nabavi robe i javnim radovima ne predviđa se da je svako kršenje pravila o javnoj nabavi samo po sebi dovoljno za dodjelu naknade za izgubljenu dobit osobama koje su pretrpjele štetu.