Poslovni broj  39 Gž-4688/19-2
U   I M E   R E P U B L I K E    H R V  A T S K E
R J E Š E NJ E
Županijski sud u Zagrebu, kao sud drugog stupnja, po sutkinji tog suda mr. sc. Neri 
Radas, kao sucu pojedincu,  u pravnoj stvari tužitelja  J. L. iz V.., OIB: .., zastupanog  po 
punomoćniku J. Č., odvjetnici  u Z.., protiv tuženika  W. P. iz P.., zastupanog po punomoćniku  
F. S., odvjetniku u Zadru, radi isplate, odlučujući o žalbi tuženika, protiv rješenja Općinskog 
suda u Zadru,  poslovni broj  P-2384/2018  od 21. listopada 2019., dana  13. siječnja  2020.
r i j e  š i o    j e
Odbija se kao neosnovana žalba tuženika i potvrđuje rješenje Općinskog suda u Zadru, 
poslovni broj P-2384/2018 od 21. listopada 2019. 
 
Obrazloženje
Pobijanim prvostupanjskim rješenjem, odbijen  je prigovor  nenadležnosti  sudbenih  
tijela Republike  Hrvatske, istaknut od strane tuženika.
Protiv navedenoga rješenja žalbu podnosi tuženik, zbog  bitne  povrede  odredaba 
parničnog postupka  i pogrešne primjene  materijalnoga prava  s prijedlogom  da se pobijano 
prvostupanjsko rješenje preinači.
Žalba  nije osnovana.
Predmet spora je spor iz ugovorne obveze, prema ugovoru od 10. travnja 2018. 
sklopljenog u Zadru između stranaka, a kojim se ugovorom tuženik kao izvođač odnosno  
proizvođač obvezao tužitelju izvesti dva bazena zajedno s opremom i montažom  za naknadu 
od 13.800,00 EUR-a.
U ovoj fazi postupka,  sporno je procesno  pravno pitanje  je li za rješavanje ovoga spora 
nadležan sud u Republici  Hrvatskoj.
Poslovni broj  39 Gž-4688/19-2
Kako  se radi o sporu iz ugovorne  obveze sa međunarodnim elementom,  jer tužitelj  ima 
prebivalište na području Republike Hrvatske,  a tuženik na području Republike P.., a koje obje 
države su članice EU to su za ocjenu postojanja nadležnosti suda u Republici Hrvatskoj 
mjerodavne odredbe Uredbe EU broj 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. 
prosinca 2012. o nadležnosti,  priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i 
trgovačkim stvarima (Sl I.351, 20.12.2012., posebno izdanje na hrvatskom jeziku: Poglavlje 
XIX Svezak 011,  strana 289-320 – u daljnjem tekstu: Uredba).
Temeljno načelo  Uredbe, je da je međunarodna nadležnost sudova države članice 
tuženikova domicila, a što je propisano  odredbom članka 4. stavkom 1. Uredbe prema kojoj 
se osobe  s domicilom u državi članici, bez obzira na njihovo državljanstvo, tuže pred 
sudovima te države članice.
Tuženik može biti tužen u drugoj državi članici samo ukoliko  postoji posebna 
nadležnost po odredbama Uredbe.
Sukladno odredbi članka 5. stavka  1. Uredbe, osobe koje imaju domicil u državi 
članici mogu biti tužene pred sudovima druge  države članice samo  na temelju pravila iz 
Odjeljka 2-7 toga Poglavlja.
Relevantna odredba o nadležnosti za sporove  iz ugovornih obveza, a što je predmet  i 
ovoga postupka, je odredba članka 7. stavka 1. prema kojoj osoba s domicilom u državi 
članici može biti tužena  u drugoj  državi  članici (a) u stvarima povezanim s ugovorom pred 
sudom mjesta izvršenja  konkretne obveze (b) za potrebe ove odredbe  te ako nije drugačije  
dogovoreno mjesto izvršenja konkretne  obveze  je u slučaju prodaje robe mjesto u državi 
članici u kojoj je roba dostavljena ili je trebala  biti dostavljena u skladu s ugovorom,  a u 
slučaju pružanja  usluge mjesto  u državi članici  u kojoj su usluge pružene ili su trebale biti 
pružene sukladno ugovoru. 
Dakle, tuženik koji ima prebivalište u državi članici može biti tužen  u drugoj  državi 
članici ako je to mjesto izvršenja  – ispunjenja konkretne  ugovorne obveze (forum solutionis). 
Navedeni stavak 1.b članka  7. Uredbe  se u praksi  smatra pravilom,  jer se odnosi na dvije 
najvažnije vrste ugovora odnosno transakcije  koje se najčešće zaključuju. Kako iz sadržaja 
spisa proizlazi  da je u konkretnom  slučaju  roba dostavljena i usluga pružena  u Republici  
Hrvatskoj to sukladno  navedenoj  odredbi Uredbe, proizlazi da je za suđenje u ovom  sporu 
nadležan sud  u Republici Hrvatskoj, a  kako  to pravilno  zaključuje  i prvostupanjski sud.
U odnosu na žalbene navode kojima se osporava da bi se na konkretan slučaj 
primjenjivala Uredba,  valja odgovoriti da se prema članku 81. Uredbe, ista  primjenjuje od 10. 
siječnja 2015. s izuzetkom članka 75. i 76. koji se primjenjuju od 10. siječnja  2014.
Jednako tako neosnovano tuženik  u žalbi  tvrdi da bi se u konkretnom slučaju trebale 
primjenjivati odredbe Zakona o rješavanju sukoba Zakona s propisima drugih  zemalja u 
određenim odnosima, a iz razloga navedenih  u ovome rješenju.
Slijedom navedenoga, a jer nije uočeno da bi u postupku suda prvog stupnja bile 
počinjene bitne  povrede postupovnih  odredaba na koje ovaj sud drugog stupnja pazi po 
službenoj dužnosti, u smislu odredbe članka 365. stavka 2. Zakona  o parničnom postupku 
(Narodne novine,  broj: 53/91, 91/92, 112/99, 117/03, 88/05,  2/07, 84/08, 123/08,  57/11, 2
Poslovni broj  39 Gž-4688/19-2
148/11, 25/13,  28/13, 89/14 i 70/19 – dalje:  ZPP) to je po odredbi članka 380. točke 2. ZPP-a 
odlučeno kao u izreci.
U Zagrebu  13. siječnja 2020.
                   S u t k i  nj a:
mr. sc. Neri  Radas, v.r.3