REPUBLIKA HRVATSKA  
Visoki trgovački sud Republike Hrvatske  
Berislavićeva 11 , Zagreb  
Poslovni  broj:  42 Pž-7616/2018 -4 
 
 
 
R E P U B L I K A   H RV A T S K A  
 
R J E Š E NJ  E 
 
 
 Visoki trgovački sud Republike Hrvatske, sudac Lidija Tomljenović, u pravnoj stvari 
tužitelja Z. d.d., OIB -----, Zagreb, ----, kojeg zastupa punomoćnik H.J., odvjetnik u 
Odvjetničkom društvu  M., J. i M.  d.o.o. u Zagrebu, -----. protiv tuženika LJ.B.  d.d., OIB  -----, 
Ljubljana, Republika Slovenija, kojeg zastupa punomoćnik M.P. , odvjetnik u Zagrebu, -----, 
radi isplate i znosa od 324.370,13 kn, odlučujući o tužiteljevoj žalbi protiv rješenja Trgovačkog 
suda u Zagrebu poslovni broj P -1868/2017 -6 od 29. listopada 2018., 22. svibnja 2019.  
 
r i j e š i o   j e  
 
I. Uvažava se tužiteljeva žalba i ukida rješenje Trgovačkog suda u  Zagrebu poslovni 
broj P -1868 /2017-6 od 29. listopada  2018.  i predmet vraća tom sudu na ponovan postupak.  
 
II. O troškovima žalbenog postupka prvostupanjski sud će odlučiti u konačnoj odluci.  
 
Obrazloženje  
 
 Pobijanim rješenjem prvostupanjski sud je oglasi o svoju nenadležnost za postupanje u 
ovoj pravnoj stvari te je u cijelosti ukinuo europski platni nalog poslovni broj  
P-eu-52/2017 od 2 0. srpnja 2017. kao i sve provedene radnje i odbacio je tužbu.  
 
 Prema obrazloženju, sud je tako odlučio u postupku koji  se provodio u povodu 
tuženikova prigovora protiv citiranog europskog platnog naloga, u kojem je osporio nadležnost 
suda za izdavanje platnog naloga s obzirom na činjenicu da tuženik nije potpisnik 
međuvlasničkog ugovora kojeg je tužitelj priložio uz zahtj ev kao temelj za nadležnost tog  suda 
za izdavanje platnog naloga.  
 
 Sud je proveo postupak sukladno odredbi članka 17. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 
1896/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o uvođenju postupka za europski platni nalog od 12. 
prosinca 2006. po pravu države članice porijekla za obični građanski postupak, dakle , sukladno 
odredbama Zakona o parničnom postupku („Narodne novine“ broj: 148/11 -pročišćeni tekst; 
25/13 i 89/14; u daljnjem tekstu: ZPP).  
 
 Primjenom odredbe članka 16. stavka 3. ZPP -a odluč io je da nije nadležan jer nisu 
ispunjene pretpostavke za odstupanje od temeljne odredbe članka 4. stavka 1. Uredbe (EU) 
1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka 

Poslovni  broj:  42 Pž-7616/2018 -4 
2 
 
 u građanskim i trgovačkim stvarima od 12.  prosinca 2012. (dalje u tekstu: Uredba 1215/2012), 
koja se primjenjuje s obzirom na vrijeme pokretanja postupka, a prema kojoj odredbi se osobe 
s domicilom u državi članici, bez obzira na njihovo državljanstvo, tuže pred sudovima te države 
članice . Sud ni je našao postojanje iznimke sukladno odredbi članka 5. stavka 1. navedene 
Uredbe, odnosno nije našao da tuženik u konkretnom slučaju može biti  tužen pred sudovima 
druge države članice na temelju pravila iz Odjeljka 2. -7. Poglavlja II. predmetne Uredbe, s 
obrazloženjem da se u konkretnom slučaju tuženik, koji nije potpisao međuvlasnički ugovor, s 
tužiteljem nije suglasio o prorogaciji nadležnosti, dakle, nije potpisao taj samostalni ugovor 
unutar međuvlasničkog ugovora, a nadležnost se ne može utemeljiti ni ti na odredbi članka 7. 
stavka 1. točke a i b Odjeljka 2. Uredbe 1251/2012, jer je predmet spora u ovoj pravnoj stvari 
naplata doprinosa za sredstva zajedničke pričuve, što je zakonska obveza svih suvlasnika 
nekretnine koja proizlazi iz odredbe članka 85. stavka 2. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim 
pravima („Narodne novine“ broj 81/15 -pročišćeni tekst) , a ne ugovorna obveza.  
 
 Tužitelj je protiv rješenja podnio žalbu pobijajući ga iz svih zakonom propisanih 
razloga, naročito zbog pogrešne primjene mate rijalnog prava i to: Uredbe EZ br. 1896/2006 
Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o uvođenju postupka za europski platni 
nalog kao i zbog povreda odredaba Zakona o parničnom postupku. Povrede Zakona o 
parničnom postupku nalazi u počinjenju b itne povrede iz članka 354. stavka 2. točke 11. ZPP, 
u neprimjeni odredbe članka 388. povezano s člankom 347. ZPP -a jer sud nije dao razloge o 
neosnovanosti tužbenog zahtjeva, o sadržaju ocjene izvedenih dokaza, a niti o nenadležnosti za 
postupanje. U bitn ome ističe da je prvostupanjski sud već odlučivao o svojoj nadležnosti 
prilikom odlučivanja o europskom platnom nalogu, s obzirom na to da se pri podnošenju 
zahtjeva za europski platni nalog sukladno odredbi članka 7. stavka 2. Uredbe br. 1896/2006 
ima ozn ačiti temelj za nadležnost, pa kada je sud izdao europski platni nalog, očito je ocijenio 
postojanje svoje nadležnosti. Smatra da se u prigovoru protiv europskog platnog naloga može 
samo prigovoriti osnovanosti tražbine, a ne više nadležnosti, s obzirom na  odredbu članka 17. 
Uredbe br. 1896/2006 kojom je propisano da u slučaju kada tužitelj utužuje svoju tražbinu 
pomoću europskog platnog naloga, ništa na temelju nacionalnog prava ne dovodi u pitanje 
njegov položaj u naknadnom običnom građanskom postupku, a prijenos na običan građanski 
postupak uređuje se na temelju prava države članice porijekla. Glede predmeta spora ističe da 
je sukladno odredbi članka 375. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima plaćanje 
pričuve odluka koja je proizašla iz međuvlasni čkog ugovora koja obvezuje sve suvlasnike, ako 
je ugovor sklopila većina suvlasnika čiji suvlasnički dijelovi čine više od polovice vrijednosti 
svih posebnih dijelova nekretnine što je u konkretnom slučaju zadovoljen kriterij. Stoga je i 
odlučna odredba čl anka 20. Međuvlasničkog ugovora od 18. prosinca 1997. kojom je 
ugovorena nadležnost suda u Zagrebu za rješavanje spora koji će nastati iz predmetnog ugovora. 
S tim u vezi nadležnost proizlazi i primjenom odredbe članka 7. stavka 1. točke a. Odjeljka 2. 
Poglavlja II. Uredbe 1215/2012, jer se nadležnost u ovom slučaju ima procijeniti kao u stvarima 
povezanim s ugovorom, pred sudom mjesta izvršenja konkretne obveze. Stoga predlaže žalbu 
uvažiti i preinačiti pobijano rješenje na način da se usvoji tužbeni zahtj ev specificiran 
podneskom od 25. rujna 2018., podredno staviti izvan snage europski platni nalog i postupak 
nastaviti kao povodom prigovora protiv platnog naloga pred prvostupanjskim sudom, uz 
naknadu troška žalbenog postupka.  
 
 U odgovoru na žalbu, tužen ik je osporio osnovanost žalbenih i predložio potvrditi 
pobijano rješenje uz naknadu troška odgovora na žalbu i sudske pristojbe.  
 
Poslovni  broj:  42 Pž-7616/2018 -4 
3 
 
  Žalba je osnovana.  
 
  Nakon što je ispitao pobijano rješenje na temelju odredbe članka 365. stavaka 1. i 2. i 
članka 381. ZPP -a, u granicama istaknutih žalbenih razloga, pazeći po službenoj dužnosti na 
bitne povrede postupka iz članka 354. stavka 2. točaka 2.,  4., 8., 9., 11.,  13. i 14. ZPP -a, kao i 
na pravilnu primjenu materijalnog prava, ovaj sud nalazi da ono nije pravilno i osnovano na 
zakonu.  
 
 Nisu ostvarene bitne povrede postupka na koje ukazuje žalitelj. Obrazloženje nije 
proturječno izreci donesene odluke i sadrži razl oge o odlučnim činjenicama. Svoju odluku 
prvostupanjski sud je valjano obrazložio. Navedeni razlozi su jasni i nisu proturječni, a o 
odlučnim činjenicama ne postoji proturječnost između onoga što se u razlozima rješenja navodi 
o sadržaju isprava i samih ti h isprava. Neosnovani su i žalbeni navodi o počinjenim bitnim 
povredama u vezi s ocjenom osnovanosti , odnosno neosnovanosti tužbenog zahtjeva jer sud 
pobijanim rješenjem nije odlučivao o osnovanosti ili neosnovanosti tužbenog zahtjeva već o 
postojanju , odnosno nepostojanju nadležnosti suda Republike Hrvatske za postupanje u ovoj 
pravnoj stvari.  
 
 S obzirom na nespornu činjenicu da je postupak započeo zahtjevom za izdavanje 
europskog platnog naloga sukladno Uredbi br. 1896/2006 od 12. prosinca 2006., da je sud izdao 
europski platni nalog protiv kojeg je tuženik pravodobno podnio prigovor u kojem je, s obzirom 
na predmet spora, naplatu zajedničke pričuve i činjenicu da tuženik nije potpisao Međuvlasnički 
ugovor od 18. prosinca 1997. u kojem se nalazi prorogac ijska klauzula, prigovorio nadležnosti 
suda Republike Hrvatske, sud je pravilno ocjenjivao prigovor nenadležnosti suda u postupku 
kojeg je sukladno odredbi članka 17. točke 1. Uredbe br. 1896/2006 proveo u skladu s pravilima 
za obični građanski postupak dr žave članice porijekla, dakle, države u kojoj je izdan europski 
platni nalog, odnosno u skladu s pravilima Zakona o parničnom postupku.  
 
Sud je u tom postupku, suprotno žalbenim navodima, osnovano ocjenjivao prigovor 
nenadležnosti suda Republike Hrvatske za postupanje u postupku po prigovoru protiv 
europskog platnog naloga, jer je odredbom članka 16. stavka 1. ZPP -a propisano da sud do 
pravomoćnosti odluke po službenoj dužnosti pazi ide li rješavanje spora u sudsku nadležnost.  
 
 Žalitelj, ukazujući na pri mjenu članka 17. Uredbe 1896/2006, pr opušta primijeniti točku 
1. tog  članka o nastavljanju postupka u povodu prigovora pred nadležnim sudom države članice 
porijekla u skladu s pravilima za običan građanski postupak, što su konkretno pravila Zakona 
o parnič nom postupku. U tom smislu su neosnovani žalbeni navodi da po prigovoru protiv 
europskog platnog naloga u običnom građanskom postupku, u konkretnom slučaju, sukladno 
odredbama Zakona o parničnom postupku, više nije dopušteno raspravljati o prigovoru 
nenadl ežnosti. Zato postupanje suda prilikom odlučivanja o zahtjevu za europski platni nalog, 
pa u okviru toga i ispitivanje nadležnosti za izdavanje europskog platnog naloga, ne isključuje 
primjenu odredbe č lanka 16. stavaka 1. i 3. ZPP -a. 
 
 Pravilno je prvostu panjski sud ocijenio da u konkretnom slučaju ne postoji prorogacija 
nadležnosti kako je to regulirano Odjeljkom 7. Uredbe 1215/2012, pa u tom smislu nisu 
ispunjene pretpostavke za odstupanje od primjene odredbe članka 4. točke 1. Odjeljka 1. o 
nadležnosti,  prema kojoj se tuženik kao osoba s domicilom u državi članici, Republici Sloveniji, 
ima tužiti pred sudom te države članice.  
Poslovni  broj:  42 Pž-7616/2018 -4 
4 
 
  
 Međutim, pogrešno zaključuje prvostupanjski sud da se nadležnost suda u Republici 
Hrvatskoj za postupanje u ovoj pravnoj stvari ne može temeljiti ni na pravilu o posebnoj 
nadležnosti iz članka 7. stavka 1. Odjeljka 2 . Uredbe 1215/2012 jer da obveza plaćanja 
zajedničke pričuve ne predstavlja ugovornu, već zakonski obvezu, pa da se u konkretnoj 
situaciji ne radi o stvari povezanoj s ugovorom.  
 
 Sud Europske Unije je 8. svibnja 2019. u predmetu poslovni broj C -25/2018 donio 
presudu povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji se odnosi upravo na tumačenje članka 7. 
stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 1215/2012 u okviru sudskog spora u vezi s neplaćanjem 
godišnjih doprinosa u zajedničku pričuvu stambene zgrade. U toj presudi Sud Europske Unije 
je odlučio da članak 7. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 1215/2012 treba tumačiti na način da 
se spor u vezi s obvezom plaćanja koja proizlazi iz odluke g lavne skupštine suvlasnika 
stambene zgrade bez pravne osobnosti koja nastaje po sili zakona radi izvršavanja određenih 
prava, koja se donosi većinom njezinih članova, ali je obvezujuća za sve njezine članove, tre ba 
smatrati obuhvaćenim pojmom „stvari povez ane s ugovorom“  u smislu te odredbe.  
 
 Ugovornu prirodu obveza koje proizlaze iz odluka zajednice suvlasnika stambene 
zgrade Sud Europske Unije u presudi  poslovni  broj C -25/2018, između ostalog, gradi na 
mišljenju da, iako je članstvo u suvlasničkoj zajed nici zakonski propisano, ipak se pojedinosti 
upravljanja zajedničkim dijelovima nekretnine prema potrebi uređuju ugovorom te do članstva 
u suvlasničkoj zajednici dolazi aktom dobrovoljnog stjecanja etažnog vlasništva, uključujući 
suvlasničkih dijelova na z ajedničkim dijelovima nekretnine, tako da se obveza suvlasnika 
prema suvlasničkoj zajednici mora smatrati pravnom obvezom koja je preuzeta slobodnom 
voljom.  
 
 Pritom, prema razmatranju Suda, na primjenu članka 7. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) 
1215/2012 u  sporu u vezi s neplaćanjem pričuve , ne utječe činjenica da ta obveza proizlazi 
isključivo iz akta dobrovoljnog stjecanja etažnog vlasništva ili istodobno iz tog akta i odluke 
koju je donijela glavna skupština suvlasnika nekretnine, a ni činjenica da dotič ni suvlasnici 
(protiv kojih se vodi spor zbog neplaćanja) nisu sudjelovali u donošenju te odluke ili da su joj 
se protivili, ali da je, na temelju zakona, navedena odluka i obveza koja iz nje proizlazi 
obvezujuća te ih veže.  
 
 Preneseno na konkretni slučaj , to u smislu članka 7. stavak 1. točke (a) Uredbe (EU) 
1215/2012 znači da se predmetno radi o stvari povezanoj s ugovorom (Međuvlasničkim 
ugovorom), pa tuženik kao osoba s domicilom u Republici Sloveniji, može biti tužen u drugoj 
državi članici, Republici  Hrvatskoj, pred sudom mjesta izvršenja konkretne obveze.  
 
 Zbog pogrešnog tumačenja citiranog pravila o posebnoj nadležnosti iz Uredbe 
1215/2012, prvostupanjski sud je nepravilno primijenio odredbu čl. 16. st. 1. i 3. ZPP -a. 
 
Stoga je, na temelju odredbe čl. 380. t. 3. ZPP -a tužiteljeva žalba uvažena i ukinuto 
pobijano rješenje.  
 
Odluka iz točke II. izreke ovog drugostupanjskog rješenja donesena je na temelju 
odredbe čl. 166. st. 3. ZPP -a. 
 
Poslovni  broj:  42 Pž-7616/2018 -4 
5 
 
 Zagreb, 22. svibnja 2019.  
 
Sudac  
Lidija Tomljenović, v. r. 
 
Za toč nost otpravka – ovlašteni službenik  
Brankica Curman