Ref. 52 Pž-1101/2014-2
1R E P U B L I K A   H R V A T  S K A
R J E Š E NJ E
Visoki trgovački sud Republike  Hrvatske, po sucu pojedincu Raoulu Dubravcu, u pravnoj 
stvari tužitelja G. Z. d.o.o., Z., OIB ..., kojeg  zastupa punomoćnik  M. P., odvjetnik u Z., 
protiv tuženika G. g. a. d.d., L., Republika S., radi isplate iznosa od 455.153,16 kn, odlučujući  
o tužiteljevoj žalbi protiv rješenja Trgovačkog suda u Zagrebu poslovni broj P-2390/13 od 7. 
siječnja 2014., 23. lipnja 2017.
r i j e š i o   j e
Odbija se kao neosnovana tužiteljeva  žalba i potvrđuje rješenje Trgovačkog suda u 
Zagrebu poslovni broj P-2390/13  od 7. siječnja 2014.
Obrazloženje
Pobijanim rješenjem prvostupanjski sud se oglasio  nenadležnim za postupanje  u ovoj 
pravnoj stvari,  ukinuo provedene radnje u postupku i  odbacio tužbu.
Iz obrazloženja  pobijanog  rješenja proizlazi da je prvostupanjski sud tako odlučio  na 
temelju odredbe  čl. 27. Zakona  o parničnom postupku („Narodne  novine“ broj 148/11 
pročišćeni tekst, 25/13; dalje: ZPP)  i odredbama  Zakona o rješavanju sukoba  zakona s 
propisima drugih zemalja u određenim  odnosima („Narodne novine“ broj 53/91; dalje: ZRSZ) 
koja propisuju  nadležnost  suda Republike  Hrvatske  jer tužitelj  ne tvrdi da tuženik strana  
pravna osoba  ima imovine  u Republici Hrvatskoj  ili svoje  predstavništvo ili zastupništvo pa je 
prema odredbi  čl. 16. st.  3. ZPP-a, odbacio tužbu.
Protiv rješenja žalbu je podnio tužitelj zbog žalbenog razloga  bitne povrede odredaba 
parničnog postupka  i predložio da drugostupanjski sud ukine pobijano rješenje.  U bitnom 
navodi da nadležnost prvostupanjskog suda temelji na odredbi čl. 58. st. 3. ZPP-a, jer se 
tuženikova obveza  kao jamca iz ugovora o kupoprodaji između  tužitelja kao prodavatelja  i 
treće osobe treba ispuniti  na području  prvostupanjskog suda jer se tamo nalazi sjedište 
prodavatelja. Od 1. srpnja 2013. sudovi u Republici Hrvatskoj moraju primjenjivati europsko 
 Ref. 52 Pž-1101/2014-2
2pravo te upućuje na primjenu odredbe čl. 5. st. 1. Uredbe Vijeća (EZ) o nadležnosti, 
priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvari (dalje: Bruxelles I). 
Prvostupanjski je sud pogrešno primijenio hrvatsko procesno pravo i mjerodavno pravo 
Europske unije. Navodi  da se u postupku predstečajne  nagodbe  koji je proveden  nad kupcem 
koji je pravna osoba hrvatskog prava nije namirio  i da stoga  zahtijeva ispunjenje  obveze 
tuženika kao jamca. 
Žalba  nije osnovana.
Pobijano rješenje ispitano  je na temelju  odredbe čl. 365. st. 2. ZPP-a, u vezi s čl. 381. 
ZPP-a, u granicama  razloga  navedenih  u žalbi pazeći po službenoj dužnosti na bitne  povrede 
odredaba parničnog  postupka iz odredbe čl. 354. st. 2. t. 2., 4., 8., 9., 11., 13. i 14. ZPP-a, kao 
i na pravilnu primjenu  materijalnog prava.
Pogrešno je pravno shvaćanje prvostupanjskog suda da je u konkretnoj situaciji  o 
nadležnosti moguće odlučivati primjenom odredaba ZRSZ-a. Ovo stoga  što je Republika  
Hrvatska članica  Europske unije od 1. srpnja  2013. i prema čl. 2. Akta o uvjetima pristupanja 
Republike Hrvatske  Europskoj uniji od dana pristupanja odredbe izvornih ugovora i akta koje 
su donijele institucije prije pristupanja za Hrvatsku  primjenjuju se u Hrvatskoj  pod uvjetima  
utvrđenim u tim ugovorima i u Aktu. Stoga se Uredba Bruxelles I primjenjuje u Republici 
Hrvatskoj od 2. srpnja 2013. Tužba je podnesena 1. kolovoza  2013. nakon  što je Hrvatska 
postala članica Europske unije. Razlozi  obrazloženja o primjeni  odredaba ZRSZ-a, stoga su 
bespredmetni.
Tužitelj tvrdi da se tuženik obvezao kao jamac podmiriti obvezu  glavnog dužnika,  a da 
se obveze ispunjavaju u mjestu  sjedišta  vjerovnika odnosno  tužitelja te da se radi o ugovoru o 
kupoprodaji i ugovorenom  hrvatskom pravu,  pa se i na tuženikove obveze kao jamca platca 
primjenjuje hrvatsko pravo. Pravilno žalitelj  navodi odredbu  čl. 5. st. 1. Uredbe Bruxelles I 
kojom je propisano da osoba  s domicilom u državi članici  može  u drugoj  državi članici biti 
tužena u stvarima  koji se odnose na ugovore, pred sudom u mjestu  u kojemu treba biti 
izvršena obveza. Međutim,  radi se o tome  da je teret dokazivanja odlučnih činjenica  o kojima 
zavisi nadležnost hrvatskog  suda upravo na tužitelju,  s obzirom na dispozitivnost odredbe čl. 
5. Uredbe Bruxelles I. Tužitelj uz tužbu nije dostavio dokaze iz kojih proizlaze njegove  
tvrdnje o nadležnosti  prvostupanjskog suda.
Na temelju  odredbe čl. 380. t. 2. ZPP-a, valjalo je odbiti žalbu kao neosnovanu i 
potvrditi prvostupanjsko rješenje.  
U Zagrebu 23. lipnja 2017.
SUDAC
Raoul Dubravec, v.r.