Posl.br. Gž-230/15-3
R E P U B L I K A   H R V A T S K A
R J E Š E NJ E
Županijski  sud u Puli-Pola, i to sutkinja Meliha Bahtijarević-Pekić,  u pravnoj stvari 
tužitelja I. H.. iz S.. L., OIB:...,  O. H. iz S.. L., OIB:... i K. H. iz S.. L., OIB:..., sve zastupa 
punomoćnik G. Č., odvjetnik  iz P., protiv tuženika  R. S. S. J. W. eGen, OIB:..., R. A., kojeg  
zastupaju punomoćnici  iz Odvjetničkog društva  B. & p. d.o.o. Z., radi utvrđenja ništetnosti  i 
brisanja založnog  prava, odlučujući o žalbi  tužitelja  protiv rješenja Općinskog suda u Puli-Pola,  
posl.br. 4 P-93/14-12 od 3. studenog 2014. godine, dana 10. listopada 2016. godine
r i j e š i o   j e
Prihvaća  se žalba tužitelja, ukida se rješenje Općinskog suda u Puli-Pola, posl.br. 4 P-
93/14-12 od 3. studenog 2014. godine i odbija  se tuženikov prigovor  apsolutne nenadležnosti.
Obrazloženje
Prvostupanjskim rješenjem sud se proglasio nenadležnim, ukinute su provedene radnje i 
odbačena je tužba (I.), odbijen je zahtjev tužitelja za naknadu parničnih troškova  (II.), naloženo je 
tužiteljima da  naknade tuženiku parnični trošak u iznosu od 1.000,00 kuna (III.), a odbijen je 
tuženikov zahtjev za  naknadu  parničnih troškova u dijelu iznad  dosuđenog.
Protiv tog rješenja  tužitelji su podnijeli pravodobnu žalbu, u kojoj navode  da je 
prvostupanjski sud zanemario  sporazum stranaka iz odredbi  A Ugovora o kreditu, kojima je 
ugovorena i nadležnost suda u Hrvatskoj,  te čl. 49. st. 2. Zakona o rješavanju  sukoba zakona s 
propisima drugih zemalja u određenim odnosima (ZRSZP), po kojem  se stranke mogu 
sporazumjeti o nadležnosti  suda Republike Hrvatske,  što se primjenjuje, jer nije riječ o 
nadležnosti u stvarima  iz čl. 61. do 70. tog zakona, a propustio  je primijeniti odredbu  čl. 56. 
ZRSZP gdje je propisana isključiva  nadležnost  hrvatskog  suda na čijem se području nalazi 
nekretnina, ako je riječ o sporu o stvarnim  pravima  na nekretninama. Ističe da je predmet spora i 
utvrđenje ništetnim Sporazuma  o zasnivanju založnog  prava  na nekretninama, za koju vrstu spora 
Posl.br. Gž-230/15-3
 
je propisana isključiva nadležnost  suda u RH, jer se odnosi na založno pravo na  nekretnini koja se 
nalazi na području  Općinskog suda u Poreču. Predlažu da se ukine pobijano  rješenje  i predmet 
vrati na ponovno suđenje istom sudu.
U odgovoru na žalbu tuženik je osporio žalbene  navode, pozvao se na odluku Županijskog  
suda u Zagrebu i predložio da  se žalba odbije  kao neosnovana te potvrdi prvostupanjsko rješenje.
Žalba tužitelja je  osnovana.
Prvostupanjski sud se pobijanim rješenjem oglasio  nenadležnim za suđenje o podnesenim 
tužbenim zahtjevima, pri čemu se  pozvao na odredbu čl. 55. Zakona  o rješavanju sukoba zakona 
s propisima drugih zemalja  u određenim odnosima (ZRSZP), s obrazloženjem da je tuženik 
pravna osoba  koja ima sjedište  u inozemstvu,  a da iz navoda u tužbi i činjenica  koje su sudu 
poznate ne proizlazi da tuženik ima na teritoriju  Republike Hrvatske svoje  predstavništvo ili 
zastupništvo niti da je u Republici  Hrvatskoj  sjedište  tvrtke kojoj je povjereno  obavljanje 
tuženikovih poslova, te da već zbog  toga nije nadležan sud u Republici Hrvatskoj, tako da je 
rješenje donio  na temelju čl.  16. st. 1. i  3. ZPP  u vezi s čl. 301. ZPP.
Zaključak prvostupanjskog suda nije pravilan  i prvostupanjsko  rješenje doneseno je 
pogrešnom primjenom materijalnog prava.
Naime, prema odredbi čl. 27. Zakona  o parničnom postupku (NN 53/91, 91/92, 112/99,  
117/03, 88/05, 2/07, 84/08, 123/08, 57/11,  148/11,   25/13  – dalje  ZPP) sud u Republici  Hrvatskoj  
je nadležan za suđenje kad je njegova  nadležnost u sporu  s međunarodnim  elementom izričito 
određena zakonom ili međunarodnim  ugovorom,  a ako u zakonu ili tom ugovoru nema  izričite  
odredbe o nadležnosti suda u Republici  Hrvatskoj  za određenu vrstu sporova nadležan  je za 
suđenje u toj vrsti sporova  i kad njegova  nadležnost proizlazi  iz odredaba zakona o mjesnoj 
nadležnosti sudova  u Republici  Hrvatskoj.
O nadležnosti suda u predmetnom  sporu s međunarodnim elementom, jer je tuženik strana 
pravna osoba  sa sjedištem  u inozemstvu,  odlučuje se primjenom  Uredbe vijeća br. 44/2001 od 22. 
prosinca 2000.  o nadležnosti  i izvršenju sudskih  odluka u građanskim i trgovačkim predmetima 
(dalje Uredba) kojom je u čl. 76. propisano da je obvezatna u cjelini i neposredno se primjenjuje  
u državama članicama u skladu  s Ugovorom  o osnivanju Europske zajednice. 
Naime, Uredba se primjenjuje na postupke pokrenute nakon  pristupanja Republike 
Hrvatske Europskoj uniji,  što znači na postupke  pokrenute  nakon  1. srpnja 2013. godine, a 
postupak u ovoj parnici  pokrenut je podnošenjem  tužbe  7. ožujka 2014. godine.
U poglavlju  o nadležnosti u predmetu  potrošačkih  ugovora (4. odjel) u čl. 15. propisano je 
da se za tužbe  iz ugovora koji je osoba, potrošač, zaključila izvan  djelokruga svog zanimanja ili 
profesije, nadležnost  određuje  po tom odjelu,  i to ako je ugovor zaključen s osobom koja obavlja 
trgovačku ili profesionalnu djelatnost  u državi  članici  potrošačeva prebivališta ili na bilo koji 
način upućuje takvu  djelatnost  na tu državu  članicu ili prema više država uključujući tu državu  
članicu, te ako  ugovor ulazi u polje takve djelatnosti (st.  1.c). -2-
Posl.br. Gž-230/15-3
 
Konkretni ugovor  o kreditu sklopljen je izvan  djelokruga zanimanja ili profesije tužitelja,  
riječ je o potrošačkom ugovoru,  što proizlazi  iz ugovorene namjene kredita, a sklopljen  je u 
okviru djelatnosti  tuženika  koja je upućena na državu  članicu prebivališta tužitelja kao potrošača  
(čl. 15.  st. 1.c Uredbe).
Prema odredbi čl. 16. Uredbe tužba  potrošača  protiv druge ugovorne  strane  može se 
podići ili pred sudovima  države  članice  na čijem području ta ugovorna  stranka  ima prebivalište  ili 
pred sudovima države članice  na čijem  području potrošač  ima prebivalište (st. 1.).  
Riječ je, dakle,  o izberivoj nadležnosti,  tako da su tužitelji isključivo ovlašteni odlučiti o 
tome kojem  sudu će od dva moguća  podnijeti  tužbu u sporu nastalom u vezi s predmetnim 
ugovorom.
I ugovornim odredbama ugovora o kreditu (A. Predmet kredita i uvjeti) također je 
određeno da je za sve sporove vezane uz taj ugovor nadležan Okružni  sud Feldbach ili sud u 
Hrvatskoj nadležan za  prebivališta zajmoprimca, tako da je ta ugovorna  odredba u skladu s 
odredbom čl.  16. Uredbe.  
Odredbama Općih  uvjeta poslovanja  kao sastavnog dijela sklopljenog ugovora o kreditu 
uređeno je da su mjesto izvršenja za obje ugovorne  strane poslovni prostori one poslovne  jedinice 
Banke s kojom je sklopljen posao (Z.19), te da na sve pravne  odnose između klijenta i Banke 
primjenjuje austrijsko pravo  Z.20.), a nadležnost je uređena samo  za tužbe  neke pravne osobe  
protiv Banke  i obrnuto (Z.21.1.),  dok je vezano za tužbe potrošača ili protiv potrošača navedeno  
samo da mjerodavni sud ostaje nepromijenjen  i kad potrošač promijeni  prebivalište  (Z.21.2.).  
Stoga je u ovom postupku na temelju Uredbe, o čemu je na isti način  postignut i sporazum  
ugovornih strana sadržan  u ugovoru o kreditu,  za odlučivanje  o zahtjevima postavljenim u tužbi 
nadležan prvostupanjski sud kojem je tužba podnesena,  te je na temelju  čl. 380. toč. 3. ZPP 
valjalo prihvatiti  žalbu tužitelja,  ukinuti  prvostupanjsko  rješenje i odbiti  prigovor apsolutne  
nenadležnosti kojeg  je istakao  tuženik,  tako da će prvostupanjski sud nastaviti  postupak kao 
stvarno nadležni  sud, ali će za odlučivanje o tužbenom zahtjevu primijeniti austrijsko pravo, kako 
je među strankama  ugovoreno.
 
U Puli-Pola, 10. listopada 2016.  godine
 
 S u t k i nj a
Meliha Bahtijarević-Pekić, v.r.-3-