Gž Ob-502/2017
R E P U B  L I K A   H R V A  T S K A
R J E Š  E NJ E
Županijski sud u Splitu, po sucu ovog suda Ani Grbavac, kao sucu pojedincu, u 
pravnoj stvari tužiteljice 1/ N. K., OIB:… iz S., P. …, zastupane po punomoćnicima iz 
Odvjetničkog društva V. J., Š., S., J. & J.", iz R., i 2/ mlt. C. A., OIB:… iz S., P. …, zastupan 
po z.z. majci N. K., protiv tuženika  A. A. iz I., M., S. R. …, radi donošenja odluke s kojim  će 
roditeljem dijete živjeti, odlučujući o žalbi tužiteljice  pod 1/ protiv rješenja Općinskog  suda u 
Splitu, poslovni broj P Ob-380/17  od 21. srpnja  2017. godine, dana 29. rujna 2017. godine,
r i j e š i o   j e:
Odbija se žalba  tužiteljice  pod 1/ kao neosnovana  i potvrđuje rješenje Općinskog suda 
u Splitu,  poslovni broj P Ob-380/17  od 21. srpnja  2017. godine.
Obrazloženje
Pobijanim rješenjem Općinski sud u Splitu, proglasio se apsolutno nenadležnim za 
postupanje u pravnoj  stvari  radi donošenja odluke s kojim  će roditeljem mlt. dijete  živjeti pa 
se tužba tužitelja pod 1) i 2) zaprimljena dana 27. lipnja  2017. g. (poslana preporučenom 
pošiljkom 23.  lipnja  2017. g.) odbacuje.
Protiv navedenog rješenja žali se tužiteljica pod 1/ zbog žalbenih razloga  previđenih 
odredbom članka 353. stavka 1. točka 2. i 3. Zakona o parničnom postupku („Narodne 
novine“ broj 53/91, 91/92,  112/99, 88/01,  117/03,  88/05,  2/07,  84/08, 96/08,  123/08, 57/11,  
148/11, 25/13  i 89/14 dalje:  ZPP-a), predlažući da drugostupanjski sud ukine pobijano 
rješenje i predmet  vrati  prvostupanjskom sudu  na ponovno postupanje.
Odgovor na žalbu nije podnesen.
Žalba nije  osnovana.
U ovoj fazi žalbenog postupka između  parničnih stranaka sporna je nadležnost suda u 
Republici Hrvatskoj.
Gž Ob-502/2017
Tužitelji su dana 27. lipnja 2017. godine Općinskom  sudu u Splitu podnijeli tužbu radi 
donošenja odluke  s kojim će roditeljem  mlt. dijete  živjeti,  a stvarnu nadležnost temelje na 
odredbi članka 8. Uredbe  vijeća o nadležnosti, priznavanju  i izvršenju sudskih odluka u 
bračnim sporovima i u stvarima  povezanim s roditeljskom odgovornošću, broj:2001/2003  od 
27. studenog  2003. godine,  odredbi  članka 409. Obiteljskog  Zakona ("Narodne  novine" broj 
103/15 dalje: ObZ)  i odredbi  članka  2. Zakona o prebivalištu ("Narodne novine" broj 144/12,  
158/13) od 29. prosinca 2013. godine.
Prema utvrđenjima prvostupanjskog suda i podacima iz spisa proizlazi:
- da je mal. C. A. rođen …. godine u gradu  M. u I. od oca A.  A. i majke N.  K.,
- da je rješenjem  Županijskog suda u Splitu Gžp-493/12 od 6. kolovoza 2012. godine u 
točki II. izreke odlučeno da se nalaže povratak mal. C. A. rođenog dana …. godine iz 
Republike H. na adresu njegovog  prebivališta  u Republiku  I., M., T., S. R. …, te je naloženo 
predloženici-majci djeteta N. K. da u roku od 8 dana od dana donošenja rješenja i pod 
prijetnjom ovrhe vrati mal. C. A. u Republiku  I. na adresu  njegovog prebivališta  u Republici  
I., M., T., S. R. … i na toj adresi  mal. C. preda  ocu A. A., jer je utvrđeno da je majka N. K. 
nezakonito odvela  mal. C. iz I. u H. dana 8. travnja  2011.  godine,  
- da je iz rješenja od 6. kolovoza 2012. godine razvidno  da je sud pregledao odluku  
suda za maloljetnike  P. i V. D. u T. br. … i broj … od dana  22. lipnja 2011. godine te je 
utvrdio da je tom nepravomoćnom odlukom dodijelio povjeravanje mal. sina C. na skrb 
roditeljima zajednički, s odredbom  da dijete  ima uobičajeno prebivalište  u očevom stanu,  
naredio predloženici  da odmah vrati mal. C. u I. i da ga dovede  k ocu u M., na adresu S. R. 
…, da majka može susretati sina čak i svakodnevno,  te da isti može prenoćiti kod nje svakog 
drugog vikenda  od subote ujutro do nedjelje navečer,  te je istom odlukom zabranjen odlazak 
maloljetnika izvan  I., osim uz suglasnost oba roditelja  ili odluke  tog suda, a ujedno je istom 
odlukom od socijalne službe  zahtijevano  da nadzire  stanje  maloljetnika  i da obavi  socijalni 
izvid, te da pošalje izvješće tom sudu do zaključno  dana  30. rujna  2011. godine. Sud da je 
navedenu odluku proglasio odmah izvršnom, a ista je postala konačna temeljem odluke suda 
za maloljetnike u T. od dana  16. travnja  2012. godine, koja odluka  talijanskog  suda za 
maloljetnike je donesena temeljem članka  316. u svezi  člankom  318. Građanskog zakona 
Italije, s tim da je otac prije predmetnog  odvođenja  i zadržavanja mal. sina stranaka iz 
Republike I. u Republiku H., zajedno s majkom djeteta  imao  pravo  vršenja  roditeljske vlasti i 
skrbi nad mal. sinom,  a koje pravo  predlagatelj bi i dalje  bio ostvarivao da predloženica  nije 
odvela mal. sina iz Republike  I. u Republiku H. i tu ga zadržala,  te je ovo odvođenje odnosno 
zadržavanje mal. djeteta u Republici H. nezakonito,
- da je rješenje Županijskog suda u Splitu, broj:Gžp-493/12 od 6. kolovoza 2012. 
godine donesenom temeljem Haške  konvencije o građansko-pravnim  aspektima međunarodne 
otmice djece od dana 25. listopada  1980. godine  koja je stupila na snagu 1. prosinca  1983. 
godine, koju je Republika Hrvatska ratificirala dana 20.  lipnja 1991. godine,
- da je temeljem ovršnog rješenja Županijskog suda u Splitu od 6. kolovoza  2012. 
godine broj:  Gžp-493/12 određena ovrha na način  da se nalaže  sudskom ovrhovoditelju da 
oduzme mlt. C. A. od ovršenice i svake  treće osobe kod koje se dijete zatekne  i da se preda 
ovrhovoditelju A. A. radi djetetovog povratka  u Republiku  I. na tamošnju adresu njegovog 
prebivališta,
Na temelju  navedenog prvostupanjski  zaključuje da je Republika Hrvatska dana 1. 
srpnja 2013. godine  stekla status punopravne članice  Europske unije, pa je sukladno članku 
288. Ugovora  o funkcioniranju  Europske unije, Uredba Europske  unije obvezujuća te se u 
cijelosti i izravno primjenjuje u svim državama članicama,  što znači  da je pravo  Europske 2
Gž Ob-502/2017
unije neograničeno  nadređeno  nacionalnom pravu i  da su sudovi u Republici Hrvatskoj dužni 
primjenjivati izravno  uredbe Vijeća Europske unije.  Uredba koja regulira  postupanje  sudova u 
Republici Hrvatskoj u području nadležnosti, priznanja i izvršenja sudskih  odluka u bračnim 
sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom skrbi je Uredba vijeća EZ br. 2001/2003  od 
27. studenog 2003. g. (NN 127/13. dalje:  Uredbe Bruxelles II.a) , kojom se stavlja izvan snage 
Uredba (EZ) broj 1347/2000. Haška konvencija o građansko-pravnim  aspektima 
međunarodne otmice djeteta od 25. listopada 1980. g. (dalje: Haška konvencija) da je 
dopunjena odredbama Uredbe Bruxelles II.a pa u odnosima između država članica pravila 
Uredbe Bruxelles II.a imaju prednost nad pravilima Haške konvencije ako se odnose na 
pitanja uređena Uredbom. Kod činjenice da je majka N. K. nezakonito odvela mal. sina C. iz 
R. I. u Republiku H. gdje ga je i zadržala, sud da mora primijeniti pravila o nadležnosti u vezi 
s predmetima otmice djece. Sud u Republici  Hrvatskoj da nije nadležan  za odlučivanje  u 
pravnoj stvari donošenja odluke o tome s kojim će roditeljem mal. dijete  živjeti tj. stanovati 
jer da je sud u državi članici-Republici I., a u kojoj je mal. dijete imalo  uobičajeno boravište 
prije nezakonitog odvođenja ili zadržavanja zadržao svoju nadležnost  o meritumu  spora 
obzirom da otac nije pristao na odvođenje  ili zadržavanje, a sve da je i mal. dijete u Republici 
H. boravilo najmanje godinu dana i da se uklopilo u novu sredinu nakon što je otac saznao  za 
boravište djeteta, nije ispunjen niti jedan uvjet iz odredbe članka 10. Uredbe Bruxelles II.a 
stavak 1., odnosno nije ispunjen uvjet previđen  točkom i. jer je otac podnio  zahtjev za 
povratkom djeteta, nije ispunjen  uvjet iz točke  ii. jer otac nije povukao  zahtjev za povratkom, 
nije ispunjen  uvjet  iz točke iii. jer odluka  suda u Republici Italiji nije donesena  temeljem  
članka 11. stavak 7. Uredbe Bruxelles  II.a (sud Republike Hrvatske nije donio odluku da se 
dijete ne vrati pa da bi se moralo postupati sukladno odredbi članka  11. stavak 6. i 7. Uredbe 
Bruxelles II.a), a nije ispunjen ni uvjet iz točke iv. jer je utvrđeno da je sud za maloljetnike u 
Torinu donio  odluku o skrbništvu u kojoj je jasno naznačeno da se mal. dijete mora odmah 
vratiti u I. na adresu oca te su istom  odlukom bili određeni susreti  i druženja majke s mal. 
sinom. Stoga da se sud po službenoj  dužnosti a temeljem članka 16. stavak  3. Zakona o 
parničnom postupku (NN 53/91, 91/92, 112/99, 117/03,  88/05, 2/07, 84/08, 123/08,  57/11  i 
25/13, dalje:  ZPP) u svezi s člankom 10. Uredbe Bruxelles II.a proglašava apsolutno  
nenadležnim za postupanje u ovoj pravnoj  stvari, te smatra da je donošenje odluke o 
skrbništvu i u najboljem interesu  djeteta u nadležnosti suda podrijetla koji je u skladu  s 
Uredbom Bruxelles II.a nadležan za pitanje  merituma stvari tj. nadležan je sud u Republici I., 
a koji će morati voditi računa i o eventualno promijenjenim okolnostima.
Sa zaključkom prvostupanjskog  suda da se isti proglašava  apsolutno nenadležnim za 
postupanje u ovoj  pravnoj  stvari  slaže se i ovaj sud drugog  stupnja.
Odredbom članka 8. Uredbe Bruxelles II.a stavak  1. propisano je da su sudovi države 
članice nadležni u stvarima povezanim  s roditeljskom odgovornošću  prema djetetu koje ima 
uobičajeno boravište u državi  članici u trenutku pokretanja  postupka, dok je stavkom 2. 
pripisano da je  stavak  1. podložan  primjeni odredaba članka  9. , 10. i  12.
Međutim, člankom 10. Uredbe Bruxelles II.a stavak 1. propisano  je da u slučaju 
nezakonitog odvođenja  ili zadržavanja djeteta,  sudovi države  članice  u  kojoj je dijete imalo 
uobičajeno boravište prije nezakonitog odvođenja i zadržavanja, zadržavaju svoju nadležnost 
sve dok  dijete  ne dobije uobičajeno boravište u drugoj članici  i: 
a) dok svaka  osoba,  ustanova ili drugo tijelo koje ima pravo na skrb ne pristane  na 
odvođenje ili zadržavanje;  
ili3
Gž Ob-502/2017
b) dok dijete u drugoj  državi  članici  ne boravi najmanje godinu nakon  što je osoba, 
ustanova ili drugo  tijelo s pravom  na skrb saznalo ili trebalo  saznati gdje se dijete nalazi, a 
dijete se  smjestilo u novoj sredini  i dok nije zadovoljen  barem jedan od slijedećih uvjeta:
i. u roku od godine nakon  što je nositelj prava na skrb saznao ili trebao saznati gdje 
se dijete nalazi,  nikakav zahtjev za predaju nije predan nadležnim  tijelima države članice u 
koju je dijete odvedeno ili u kojoj je zadržano; 
ii. zahtjev za predaju  koji je uložio nositelj prava na skrb povučen je, a nikakav novi 
zahtjev nije podnesen u roku  iz stavka i.;
iii. zaključen je predmet  pred sudom države  članice u kojoj je dijete imalo 
uobičajeno boravište neposredno  prije nezakonitog  odvođenja  ili zadržavanja u skladu s 
člankom 11. stavkom 7.;
iv. sudska odluka  o skrbi koja ne podrazumijeva predaju djeteta  donesena na 
sudovima države  članice u kojoj je dijete imalo uobičajeno boravište  neposredno prije 
njegovog nezakonitog odvođenja  ili zadržavanja.  
Iz prednjih  utvrđenja nedvojbeno proizlazi  da je majka N. K. nezakonito odvela mal. 
sina C. iz Republike I. u Republiku H. gdje ga je i zadržala, pa je osnovano prvostupanjski 
sud zaključio  da se u predmetnom  slučaju primjenjuju  pravila o nadležnosti u svezi  s 
predmetima otmice djece  i da Uredba  Bruxelles II.a ima prednost  nad pravilima Haške  
Konvencije. Kako  otac djeteta nije pristao na odvođenje  i zadržavanje djeteta to je sud u 
državi članici  Republici  I. a u kojoj je mlt. dijete imalo  uobičajeno  boravište prije nezakonitog 
odvođenja i zadržavanja sukladno članku  10. Uredbe Bruxelles  II.a zadržao svoju nadležnost, 
a sve da je i mlt. dijete u Republici H. boravilo  najmanje godinu dana i da se uklopilo u novu 
sredinu nakon što je otac saznao za boravište  djeteta  nije ispunjen  ni jedan uvjet iz citirane  
odredbe članka  10. Uredbe, pa se osnovano prvostupanjski  sud temeljem odredbe  članka 16. 
stavak 3. ZPP-a proglasio apsolutno nenadležnim za  postupanje  u predmetnoj  pravnoj  stvari. 
Dakle, u konkretnom  slučaju nema mjesta primjeni članka  8. Uredbe vijeća o 
nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka  u bračnim sporovima i u stvarima  
povezanim s roditeljskom odgovornošću,  koja uostalom  i u stavku 2. upućuje  na primjenu 
članka 9. i 10. Uredbe, kao ni primjeni odredbe članka  409. ObZ-a i odredbe  članka 2. Zakona 
o prebivalištu, na  koje se odredbe neosnovano poziva  žaliteljica.
S obzirom  na navedeno  valjalo  je temeljem odredbe članka 380. točke  2. ZPP-a, odbiti  
žalbu žaliteljice kao neosnovanu i potvrditi pobijano  rješenje,  te odlučiti  kao u izreci  ovog 
rješenja.
U Splitu  21. rujna  2017. godine
SUDAC:
Ana Grbavac4