Republika  Hrvatska
 Županijski sud u Osijeku 
Osijek, Europska avenija  7
  Poslovni broj Gž-2316/2017-2
U    I M E  R E P U B L I K E    H  R V A  T S K E
R J E Š  E NJ E
Županijski sud u Osijeku, po sucu Josipu Frajliću, u pravnoj  stvari tužitelja  R. H. iz I., 
…, OIB …, kojeg  zastupa punomoćnica  M. O., odvjetnica u N., protiv tuženika R. F.-B. G. 
eG H…, …. F., A., zastupanog po punomoćnicima iz Z. o. u. K. H. i dr. iz V., radi utvrđenja 
ništetnosti, odlučujući  o žalbi  tuženika protiv rješenja Općinskog suda u Varaždinu od 17. 
srpnja 2017., poslovni broj 1 P-929/15-19., 6. studenog 2018.,
r i j e š i o    j e  
Žalba  tuženika  odbija se kao neosnovana  i potvrđuje  rješenje  Općinskog suda u 
Varaždinu od 17. srpnja  2017., poslovni  broj 1 P-929/15-19.
Obrazloženje
Pobijanim rješenjem prvostupanjskog suda odbijen  je tuženikov  prigovor apsolutne 
nenadležnosti  sudova  R. H. kao  neosnovan.
Protiv toga rješenja podnio je pravovremenu žalbu tuženik,  pobijajući ga iz svih 
zakonom dopuštenih  razloga, a posebno zbog bitne povrede postupka iz čl. 354. st. 2. t. 11. 
Zakona o paničnom postupku ("Narodne novine" broj: 53/91,  91/92, 112/99, 88/01,  117/03, 
88/05, 2/07, 84/08, 96/08, 123/08, 57/11, 148/11 i  25/13, dalje: ZPP) s prijedlogom da se 
rješenje preinači  tako da se usvoji prigovor  apsolutne nenadležnosti suda za postupanje u ovoj 
pravnoj stvari, ukinu sve provedene radnje i odbaci  tužba, uz obvezivanje  tužitelja da tuženiku  
solidarno naknade prouzročene troškove ovog postupka uključujući i troškove  sastava žalbe  
sa pripadajućom zateznom kamatom. 
Žalba  nije osnovana.
2  Poslovni broj Gž-2316/2017-2
Ispitujući pobijano  rješenje, ovaj sud ne nalazi da je prvostupanjski sud počinio  bitne  
povrede odredaba parničnog postupka  iz čl. 354. st. 2. ZPP na koje drugostupanjski sud pazi 
po službenoj dužnosti  u smislu odredbe čl. 365. st. 2. ZPP.
Nije počinjena  ni bitna povreda odredbe  parničnog  postupka iz čl. 354. st. 2. t. 11. 
ZPP, na koju ukazuje  žalitelj, jer rješenje – suprotno žalbenoj tvrdnji  – sadrži jasne razloge o 
odlučnim činjenicama. 
Žalitelj, naime, smatra da je prvostupanjski  sud propustio utvrditi odlučnu činjenicu, a 
to je udovoljavaju li tužitelji pojmu potrošača u smislu čl. 15. st. 1. t. b) Uredbe broj 44/2001. 
od 22. prosinca 2000. o nadležnosti, priznavanju  i izvršenju sudskih  odluka u građanskim i 
trgovačkim stvarima. 
U odnosu na ovaj žalbeni navod potrebno  je odgovoriti  da je prvo nejasno zašto  
žalitelj koristi  termin tužitelj  u množini ("tužitelji"),  budući da je tužitelj samo jedan – R. H. iz 
I. (tako  proizlazi i iz tužbe i iz prvostupanjske  presude). S tim u vezi također je nejasno zašto 
tuženik u žalbi traži da mu tužitelji solidarno naknade prouzročene parnične troškove, kada je 
tužitelj samo jedna osoba.
Nadalje,  žalitelj  navodi kako upravo tužitelj  iz priloženog  ugovora o kreditu  dokazuje  
da tužitelj nije potrošač i to iz razloga jer isti nije prilikom sklapanja  ugovora o kreditu 
djelovao izvan  svoje poslovne djelatnosti, odnosno slobodnog zanimanja. U prilog toj tvrdnji 
tuženik uz žalbu  dostavlja izvadak iz obrtnog registra kao i potvrdu o zaposlenju u "H. M." iz 
zahtjeva o kreditu iz 2008. 
S tim u vezi potrebno je navesti  kako  okolnost da je tužitelj  svojedobno  imao  obrt 
sama po sebi ne znači da je kredit podigao u okviru svoje (tadašnje)  profesionalne  djelatnosti, 
niti to proizlazi iz ugovora  o kreditu  u kojem se kao korisnik  kredita  navodi fizička osoba  R. 
H., kao i M.  H. (str.  16 spisa).
Prema tome,  žalitelj je pošao od jedne  ničim argumentirane pretpostavke da je pravni  
posao zaključen unutar djelokruga zanimanja  tužitelja, s obzirom da priložena  dokumentacija  
u spisu ne potvrđuje takvu tezu, a time niti tezu da tužitelj nije bio potrošač  sukladno 
mjerodavnoj normativnoj regulativi.
Naime, kako  je u konkretnom slučaju tuženik bankarska  institucija čije je sjedište u R. 
A., u pogledu nadležnosti suda Republike  Hrvatske valja  primijeniti odredbe Uredbe Vijeća 
broj 44/2001 od 22. prosinca  2000. godine o nadležnosti i izvršenju sudskih odluka u 
građanskim i trgovačkim predmetima (dalje:  Uredba Bruxelles 1) koja je stupila na snagu 
dana 01. ožujka 2002. godine i koja se u R. H. primjenjuje od 1. srpnja 2013. godine, kada je 
R. H. postala članica Europske unije i to na sporove koji su započeli do 10. siječnja 2015. 
godine, dok se na sporove od navedenog datuma  primjenjuje Uredba broj 1215/2012 od 12. 
prosinca 2012. godine  o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih  odluka u građanskim  i 
trgovačkim stvarima. Ovo stoga što su, nakon što je R. H. postala  članica Europske unije  i 
propisi Europske unije  postali sastavni  dio propisa koji se primjenjuju  u R. H. te se 
primjenjuju i u slučaju da su u suprotnosti sa propisima Republike Hrvatske i imaju  prednost  
u svojoj  primjeni na  području R. H.
Temeljno načelo  u pogledu nadležnosti  u Uredbi Bruxelles  1 je da se ista prosuđuje 
prema prebivalištu tuženika, s tim što je odredbom čl. 15. Uredbe Bruxelles 1 propisana  
3  Poslovni broj Gž-2316/2017-2
nadležnost u predmetima potrošačkih ugovora, a kao potrošački ugovor u st.b. tog članka je i 
ugovor o zajmu s obročnom otplatom ili ugovor  o bilo kakvom drugom obliku kredita 
sklopljen za financiranje  prodaje robe.
Nadalje, prema odredbi čl. 16. Uredbe  Bruxelles 1, potrošač, a to je u konkretnom 
slučaju tužitelj sa prebivalištem u R. H., može pokrenuti  postupak  protiv ugovorne strane pred 
sudovima države članice pred kojom ta stranka ima domicil  i pred sudovima mjesta  gdje 
potrošač ima domicil.  Dakle sukladno navedenim odredbama tužitelji koji imaju prebivalište  
u R. H. i traže utvrđenje ništetnosti ugovora o zajmu te ugovora  o kreditu, ovlašteni  su 
postupak pokrenuti  pred hrvatskim sudom.
Žalitelj se u prilog  svom pravnom  shvaćanju pozvao na odluku  Općinskog suda u 
Sesvetama broj P-…  od 18. srpnja  2014., ali se Općinski sud u Varaždinu – u prilog svojoj  
argumentaciji – po mišljenju  ovog žalbenog suda pravilno pozvao na pravno shvaćanje novije 
sudske prakse  u odluci Županijskog suda u Varaždinu, Stalna  služba u Koprivnici Gž-…. od 
3. studenog 2016. u faktično identičnom slučaju.
Shodno  iznijetom,  na pravilno utvrđeno činjenično stanje  prvostupanjski sud je 
pravilno primijenio mjerodavno materijalno  pravo.
Kako  žalbenim navodima nije dovedena u sumnju  zakonitost pobijanog rješenja, a ne 
postoje ni razlozi na koje drugostupanjski sud pazi po službenoj dužnosti, riješeno je kao u 
izreci na osnovi  čl. 380. t. 2.  ZPP.
Osijek, 6. studenog 2018.
   Sudac
        Josip Frajlić, v. r. 
Za točnost otpravka – ovlašteni službenik  
         Blaženka  Vuletić