Poslovni broj  79 Gž-5066/16-3
U   I M E   R E P U B L I K E   H R V  A T S K E
R J E Š E N J E
Županijski sud u Zagrebu, kao sud drugog  stupnja, po sutkinji  toga suda Mileni  
Frankić, kao sucu pojedincu, u pravnoj  stvari I tužitelja Z. R., OIB: … i II tuženika M. R., 
OIB …, oba iz V. …, zastupanih po punomoćniku A. I., odvjetniku u R., protiv tuženog  P. B. 
Z., registrirana zadruga s omejenim jamstvom, V./B., …, OIB: …, zastupanog po 
punomoćnicima iz zajedničkog odvjetničkog  ureda H. i R. Ž., odvjetnicima u V., radi 
utvrđenja ništetnosti, odlučujući o žalbi tuženika protiv rješenja  Općinskog suda u Varaždinu 
poslovni broj P-886/15-15 od 5. svibnja 2016., dana  3. listopada 2017.,
r i j e  š i o   j e
Odbija se žalba tuženika P. B. Z., registrirana zadruga s omejnim  jamstvom,  kao 
neosnovana i potvrđuje  rješenje Općinskog suda u Varaždinu poslovni  broj P-886/15-15 od 5. 
svibnja 2016.
Obrazloženje
Pobijanim rješenjem suda prvog stupnja odbijen je prijedlog tuženika za utvrđenjem 
apsolutne nenadležnosti sudova Republike Hrvatske za postupanjem u ovoj pravnoj stvari, 
zaprimljen dana 11. veljače 2016.
Protiv navedenog rješenja žali se  tuženik  zbog  svih žalbenih razloga iz čl. 353. st. 1. 
Zakona o parničnom postupku  ("Narodne novine"  broj 53/91, 91/92, 12/99,  88/01, 117/03,  
88/05, 02/07,  84/08, 123/08,  57/11, 148/11  i 25/13  – dalje: ZPP), uz prijedlog da žalba  
tuženika usvoji, pobijano  rješenje  preinači i   tužba tužitelja  odbaci. 
Žalba tuženika je  neosnovana.
Sud prvog  stupnja nalazi utvrđenim da se u konkretnom slučaju ne primjenjuju 
odredbe Zakona o rješavanju  sukoba  zakona s propisima  drugih zemalja u određenim  
odnosima („Narodne novine“  broj: 53/91,  88/01)  nego  propisi  Europske unije pa se za pitanje 
nadležnosti u konkretnom slučaju relevantnom  ukazuje  Uredbom  Vijeća  boj 44/2001  od 22. 
prosinca 2000.  o nadležnosti  i izvršenju sudskih  odluka u građanskim i trgovačkim 
2
Poslovni broj  79 Gž-5066/16-3
predmetima koja je stupila  na snagu 1. ožujka  2002. (dalje - Uredba Bruxelles I) i Uredba broj 
1215/2012 od 12. prosinca 2012. o nadležnosti  priznavanju i izvršenju  sudskih odluka u 
građanskim i trgovačkim predmetima (dalje-Uredba Bruxelles 1 BIS),  a koja se primjenjuje  
na sve postupke započete nakon 10. siječnja 2015., dakle i na konkretan slučaj,  da je temeljno 
načelo u pogledu nadležnosti  u Uredba Bruxelles 1 BIS da se nadležnost primjenjuje  po 
prebivalištu tuženika, da je odredbom čl. 17. Uredbe Bruxelles 1 BIS propisana  nadležnost  u 
predmetima potrošačkih ugovora, a kao potrošački ugovor u stavku B tog članka  je naveden i 
ugovor o zajmu s obročnom otplatom ili ugovor  o bilo kakvom drugom  obliku kredita 
sklopljen za financiranje prodaje robe,  da prema odredbi čl. 18. Uredba Bruxelles 1 BIS 
potrošači (a to su u konkretnom i tužitelji s prebivalištem u Republici  Hrvatskoj) mogu  
pokretati postupak protiv druge  ugovorne strane  pred sudovima država članice  u kojoj ta 
stranka ima domicil ili pred sudovima mjesta gdje potrošač  ima domicil,  a ukoliko druga 
ugovorna strana želi protiv  potrošača pokrenuti postupak,  to prema  odredbi istog  članka  može  
učiniti samo  pred sudovima  države članice u kojoj potrošač ima domicil, da su u ugovoru o 
kreditu stranke  ugovorile nadležnost suda u slučaju nastanka spora, ali se  navedeni sporazum 
ne može primijeniti, sukladno odredbi  čl. 19. Uredba Bruxelles 1 BIS, kojom je propisano da 
se o nadležnosti o sporovima u ugorima o kreditu može odstupiti samo sporazumom koji je 
zaključen nakon  nastanka  spora, slijedom čega se ne može primijeniti Sporazum o nadležnosti 
unesen u ugovoru o kreditu jer je zaključen  u trenutku nastanka pravnog  odnosa između  
stranaka, a ne nakon nastanka spora. 
Tako je stajalište suda prvog stupnja da se u konkretnom predmetu  u kojem  je predmet  
spora utvrđenje ništetnosti ugovora  i brisanje uknjižbe prava vlasništva nadležan hrvatski sud, 
i to sud prvog stupnja zbog  mjesta prebivališta  tužitelja,  kao i zbog činjenice da se brisanje 
prava vlasništva zahtjeva upravo  na nekretninama na području  suda prvog stupnja, sukladno  
odredbi čl.  18. Uredba Bruxelles  1 BIS.  
Slijedom iznesenog  odlučuje kao u izreci.
Ispitujući pobijano rješenje kao i postupak koji mu je prethodio ovaj sud je nalazi da 
sud prvog  stupnja  nije počinio  bitne povrede  odredaba parničnog postupka iz čl. 354. st. 2. 
ZPP, na  koje povrede  ovaj  sud na  temelju čl. 365. st. 2. ZPP  pazi po službenoj dužnosti.
Nakon 1. srpnja 2013., kada  je Republika  Hrvatska postala punopravna članica 
Europske unije (dalje-EU) , propisi EU postali  su sastavni dio propisa  koji se primjenjuju na 
području Republike Hrvatske  s tim da se propisi  EU primjenjuju i u slučaju kada su u 
suprotnosti sa propisima  Republike  Hrvatske i imaju prednost u svojoj  primjeni u sporovima  
koji se vode pred  sudovima Republike Hrvatske. 
Odredbe Zakona o rješavanju sukoba zakona sa propisima drugih  zemalja u   
određenim odnosima ne primjenjuju  se u sporovima  u kojima je kreditor  strana  fizička ili 
pravna osoba, a potrošač fizička  ili pravna  soba s prebivalištem u Republici  Hrvatskoj,  zbog  
toga što se radi o ugovornim strankama koje imaju prebivalište  u državama članicama EU, pa 
se u tom  slučaju  ne primjenjuju  pozitivni  propisi  Republike Hrvatske nego  propisi EU.
Nakon stupanja Republike Hrvatske  u EU odredbe navedenog ZRSZ  mogu  se 
primjenjivati samo u onim slučajevima  kada je jedna  stranka  u sporu  hrvatski državljanin ili 
osoba s prebivalištem  u Republici Hrvatskoj,  ili prava  osoba sa sjedištem  u Republici 
3
Poslovni broj  79 Gž-5066/16-3
Hrvatskoj, a druga  osoba je fizička  osoba  sa prebivalištem u nekoj  drugoj zemlji koja nije 
članica EU ili pravna osoba u nekoj  drugoj zemlji koja nije  članica EU.
Sud prvog  stupnja ispitao je sve okolnost odlučne  za donošenje pravilne  i zakonite 
odluke u ovoj pravnoj stvari,   pravilno zaključivši da se na konkretan slučaj primjenjuju 
odredbe Uredba  Bruxelles  I i Uredba Bruxelles  1 BIS, a za koju odluku  je dao jasne, 
obrazložene i valjanje razloge, koji suprotnim žalbenim  navodima tuženika nisu dovedeni  u 
sumnju.
U konkretnom slučaju,  radi se o ugovoru o otplati kredita od 30.ožujka 2005., 
sklopljenog između R. N. i M. V., kao korisnika kredita i tuženika kao kreditora. I i II tužitelji  
su nasljednici  pok. N. R. i time,  kao univerzalni  slijednici stupaju u njegovu pravnu poziciju. 
Iz sadržaja ugovora o kreditu proizlazi da je kao jedan od korisnika kredita   naveden 
N. R., kao fizička osoba,  a ne kao poduzetnik,  odnosno  osoba koja obavlja  bilo kakvu  
trgovačku ili profesionalnu djelatnosti. Okolnost da je kredit odobren radi adaptacije 
poslovnog prostora ne ukazuje  da  bi sredstva realizirana kreditom  bila potrošena za 
obavljanje  djelatnosti,  odnosno poslovanja  korisnika kredita (pri čemu su korisnici  kredita 
bile dvije fizičke  osobe).  Stoga se ne može  prihvatiti  tvrdnja  tuženika da prednik I i II 
tužitelja nije imao  status potrošača, odnosno  da se radi o poduzetničkom, a ne potrošačkom 
kreditu.
Prema odredbi čl. 18. Uredba Bruxelles  1 BIS tužba  potrošača (a to su u konkretnom  i 
tužitelji s prebivalištem u Republici Hrvatskoj  može se podići ili pred sudovima države 
članice na čijem području ta ugovorna stranka ima domicil  ili pred sudovima države  članice  
na čijem području potrošač ima domicil.  Riječ je dakle o izberivoj nadležnosti, tako potrošač 
ima pravo  izbora suda država članice  EU i to suda države u kojoj kreditor  ima domicil  ili suda 
svojeg domicila.
Kako ovaj sud prihvaća  činjenično stanje   utvrđeno po sudu prvog stupnja i po njemu  
primijenjeno materijalno  pravo,  to je na temelju odredbe  čl. 375. st. 5. ZPP u svezi  čl. 38. 
ZPP, koja određuje da ako se rješenjem žalba  odbija,  u obrazloženju rješenja sud drugog 
stupnja neće posebno obrazlagati  rješenje  u slučaju  da prihvaća i činjenično stanje  utvrđeno 
po sudu  prvog stupnja kao i primjenu materijalnog  prava  to se  tuženik upućuje  na razloge  
iznesene u rješenje  suda  prvog  stupnja.
Stoga je, primjenom odredbe čl. 380. st. 2. ZPP žalbu tuženika valjalo odbiti i odlučiti  
kao u izreci  rješenja.
U Zagrebu 3. listopada 2017.
Sutkinja:
Milena  Frankić,v.r.