7

Članak 32. Uredbe br. 1290/2005, pod naslovom „Posebne odredbe za EFJP“, u stavcima 1. i 3. do 6. predviđa: „1. Iznosi čiji je povrat osiguran zbog nepravilnosti ili nepažnje i pripadajuće kamate pripisuju se agenciji za plaćanja koja ih knjiži kao prihode namijenjene EFJP‑u u mjesecu stvarnog primitka novca. […] 3. Prilikom dostavljanja godišnjih financijskih izvještaja kako je predviđeno člankom 8. stavkom 1. točkom (c) podtočkom iii., države članice Komisiji predaju sažeto izvješće o postupcima povrata poduzetima zbog nepravilnosti. Izvješće sadržava još pregled iznosa čiji povrat još nije osiguran, prema upravnom i/ili sudskom postupku i prema godini prvog upravnog ili sudskog nalaza nepravilnosti. Države članice daju Komisiji na raspolaganje detaljne podatke o pojedinačnim postupcima povrata i pojedinačnim iznosima čiji povrat još nije osiguran. 4. Po završetku postupka iz članka 31. stavka 3., Komisija može odlučiti teretiti državu članicu za iznose čiji je povrat potrebno osigurati, u sljedećim slučajevima: (a) ako država članica nije u svrhu povrata započela sve odgovarajuće upravne ili pravne postupke predviđene nacionalnim zakonodavstvom i zakonodavstvom [Unije] u godini koja slijedi nakon prvog upravnog ili sudskog nalaza; (b) ako do prvog upravnog ili sudskog nalaza nije došlo, ili je do njega došlo sa zakašnjenjem, zbog čega je ugrožen povrat, ili nepravilnost nije uključena u sažeto izvješće predviđeno u prvom podstavku stavka 3. ovog članka za godinu prvog upravnog ili sudskog nalaza. 5. Ako do povrata nije došlo u roku od četiri godine od prvog upravnog ili sudskog nalaza, ili u roku od osam godina ako je povrat u postupku pred nacionalnim sudovima, predmetna država članica snosi 50% financijskih posljedica neizvršenog povrata, a proračun [Unije] preostalih 50%. Države članice u sažetom izvješću iz prvog podstavka stavka 3. odvojeno navode iznose za koje nije osiguran povrat u rokovima navedenim u prvom podstavku ovog stavka. Raspodjela financijskog tereta neosiguranog povrata u skladu s prvim podstavkom ne dovodi u pitanje zahtjev da dotična država članica mora provoditi postupke povrata u skladu s člankom 9. stavkom 1. ove Uredbe. 50% tako naplaćenih iznosa pripisuje se EFJP‑u nakon primjene odbitka iz stavka 2. ovog članka. Ako je u okviru postupka povrata konačnim upravnim ili pravnim instrumentom ustanovljeno nepostojanje nepravilnosti, dotična država članica prijavljuje EFJP‑u financijski teret koji snosi kao izdatke u skladu s prvim podstavkom. Međutim, ako povrat nije osiguran u rokovima iz prvog podstavka zbog razloga koji nisu povezani s dotičnom državom članicom, a iznos za povrat premašuje 1 milijun EUR, Komisija može na zahtjev države članice produljiti rokove za najviše 50% početnih rokova. 6. U opravdanim slučajevima države članice mogu odlučiti ne provoditi postupak povrata. Takva se odluka može donijeti samo u sljedećim slučajevima: (a) ako već nastali troškovi ili troškovi koji će vjerojatno nastati prekoračuju iznos povrata; ili (b) ako je povrat nemoguć zbog insolventnosti, zabilježene i priznate prema nacionalnom pravu, dužnika ili osoba zakonski odgovornih za nepravilnost. Države članice u sažetom izvješću iz prvog podstavka stavka 3. odvojeno navode iznose za koje neće provoditi postupak povrata i razloge svoje odluke.“