24.

U tim okolnostima, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Vrhovni sud Litve) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja: „1. S obzirom na okolnosti predmeta koji se razmatra, ulazi li transakcija in‑house u područje primjene Direktive 2004/18 ili Direktive 2014/24 ako su postupci radi sklapanja sporne transakcije in‑house, među ostalim upravni postupci, pokrenuti u trenutku kada je Direktiva 2004/18 još uvijek bila na snazi, ali je sam ugovor sklopljen 19. svibnja 2016., kada Direktiva 2004/18 više nije bila na snazi? 2. Ako transakcija in‑house ulazi u područje primjene Direktive 2004/18: (a) Treba li članak 1. stavak 2. točku (a) Direktive (ali ne samo nju), uzimajući u obzir presude Suda u predmetima Teckal (C‑107/98), Jean Auroux i dr. (C‑220/05), ANAV (C‑410/04) i drugim predmetima, shvatiti i tumačiti na način da pojam ‚transakcija in‑house’ ulazi u područje primjene prava Unije i da nacionalno pravo država članica ne utječe na sadržaj i primjenu tog pojma, među ostalim, ograničavanjem sklapanja takvih transakcija, primjerice, uvjetovanjem da se ugovorima o javnoj nabavi ne može osigurati kvaliteta, dostupnost i kontinuitet usluga koje se pružaju? (b) Ako je odgovor na prethodno pitanje niječan, to jest, ako pojam ‚transakcija in‑house’ ulazi, djelomično ili potpuno, u područje primjene prava država članica, treba li navedenu odredbu Direktive 2004/18 tumačiti na način da države članice imaju diskrecijsko pravo uvesti ograničenja ili dodatne uvjete za sklapanje transakcija in‑house (u usporedbi s pravom Unije i sudskom praksom Suda kojom se tumači to pravo), ali pod uvjetom da se tim diskrecijskim pravom mogu koristiti samo kroz donošenje određenih i jasnih pozitivnih pravnih odredbi koje se odnose na javnu nabavu? 3. Pod pretpostavkom da transakcije in‑house ulaze u područje primjene Direktive 2014/24: (a) Treba li odredbe članka 1. stavka 4. i članka 12. Direktive i odredbe članka 36. Povelje, bilo zajedno ili pojedinačno (ali ne samo njih), uzimajući u obzir presude Suda u predmetima Teckal (C‑107/98), Jean Auroux i dr. (C‑220/05), ANAV (C‑410/04) i drugim predmetima, shvatiti i tumačiti na način da pojam ‚transakcija in‑house’ ulazi u područje primjene prava Unije i da nacionalno pravo država članica ne utječe na sadržaj i primjenu tog pojma, među ostalim, ograničavanjem sklapanja takvih transakcija, primjerice, uvjetovanjem da se ugovorima o javnoj nabavi ne može osigurati kvaliteta, dostupnost i kontinuitet usluga koje se pružaju? (b) Ako je odgovor na prethodno pitanje niječan, to jest, ako pojam ‚transakcija in‑house’ ulazi, djelomično ili potpuno, u područje primjene prava država članica, treba li odredbe članka 12. Direktive 2014/24 tumačiti na način da države članice imaju diskrecijsko pravo uvesti ograničenja ili dodatne uvjete za sklapanje transakcija in‑house (u usporedbi s pravom Unije i sudskom praksom Suda kojom se tumači to pravo), ali pod uvjetom da se tim diskrecijskim pravom mogu koristiti samo kroz donošenje određenih i jasnih pozitivnih pravnih odredbi koje se odnose na javnu nabavu? 4. Bez obzira na to koja se direktiva primjenjuje na spornu transakciju in‑house, trebaju li se načela jednakosti i nediskriminacije dobavljača u javnoj nabavi i transparentnosti (članak 2. Direktive 2004/18 i članak 18. Direktive 2014/24), opća zabrana diskriminacije na temelju državljanstva (članak 18. UFEU‑a), sloboda poslovnog nastana (članak 49. UFEU‑a), sloboda pružanja usluga (članak 56. UFEU‑a), mogućnost dodjeljivanja isključivih prava poduzetnicima (članak 106. UFEU‑a) i sudska praksa Suda (presude u predmetima Teckal, ANAV, Sea, Undis Servizi i u drugim predmetima) shvatiti i tumačiti na način da je transakcija in‑house – koju je sklopio javni naručitelj sa subjektom pravno odvojenim od tog javnog naručitelja, ako javni naručitelj kontrolira taj subjekt na sličan način na koji kontrolira svoje poslovne jedinice i ako se glavnina aktivnosti tog subjekta sastoji u obavljanju aktivnosti u korist javnog naručitelja, – sama po sebi zakonita i, među ostalim, ne krši pravo drugih gospodarskih subjekata na pošteno tržišno natjecanje, ne diskriminira te druge gospodarske subjekte i ne dodjeljuje povlastice subjektu pod kontrolom s kojim je sklopljena transakcija in‑house?”