ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Kad je riječ o udjelima manjima od pragova utvrđenih Direktivom 90/435, na državama članicama je da odrede treba li, i u kojoj mjeri, izbjeći dvostruko gospodarsko oporezivanje ili lančano oporezivanje isplaćene dobiti te da u tu svrhu uspostave, jednostrano ili sporazumima sklopljenima s drugim državama članicama, mehanizme namijenjene ublažavanju ili sprečavanju tog dvostrukog gospodarskog oporezivanja ili tog lančanog oporezivanja, pri čemu ih to ipak ne ovlašćuje na donošenje mjera koje su u suprotnosti sa slobodama kretanja (vidjeti u tom smislu presude od 12. prosinca 2006., Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, t. 54. i od 8. studenoga 2007., Amurta, C‑379/05, EU:C:2007:655, t. 24.).
107

Naime, najprije, kao što je to Komisija istaknula u pisanom dijelu postupka pred Sudom, izvješće Revizorskog suda ne pokazuje ni da postoji opasnost od ozbiljnog ugrožavanja financijske ravnoteže koje bi se moglo otkloniti samo uvođenjem mehanizma prilagodbe niti da je mehanizam prilagodbe pojednostavnio upravljanje obiteljskim davanjima i socijalnim i poreznim povlasticama. Naime, čak i pod pretpostavkom, kao što to tvrdi Republika Austrija, da su dodatni troškovi mehanizma prilagodbe vrlo ograničeni, ostaje činjenica da takvi dodatni troškovi postoje. Međutim, nije sporno, kao što je to pravilno istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 142. svojeg mišljenja, da te troškove snose sve osobe koje doprinose državnom proračunu. Usto, iz izvješća Revizorskog suda može se zaključiti da opasnost za financijsku ravnotežu sustava socijalne sigurnosti ne proizlazi iz isplate davanja radnicima čija djeca borave izvan Republike Austrije, s obzirom na to da se procjenjuje da ona predstavljaju samo oko 6 % izdataka na ime obiteljskih davanja, nego bi ta opasnost mogla proizlaziti iz nepostojanja prikladnog nadzora u pogledu dodjele tih davanja.
26

Dana 16. siječnja 2012., to jest nakon podnošenja navedenih građanskopravnih tužbi, London P&I Club pokrenuo je arbitražni postupak u Londonu (Ujedinjena Kraljevina) kako bi ishodio utvrđenje da je primjenom arbitražne klauzule u ugovoru o osiguranju, sklopljenom s vlasnicima broda Prestige, Kraljevina Španjolska bila dužna podnijeti svoje zahtjeve na temelju članka 117. španjolskog Kaznenog zakonika u okviru te arbitraže. London P&I Club također je nastojao ishoditi utvrđenje da njegova odgovornost nije mogla nastati u odnosu na Kraljevinu Španjolsku glede tih potraživanja jer je ugovorom o osiguranju bilo ugovoreno da, u skladu s klauzulom „pay to be paid” (povrat nakon plaćanja), osigurana osoba mora prvo platiti oštećeniku dugovanu odštetu prije nego što iznos može povratiti od osiguravatelja. Kraljevina Španjolska nije sudjelovala u arbitražnom postupku, iako ju je arbitražni sud pozvao.
13

Člankom 23. stavcima 6. do 10. tog zakona predviđa se: „6. Ako incidentna sječa prelazi 1/20 od ukupnog obujma drvne mase propisane za sječu u okviru programa gospodarenja šumama za dotičnu šumsku jedinicu ili dotičnog vlasnika ili ju šumarski upravitelj ne može obaviti u roku od šest mjeseci, on utvrđuje nacrt rasporeda za njezinu provedbu i podnosi ga državnoj upravi za šume na odobrenje. Državna uprava za šume obavješćuje nacionalno tijelo za zaštitu prirode i krajolika o pokretanju postupka. Žalba protiv odluke o odobrenju programa dodatne sječe nema suspenzivni učinak. 7. Količina drvne mase prikupljene na travnjaku starije od 50 godina ne smije se prekoračiti za više od 15 % u odnosu na preporučeni iznos u programu gospodarenja šumama. Ako je količina drvne mase, uključujući količinu odumrlih i živih stabala, dosegnula preporučenu količinu sječe u programu gospodarenja šumom, uvećanu za 15 %, upravitelj šumarije može nastaviti sa slučajnim ili dodatnim sječama. 8. Ukupna količina drva propisana za sječu u okviru programa gospodarenja šumama [članak 39. stavak 3.] ne može se u sječi prekoračiti. Ako neka šumarija ima više upravitelja šumarije, nijedan od njih ne može prekoračiti ukupnu količinu drva propisanu za sječu u vlasničkoj jedinici ili nasadu. 9. U slučaju prekoračenja ukupne količine drva iz stavka 8. provođenjem slučajnih ili izvanrednih sječa, upravitelj šumarije može provesti: (a) hitnu sječu [članak 22. stavak 3. točka (a)] nakon izmjene programa gospodarenja šumama [članak 43. stavci 2. i 3.]; (b) incidentnu sječu; (c) iznimnu proizvodnju; ili (d) zadaće plana gospodarskih mjera [članak 40. stavak 2. točka (c)] na temelju ažuriranja programa gospodarenja šumama [članak 43. stavak 4.]. 10. Namjerna sječa ne smije smanjiti šumsko raslinje na manje od 7/10 ukupnog šumskog raslinja; ta se odredba ne primjenjuje ako: (a) je cilj smanjiti raslinje regenerativnom sječom; (b) se šuma obnavlja; ili (c) to proizlazi iz funkcionalnog usmjerenja zaštićenih šuma ili posebnog sustava gospodarenja.”
51

U ovom predmetu, iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi da je prije prenošenja navedene direktive u španjolsko pravo rok zastare primjenjiv na tužbe za naknadu štete za povrede prava tržišnog natjecanja bio uređen općim sustavom izvanugovorne građanske odgovornosti i da taj jednogodišnji rok zastare na temelju članka 1968. stavka 2. Građanskog zakonika počinje teći tek od trenutka kada je dotični tužitelj saznao za činjenice koje dovode do odgovornosti za štetu. Iako iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje izričito ne proizlazi koje su, u skladu sa španjolskim pravom, činjenice koje dovode do odgovornosti, od čijeg saznanja počinje teći rok zastare, čini se da spis kojim Sud raspolaže upućuje na to da te činjenice podrazumijevaju saznanje o informacijama koje su nužne za podnošenje tužbe za naknadu štete. Na sudu koji je uputio zahtjev je da to utvrdi.
50

Stoga je pogrešno tvrditi, kao što je to učinila Komisija u predsudskom postupku, da građanin može, samo na temelju toga što je drugi građanin ishodio presudu kojom je pravno pravilo sa zakonskom snagom proglašeno neusklađenim s pravom Unije, podnijeti tužbu za utvrđivanje odgovornosti države na temelju članka 32. stavka 5. Zakona 40/2015. To je pravno sredstvo raspoloživo samo ako je Sud presudom utvrdio da je to pravno pravilo neusklađeno s pravom Unije, i to upravo zbog učinka takve presude erga omnes.
32

Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, prije nego što u glavnom postupku eventualno može primijeniti članak 11. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 1215/2012, omogućuju li postupovna pravila rumunjskog prava osobama koje potencijalno imaju pravo na naknadu štete podnošenje izravne tužbe protiv osiguravatelja, čija je posljedica, u skladu s člankom 13. stavkom 2. te uredbe, to da se primjenjuju njezini članci 10. do 12. (vidjeti u tom smislu presudu od 31. siječnja 2018., Hofsoe, C‑106/17, EU:C:2018:50, t. 35.). Sud je pojasnio da je cilj upućivanja iz navedenog članka 13. stavka 2. dodati na popis tužitelja, sadržan u navedenom članku 11. stavku 1. točki (b), osobe koje su pretrpjele štetu a da krug tih osoba ne bude ograničen na one koje su je pretrpjele izravno (vidjeti u tom smislu presudu od 20. svibnja 2021., CNP, C‑913/19, EU:C:2021:399, t. 38.).
63

Osim toga, treba podsjetiti na to da se, kao što je to utvrđeno u točkama 36. i 37. ove presude, unatoč razlikama koje mogu postojati između davanja koja proizlaze iz različitih režima socijalne sigurnosti kad je riječ o načinima njihova izračuna i sudjelovanju kao i svrsi, čini da mogućnost kumuliranja nekoliko davanja ostvarenih u okviru različitih režima daje financijsku prednost dotičnim radnicima i dovodi do dodatnih javnih troškova.
42

Naime, iako zakonodavac Unije nije izričito preuzeo test utvrđen u tim presudama u pogledu „uske povezanosti” ili „dostatne veze” između razdoblja osiguranja ostvarenih zbog obavljanja profesionalne djelatnosti u državi članici od koje dotična osoba potražuje starosnu mirovinu i razdoblja odgoja djece koja je ta osoba ostvarila u drugoj državi članici, ipak ostaje činjenica da bi primjena pravila iz članka 44. stavka 2. Uredbe br. 987/2009 na predmetne osobe u predmetima u kojima su donesene te presude dovela do rezultata do kojeg je u tim presudama došao Sud. Naime, kao što to u biti proizlazi iz točaka 25. do 28. presude od 23. studenoga 2000., Elsen (C‑135/99, EU:C:2000:647) i točaka 31. do 33. presude od 7. veljače 2002., Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82), Sud je presudio da okolnost da su te osobe, koje su radile samo u državi članici koja isplaćuje njihovu starosnu mirovinu, u trenutku rođenja djeteta obavljale djelatnost u svojstvu zaposlene osobe na području te države članice, omogućuje utvrđivanje postojanja takve uske ili dostatne veze i da se stoga primjenjuje zakonodavstvo navedene države članice kad je riječ o uzimanju u obzir razdoblja odgoja djece ostvarenih u drugoj državi članici radi odobrenja takve mirovine.
16

Taj je sud potvrdio primjenu članka 25. stavka 2. točke 1. Zakona o PDV‑u na društvo B., s obzirom na to da je to društvo, u svojstvu poreznog obveznika koji obavlja stjecanje robe unutar Zajednice i koji je naveo identifikacijski broj za PDV različit od onog koji mu je dodijelila država članica na čijem je području završavao prijevoz robe, stvorilo dva mjesta stjecanja robe, jedno u državi članici u kojoj prijevoz robe završava i drugo u državi članici koja mu je dodijelila identifikacijski broj za PDV pod kojim je osoba koja stječe robu provela to stjecanje (u daljnjem tekstu: država koja je izdala identifikacijski broj). Budući da društvo B. nije dokazalo da je ono sâmo platilo porez na stjecanje predmetne robe u državi članici u kojoj prijevoz robe završava, smatra se da je stjecanje te robe unutar Zajednice ostvareno u Poljskoj, i to iako je bilo utvrđeno da su osobe koje su stekle navedenu robu od društva B. dokazale da je ona bila stečena u državi u kojoj prijevoz robe završava i da nije bilo gubitka PDV‑a.
66

U tom pogledu, kao što to žalitelj pravilno tvrdi, s obzirom na to da je obilježje svih direktiva to da same po sebi ne mogu nalagati obveze pojedincima ili da se na njih ne može pozivati protiv pojedinaca (vidjeti u tom smislu presudu od 7. kolovoza 2018., Smith,C‑122/17, EU:C:2018:631, t. 42. i navedenu sudsku praksu), tumačenje koje je prihvatio Opći sud podrazumijeva kategoričko isključivanje mogućnosti da direktive mogu izravno proizvoditi učinke na pravni položaj pojedinaca i, samim time, biti predmet tužbe na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
36

Kao drugo, iz ciljeva Uredbe br. 1151/2012 proizlazi da se njome želi uspostaviti sustav zaštite u korist proizvoda stavljenih u promet na unutarnjem tržištu. Naime, iz članka 1. stavka 1. u vezi s uvodnom izjavom 2. te uredbe jasno proizlazi da se taj članak odnosi na kupce i potrošače u Uniji. To je potkrijepljeno člankom 1. stavkom 1. točkom (d) navedene uredbe, iz kojeg proizlazi da informacije o obilježjima proizvoda i svojstvima proizvodnje tih proizvoda i prehrambenih proizvoda doprinose osiguranju cjelovitosti unutarnjeg tržišta. Osim što ograničuju područje primjene Uredbe br. 1151/2012, taj članak 1. i naznake u preambuli te uredbe upućuju na to da su predmet njezine zaštite proizvodi koji se stavljaju u promet na unutarnjem tržištu. To je također potkrijepljeno člankom 13. stavkom 1. točkom (d) navedene uredbe, koji predviđa da registrirani nazivi moraju biti zaštićeni od bilo kakve druge prakse koja potrošača može dovesti u zabludu u pogledu pravog podrijetla proizvoda.
35

Potreba da se dođe do tumačenja prava Unije korisnog za nacionalni sud usto zahtijeva da taj sud odredi činjenični ili pravni okvir unutar kojeg se javljaju pitanja koja postavlja ili barem objasni činjenične tvrdnje na kojima se ta pitanja temelje. Usto, u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje moraju biti navedeni točni razlozi koji su nacionalni sud naveli da postavi pitanje o tumačenju prava Unije i da ocijeni nužnim upućivanje prethodnog pitanja (presuda od 10. ožujka 2022., Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Sveobuhvatno zdravstveno osiguranje), C‑247/20, EU:C:2022:177, t. 75. i navedena sudska praksa).
70

Međutim, njemačka vlada, Porsche Inter Auto i Volkswagen ističu da je predmetni poremećajni uređaj opravdan s obzirom na to da se, u slučaju preniskih ili previsokih temperatura, taloženja mogu javiti prilikom povrata ispušnih plinova i tako dovesti do neispravnog položaja ventila EGR, odnosno, primjerice, ventila koji se više ne otvara ili koji se više pravilno ne zatvara, pa čak i do njegova potpunog blokiranja. Oštećeni ili neispravno položen ventil EGR može prouzročiti oštećenja samog motora i dovesti do, među ostalim, gubitaka snage vozila. Osim toga, nemoguće je predvidjeti i izračunati kad bi se kvar na ventilu EGR mogao pojaviti, s obzirom na to da bi se to moglo dogoditi na iznenadan i nepredvidiv način, čak i ako je obavljeno njegovo redovito održavanje. Nagli i nepredvidivi gubici snage vozila utjecali bi na siguran rad vozila, primjerice značajno povećavajući rizik od ozbiljne prometne nezgode prilikom pretjecanja.
59

Međutim, njemačka vlada i Auto Krainer ističu da je predmetni poremećajni uređaj opravdan s obzirom na to da se, u slučaju preniskih ili previsokih temperatura, taloženja mogu javiti prilikom povrata ispušnih plinova i tako dovesti do neispravnog položaja ventila EGR, odnosno, primjerice, ventila koji se više ne otvara ili koji se više pravilno ne zatvara, pa čak i do njegova potpunog blokiranja. Oštećeni ili neispravno položen ventil EGR može prouzročiti oštećenja samog motora i dovesti do, među ostalim, gubitaka snage vozila. Osim toga, nemoguće je predvidjeti i izračunati kad bi se kvar na ventilu EGR mogao pojaviti s obzirom na to da bi se to moglo dogoditi na iznenadan i nepredvidiv način, čak i ako je obavljeno redovito održavanje tog ventila. Iznenadni i nepredvidivi gubici snage vozila utjecali bi na siguran rad vozila, primjerice značajno povećavajući rizik od ozbiljne prometne nezgode prilikom pretjecanja.
71

Međutim, njemačka vlada i Volkswagen ističu da je predmetni poremećajni uređaj opravdan s obzirom na to da se, u slučaju preniskih ili previsokih temperatura, taloženja mogu javiti prilikom povrata ispušnih plinova i tako dovesti do neispravnog položaja ventila EGR, odnosno, primjerice, ventila koji se više ne otvara ili koji se više pravilno ne zatvara, pa čak i do njegova potpunog blokiranja. Oštećeni ili neispravno položen ventil EGR može prouzročiti oštećenja samog motora i dovesti do, među ostalim, gubitaka snage vozila. Osim toga, nemoguće je predvidjeti i izračunati kad bi moglo doći do neispravnog rada ventila EGR s obzirom na to da bi se to moglo dogoditi na iznenadan i nepredvidiv način, čak i ako je obavljeno njegovo redovito održavanje. Nagli i nepredvidivi gubici snage vozila utjecali bi na siguran rad vozila, primjerice značajno povećavajući rizik od ozbiljne prometne nezgode prilikom pretjecanja.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association i EJF DO Fund (Cayman) LP (u daljnjem tekstu: BPC Lux 2 i dr.) i Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA (u daljnjem tekstu: Massa Insolvente) s jedne strane i Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA (u daljnjem tekstu: BES) i Novo Banco SA s druge strane, u vezi s odlukom koju je 3. kolovoza 2014. donio Banco de Portugal, a kojom je započet postupak sanacije BES‑a.
24

U prilog tom odbijanju Opći sud je podsjetio na to da je tužba podnesena na temelju članka 270. UFEU‑a i članka 91. Pravilnika o osoblju dopuštena samo ako se odnosi na spor između Unije i osobe na koju se primjenjuje Pravilnik o osoblju. Kako bi se smatralo da se na tužitelja primjenjuje Pravilnik o osoblju, Opći sud je smatrao da to ne može biti na bilo kojoj osnovi, nego na osnovi koja odražava relevantnu vezu između tužitelja i akta koji on pobija ili koja odražava takvu vezu između tužitelja i dužnosnika čija povreda interesa njemu također navodno uzrokuje štetu. Opći sud je smatrao da to jest slučaj s dužnosnikovom braćom i sestrama, s obzirom na to da su navedeni u člancima 40., 42.b i 55.a Pravilnika o osoblju. Opći sud u tom pogledu ističe da je zakonodavac Unije konkretnim odredbama Pravilnika o osoblju namjeravao uzeti u obzir njihov blizak odnos s dužnosnikom. Opći sud je naglasio da činjenica da se u vrijeme ubojstva preminulog dužnosnika njegovi brat i sestra konkretno nisu nalazili u jednoj od situacija iz članaka 40., 42.b i 55.a Pravilnika o osoblju ni u kojem pogledu ne utječe na priznanje ondje navedenih bratskih veza. Stoga, u skladu s točkom 54. pobijane presude, te su odredbe Pravilnika o osoblju relevantne ne zato što odgovaraju konkretnoj situaciji stranaka u vrijeme nastanka činjenica, nego zato što se njima Pravilnikom o osoblju priznaju obiteljske veze između dužnosnikâ i njihove braće i sestara. Prema mišljenju Općeg suda, tu ocjenu potvrđuju ocjene Suda u točkama 41. i 42. presude od 10. rujna 2015., Missir Mamachi di Lusignano/Komisija (C‑417/14 RX‑II, EU:C:2015:588).
27

Sud koji je uputio zahtjev navodi da, u skladu s tom sudskom praksom, obveza plaćanja PDV‑a pri uvozu nastaje u trenutku podnošenja robe carini radi ulaska na područje Unije, jednako kao i carina. Riječ je o istom porezu kao što je PDV unutar Zajednice, kao što to osobito proizlazi iz presude od 17. srpnja 2014., Equoland (C‑272/13, EU:C:2014:2091). Međutim, iako PDV na uvoz ne ne ulazi u ta prava ni pristojbe koje se naplaćuju na granici u užem smislu, nego u pristojbe obuhvaćene nacionalnim pravom, on s carinskim pristojbama dijeli trenutak oporezivanja, kao što je to navedeno u članku 34. Uredbe br. 43/1973, tako da je, s obzirom na to da neizravni carinski zastupnik podnosi izjavu o namjeri carinskom tijelu za svoj račun, on solidarno odgovoran za plaćanje PDV‑a.
11

Općina Lerici dodijelila je 15. lipnja 2005., odlukom koja je izrijekom određena kao „dodjela in house”, gospodarenje cjelovitim ciklusom otpada u toj općini do 31. prosinca 2028. društvu ACAM, pri čemu je to gospodarenje konkretno bilo povjereno njegovu društvu kćeri ACAM Ambiente. Na taj datum ACAM je bio dioničko društvo čiji je kapital bio isključivo raspodijeljen između više općina, među kojima je bila i općina Lerici.
135

Naposljetku, udruženje ETPA smatra da ni sudskoj praksi ni tekstu članka 2. stavka 11. Osnovne uredbe nije protivno stajalište prema kojem bi se, u nedostatku provjerenih informacija, dampinškom maržom utemeljenom na približnom ponderiranju onemogućilo to da ta dampinška marža odražava stvarnu razinu dampinga. Međutim, dovoljno je podsjetiti na to, kao što to proizlazi iz točaka 47. do 65. te 124. i 125. ove presude, da je Komisija bila dužna provjeriti podatke društva Schades Nordic i osigurati da njezini izračuni odražavaju stvarnu razinu primijenjenog dampinga.
54

Međutim, ako, kao što je to istaknuto u točki 20. Komunikacije Europske komisije naslovljene „Uputa o provedbenim prioritetima Komisije u primjeni članka [102. UFEU‑a] na postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja za posljedicu mogu imati zlouporabu u smislu istiskivanja konkurenata s tržišta” (SL 2009., C 45, str. 7.), kada takvo ponašanje dovoljno dugo traje, učinak na tržištu poduzetnika u vladajućem položaju i njegovih konkurenata može činiti dokaz o učinku istiskivanja zbog predmetne prakse, obrnuta okolnost da određeno postupanje nije proizvelo konkretne protutržišne učinke ne može isključiti, čak i ako je proteklo dugo vremena od kad se to postupanje dogodilo, da je ono doista imalo takvu sposobnost kad je bilo provedeno. Naime, takvo nepostojanje učinaka moglo bi biti rezultat drugih uzroka i osobito promjena do kojih je došlo na relevantnom tržištu nakon što je navedeno ponašanje započelo ili zbog nemogućnosti poduzetnika u vladajućem položaju da uspješno provede strategiju koja je dovela do takvog postupanja.
40

Kao treće, što se tiče ciljeva Direktive 2008/104, tom se direktivom nastoji, kao što je to navedeno u točki 31. ove presude, osigurati puno poštovanje članka 31. Povelje Europske unije o temeljnim pravima koji, u skladu sa svojim stavkom 1., općenito propisuje pravo svakog radnika na radne uvjete kojima se čuvaju njegovo zdravlje, sigurnost i dostojanstvo. U Objašnjenjima koja se odnose na Povelju Europske unije o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.) navodi se u tom pogledu da izraz „radni uvjeti” treba razumjeti u smislu članka 156. UFEU‑a. Međutim, potonjom se odredbom samo upućuje na pojam „radni uvjeti”, a da on prethodno nije definiran, kao na jedno od područja socijalne politike Unije u kojem Europska komisija može intervenirati kako bi potaknula suradnju među državama članicama i olakšala koordinaciju njihova djelovanja. S obzirom na svrhu zaštite prava radnika zaposlenog kod poduzeća za privremeno zapošljavanje koju se nastoji postići navedenom direktivom, to nepostojanje pojašnjenja ide u prilog širokom tumačenju pojma „radni uvjeti” (presuda od 14. listopada 2020., KG (Uzastopna ustupanja u okviru rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje), C‑681/18, EU:C:2020:823, t. 54.).
14

Dana 15. siječnja 2019., prilikom kontrole vozila kojim je upravljala osoba WE i u kojem se nalazila i osoba RR, njegova izvanbračna partnerica i vlasnica tog vozila, utvrđena je prisutnost droga. Osobe WE i RR su optužene, ali je državni odvjetnik, s obzirom na to da je nakon istrage smatrao da osoba RR nije bila obaviještena o prisutnosti droga, obustavio kazneni progon protiv nje. Unatoč tomu, vozilo – za koje je istraga pokazala da je bilo trajno stavljeno na raspolaganje osobi WE – i dalje je u skladu s člankom 111. Zakona o kaznenom postupku ostalo zaplijenjeno kao materijalni dokaz u okviru postupka protiv osobe WE.
86

Naposljetku, kao treće, kao što je to istaknuto u točkama 54. i 57. ove presude, matična društva doista imaju pravo na povrat iznosa koji mogu jamčiti primjenu istog poreznog sustava na dividende koje raspodjeljuju njihova društva kćeri sa sjedištem u Francuskoj i one koje raspodjeljuju njihova društva kćeri sa sjedištem u drugim državama članicama, što dovodi do preraspodjele od strane navedenih matičnih društava, kao što se to zahtijeva člancima 49. i 63. UFEU‑a. U skladu s navodima suda koji je uputio zahtjev navedenima u točki 57. ove presude, taj povrat ima oblik poreznog kredita odobrenog putem sudske prakse.
26

U svojem zahtjevu za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev ističe, kao prvo, da je navedeno rješenje od 24. svibnja 2019. konačno i da njegovo izvršenje podrazumijeva povratak djece u Ujedinjenu Kraljevinu jer se uobičajeno boravište osobe W. J. i dalje nalazi na području te države. Međutim, osoba A. P. nije predala djecu osobi W. J. u za to određenom roku, a potrage za djecom u svrhu njihova pronalaska nisu dovele do rezultata do dana podnošenja zahtjeva za prethodnu odluku.