ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
HR Službeni list Europske unije C 402/15

Žalba koju su 18. rujna 2017. podnijeli BPC Lux 2 Sàrl i dr. protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 19. srpnja 2017. u predmetu T-812/14, BPC Lux 2 Sàrl i dr. protiv Europske komisije

(Predmet C-544/17 P)

(2017/C 402/17)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: BPC Lux 2 Sàrl i dr. (zastupnici: K. Bacon QC, B. Woogar, Barristers, J. Webber, M. Steenson, Solicitors)

Druge stranke u postupku: Europska komisija, Portugalska Republika

Žalbeni zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine rješenje Općeg suda;

— predmet vrati Općem sudu na daljnje suđenje o meritumu; i

— Komisiji naloži snošenje troškova žaliteljâ.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Ova je žalba podnesena protiv rješenja Općeg suda od 19. srpnja 2017. u predmetu T-812/14 BPC Lux 2 Sàrl protiv Europske komisije, EU:T:2017:560 („pobijano rješenje”), kojim je Opći sud tužbu žaliteljâ za poništenje Odluke Komisije C(2014) 5682 o državnoj potpori SA.39250, Sanacija Banco Espírito Santo („pobijana odluka”) odbacio kao nedopuštenu.

Pobijanim rješenjem Opći sud je po službenoj dužnosti utvrdio da žalitelji nemaju pravni interes za traženje poništenja i da je zbog toga njihova tužba nedopuštena. Žalitelji sada podnose žalbu Sudu koja se temelji na samo jednom žalbenom razlogu, to jest na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i/ili očito iskrivio dokaze koji su mu bili podneseni.

Osobito, Opći sud je počinio pogrešku kada je utvrdio da poništenje pobijane odluke ne može imati nikakav učinak na nacionalni postupak jer se on odnosi na pitanja nacionalnog prava dok se ovaj postupak odnosi na pitanja prava Unije. Naime, kako se to navodi u nastavku, žalitelji su od svog portugalskog odvjetnika pribavili dokaze, koje Komisija ili Portugalska Republika nisu osporili, da bi poništenje pobijane odluke znatno povećalo vjerojatnost uspjeha s njihovom tužbom kojom traže sudsko preispitivanje pred nacionalnim sudom, kojom bi se omogućilo bilo to da se poništi sanacija BES-a bilo to da se zatraži naknada štete. Time što je došao do suprotnog zaključka i tako portugalskim sudovima oduzeo mogućnost da to pitanje sami razmotre, Opći sud je nedopustivo ocjenu tumačenja nacionalnog prava portugalskih sudova zamijenio vlastitom ocjenom i/ili očito iskrivio dokaze koji su mu bili podneseni.
2.

U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: Dovodi li povreda obveze da se najmanje jednu godinu prije objave poziva na dostavu ponuda objavi podatke sadržane u članku 7. stavku 2. točkama (a) do (c) Uredbe (EZ) br. 1370/2007 do toga da natječaj koji je proveden bez takve objave jednu godinu prije objave poziva, ali je prema članku 5. stavku 1. drugoj rečenici ove uredbe proveden prema postupku u skladu s direktivama o javnoj nabavi, treba smatrati nezakonitim?
1.

Je li u skladu s člankom 4. Direktive 2012/13/EU (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o pravu na informiranje u kaznenom postupku (u daljnjem tekstu: Direktiva 2012/13/EU), člankom 8. stavkom 2. Direktive 2012/13/EU, pravom na slobodu i sigurnost iz članka 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), pravom na obranu iz članka 48. stavka 2. Povelje i pravom na pošteno suđenje iz članka 47. Povelje, činjenica da nacionalna tijela zadržanoj osobi za vrijeme zadržavanja ne daju u pisanom obliku sve (dakle u potpunosti) informacije iz članka 4. stavka 2. Direktive 2012/13/EU (posebno, pravo na pristup spisu predmeta), niti dopuštaju pobijanje propuštanja da se pruže takve informacije u smislu članka 8. stavka 2. Direktive 2012/13/EU. U slučaju negativnog odgovora na to pitanje, ima li takva povreda prava Europske unije utjecaja, u bilo kojem stadiju kaznenog postupka, na zakonitost oduzimanja osobne slobode putem zadržavanja i pritvora te zakonitost produljenja samog pritvora, imajući u vidu članak 6. Povelje i članak 5. stavak 1. točku (c) Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda? U kontekstu odgovora na prethodna pitanja, ima li značaja činjenica da je zadržana osoba optužena za teško kazneno djelo za koje je nacionalnim propisom zapriječena kazna zatvora u trajanju do 15 godina?
HR Službeni list Europske unije C 347/22

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. kolovoza 2017. uputio Conseil d'État (Francuska) – Google Inc. protiv Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

(Predmet C-507/17)

(2017/C 347/30)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Conseil d'État

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Google Inc.

Tuženik: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

Druge stranke: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press i dr., Article 19 i dr., Internet Freedom Foundation i dr., Défenseur des droits

Prethodna pitanja

1. Treba li „pravo na uklanjanje poveznica” – kako ga je Sud Europske unije utvrdio u svojoj presudi od 13. svibnja 2014. (1) na temelju odredbi članka 12. točke (b) i članka 14. točke (a) Direktive od 24. listopada 1995. (2) – tumačiti na način da je operater pretraživača, prilikom udovoljavanja zahtjevu za uklanjanje poveznica, dužan izvršiti to uklanjanje na svim nazivima domene svojeg pretraživača, na način da se sporne poveznice više ne pojavljuju bez obzira na mjesto s kojeg se izvršava pretraga o osobnom imenu podnositelja zahtjeva, uključujući izvan teritorijalnog područja primjene Direktive od 24. listopada 1995.?

2. U slučaju negativnog odgovora na to prvo pitanje, treba li „pravo na uklanjanje poveznica” kako ga je Sud Europske unije utvrdio u svojoj prethodno navedenoj presudi, tumačiti na način da je operater pretraživača prilikom udovoljavanja zahtjevu za uklanjanje poveznica dužan ukloniti samo sporne poveznice na rezultate prikazane nastavno na izvršenu pretragu o osobnom imenu podnositelja na nazivu domene koji odgovara državi iz koje se zahtjev smatra izvršenim ili, općenitije, na nazivima domene pretraživača koji odgovaraju nacionalnim nastavcima tog pretraživača za sve države članice Europske unije?

3. K tome, kako bi se dopunila obveza navedena u drugom pitanju, treba li „pravo na uklanjanje poveznica”, kako ga je Sud Europske unije utvrdio u svojoj prethodno navedenoj presudi, tumačiti na način da je operater pretraživača, udovoljavajući zahtjevu za uklanjanjem poveznica, dužan ukloniti sporne rezultate pretrage prikazane nastavno na izvršenu pretragu o osobnom imenu podnositelja tehnikom zvanom „geo-blokiranje”, s IP adrese za koju se smatra da se nalazi u državi članici u kojoj je nositelj „prava na uklanjanje poveznica” rezident, ili pak, općenitije, s IP adrese za koju se smatra da se nalazi u nekoj od država članica na koje se primjenjuje Direktiva od 24. listopada 1995., neovisno o nazivu domene koji upotrebljava korisnik interneta koji izvršava pretragu?

(1) Presuda od 13. svibnja 2014., Google Spain i Google, C-131/12, EU:C:2014:317

(2) Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)
2.

utvrdi da Sud može samostalno odlučiti o osnovanosti žaliteljeva zahtjeva za naknadu štete i u skladu s time: (a) naloži Europskoj uniji, koju zastupa Sud Europske unije, da se društvu Guardian Europe naknadi šteta koja mu je uzrokovana time što Opći sud nije odlučio u razumnom roku, u skladu s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i člankom 6. stavkom 1. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, odnosno sljedeće svote: (i) oportunitetni troškovi/izgubljena dobit u iznosu od 1 388 000 eura; (ii) dodatni troškovi jamstva u iznosu od 143 675,78; i (iii) neimovinska šteta izražena u odgovarajućem postotku od novčane kazne izrečene Guardianu u spornoj odluci; (b) naloži Europskoj uniji, koju zastupaju Europska komisija i Sud Europske unije, da se Guardianu naknadi šteta koja mu je uzrokovana time što su Komisija i Opći sud povrijedili načelo jednakog postupanja, odnosno sljedeće svote: (i) oportunitetni troškovi/izgubljena dobit u iznosu od 7 712 000 eura; i (ii) neimovinska šteta izražena u odgovarajućem postotku od novčane kazne izrečene Guardianu u spornoj odluci; (c) dodijeli kompenzacijske kamate na iznose navedene pod (a) (počevši od 27. srpnja 2010. do dana donošenja presude Suda u vezi s ovom žalbom) i (b) (počevši od 19. studenoga 2010. do dana donošenja presude Suda u vezi s ovom žalbom), po godišnjoj stopi inflacije koju je, za predmetno razdoblje, odredio Eurostat u državi članici (Luksemburg) u kojoj Guardian Europe ima sjedište; (d) dodijeli zatezne kamate na iznose navedene pod (a) i (b), počevši od dana donošenja presude Suda u vezi s ovom žalbom do podmirenja u cijelosti, po stopi koju je odredila Europska središnja banka (ESB) za svoje glavne operacije refinanciranja, uvećanoj za dva postotna boda;
HR Službeni list Europske unije C 347/16

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. kolovoza 2017. uputio Riigikohus (Estonija) – AS Viking Motors, OÜ TKM Beauty Eesti, AS TKM King, Kaubamaja AS, Selver AS protiv Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

(Predmet C-475/17)

(2017/C 347/20)

Jezik postupka: estonski

Sud koji je uputio zahtjev

Riigikohus

Stranke glavnog postupka

Žalitelji u kasacijskom postupku: AS Viking Motors, OÜ TKM Beauty Eesti, AS TKM King, Kaubamaja AS, Selver AS

Druge stranke u postupku: Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet

Prethodno pitanje

Treba li članak 401. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) tumačiti na način da je s njim neusklađen nacionalni porez koji se općenito primjenjuje i utvrđuje proporcionalno cijeni, ali koji prema mjerodavnim odredbama treba ubirati samo u stadiju prodaje robe ili usluge potrošaču tako da konačno porezno opterećenje naposljetku leži na potrošaču i koji ugrožava funkcioniranje zajedničkog sustava poreza na dodanu vrijednost (PDV) i narušava tržišno natjecanje?

(1) Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL L 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.1).
—

utvrdi da, time što nije usvojila sve mjere potrebne za hitno zatvaranje, u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13. Direktive Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (SL L 182, str. 1.), odlagalištâ koja nisu, u skladu s člankom 8. te direktive, pribavila odobrenje za nastavakrada ili zbog toga jer nije donijela mjere nužne za osiguravanje toga da se odlagališta koja su pribavila odobrenje za nastavak rada pridržavaju uvjeta iz te direktive, uz iznimku uvjeta iz točke 1. Priloga I. toj direktivi, Talijanska Republika nije ispunila svoje obveze na temelju članka 14. točke (b) druge rečenice i iz članka 14. točke (c) te direktive, u vezi sa sljedećim odlagalištima: 1) Avigliano (Loc. Serre Le Brecce); 2) Ferrandina (Loc. Venita); 3) Genzano di Lucania (Loc. Matinella); 4) Latronico (Loc. Torre); 5) Lauria (Loc. Carpineto); 6) Maratea (Loc. Montescuro); 7) Moliterno (Loc. Tempa La Guarella); 8) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta: odlagalište za koje je bilo predviđeno zatvaranje u rujnu 2016.); 9) Potenza (Loc. Montegrosso-Pallareta), odlagalište za koje se tvrdilo da nije nikada korišteno; 10) Rapolla (Loc. Albero in Piano); 11) Roccanova (Loc. Serre); 12) Sant’Angelo Le Fratte (Loc. Farisi); 13) Campotosto (Loc. Reperduso); 14) Capistrello (Loc. Trasolero); 15) Francavilla (Valle Anzuca); 16) L’Aquila (Loc. Ponte delle Grotte); 17) Andria (D’Oria G.& C. s.n.c); 18) Canosa (CO.BE.MA); 19) Bisceglie (CO.GE.SER); 20) Andria (F.lli Acquaviva); 21) Trani (BAT-Igea s.r.l.); 22) Torviscosa (Società Caffaro);
1.

Za potrebe određivanja te potpore (kao „zatečene” i, stoga, kao potpore koja nije „nova” potpora), primjenjuje li se članak 1. točka (b) podtočka v. Uredbe br. 659/1999 (1), prema kojem „v. potpora […] se smatra zatečenom potporom jer je moguće ustanoviti da u trenutku kada je započela njezina primjena nije predstavljala potporu, ali je kasnije, zbog razvoja zajedničkog tržišta, postala potporom iako ju dotična država članica nije izmijenila. U slučaju kada određene mjere postanu potporom slijedom liberalizacije neke djelatnosti na temelju odredaba prava Zajednice, takve se mjere ne smatraju postojećom potporom nakon datuma utvrđenog za provedbu liberalizacije”, i, u slučaju pozitivnog odgovora, u skladu s kojim uvjetima; ili se primjenjuje načelo — (koje je formalno drugačijega opsega od gore navedene odredbe) koje je Opći sud uspostavio u svojoj presudi od 15. lipnja 2000. u spojenim predmetima T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/9 do T-607/97, T-1/98, T 3/98 do T-6/98 i T-23/98 (Alzetta i dr./Komisija, t. 143.), i koje je sud Europske unije potvrdio presudom od 29. travnja 2004., koja je relevantna u ovom predmetu, C-298/00 P (t. 66. do 69.) — u skladu s kojim „[…] sustav potpore uspostavljen na tržištu koje je prvotno bilo zatvoreno za tržišno natjecanje, kada se to tržište liberalizira, treba smatrati sustavom zatečene potpore, jer u vrijeme kada je on uspostavljan nije bio u dosegu članka 92. stavka 1. Ugovora (koji je nakon toga postao članak 87. stavak 1.), koji se, uzimajući u obzir uvjete iz te odredbe u vezi s utjecajem na trgovinu među državama članicama i posljedicama za tržišno natjecanje, primjenjuje samo na sektore otvorene za tržišno natjecanje” — i, u slučaju pozitivnog odgovora, u skladu s kojim uvjetima?
HR Službeni list Europske unije C 318/9

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 17. srpnja 2017. uputio Supreme Court of the United Kingdom (Ujedinjena Kraljevina) – Dermod Patrick O'Brien protiv Ministry of Justice (prije Department for Constitutional Affairs)

(Predmet C-432/17)

(2017/C 318/14)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Dermod Patrick O'Brien

Tuženik: Ministry of Justice (prije Department for Constitutional Affairs)

Prethodna pitanja

Treba li u skladu s Direktivom 97/81 (1) i osobito člankom 4. Okvirnog sporazuma u prilogu navedenoj direktivi o načelu nediskriminacije, uzimati u obzir razdoblja rada navršena prije roka za prenošenje Direktive prilikom određivanja starosne mirovine radnika s nepunim radnim vremenom ako bi se ona uzimala u obzir prilikom određivanja mirovine usporedivog radnika s punim radnim vremenom?

(1) Direktiva Vijeća 97/81/EC od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC – Prilog: Okvirni sporazum o radu s nepunim radnim vremenom (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.)
1.

Treba li članak 2. stavak 1. točku (c) u vezi s člankom 24. stavkom 1. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1) o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost tumačiti na način da se radovi rušenja koje izvršava poduzetnik u čiju poslovnu djelatnost ulazi izvršavanje radova rušenja, obuhvaćaju samo jednu transakciju ako je poduzetnik koji izvršava rušenje prema uvjetima ugovora između njega i naručitelja dužan odvesti otpad od rušenja i – ako otpad od rušenja sadržava metalne ostatke – metalne ostatke može dalje prodati poduzetnicima koji otkupljuju čelični otpad? Ili takav ugovor o radovima rušenja s obzirom na članak 2. stavak 1. točku (a) u vezi s člankom 14. stavkom 1. Direktive o PDV-u 2006/112/EZ treba tumačiti na način da obuhvaća dvije transakcije, naime, s jedne strane, isporuku usluge poduzetnika koji izvršava rušenje naručitelju radova rušenja i, s druge strane, kupnju metalnih ostataka poduzetnika koji izvršava rušenje od naručitelja radova rušenja? Je li ovdje važno to da poduzetnik koji izvršava rušenje pri određivanju cijene za radove rušenja kao čimbenik koji smanjuje cijenu uzima u obzir da može ostvariti prihod oporabom otpada od rušenja? Je li ovdje važno to da količina i vrijednost otpada od rušenja koji se može oporabiti nisu ugovorene u ugovoru o radovima rušenja i da nije ugovoreno ni da se kasnije priopćavaju naručitelju radova rušenja te da se količina i vrijednost otpada od rušenja ispostave tek nakon što ga poduzetnik koji izvršava rušenje preproda?
2.

Protivi li se sustavu Direktive 2003/86/EZ nacionalna odredba poput one iz glavnog postupka, prema kojoj se zahtjev za uzimanje u obzir radi spajanja obitelji u skladu s povoljnijim odredbama poglavlja V. može odbiti isključivo zbog toga što nije bio podnesen u roku navedenom u članku 12. stavku 1. trećem podstavku? Je li za odgovor na to pitanje relevantno to da se u slučaju prekoračenja gore navedenog roka može postaviti – neovisno je li to nakon odbijanja ili ne – zahtjev za spajanje obitelji u slučaju kojeg se ispituje jesu li ispunjene pretpostavke iz članka 7. Direktive 2003/86/EZ i jesu li uzeti u obzir interesi i okolnosti navedeni u članku 5. stavku 5. i članku 17.?
3.

(a) Trebaju li članke 2. do 6. Konvencije iz Espoo-a tumačiti na način da se primjenjuju prije donošenja zakonodavnog akta kao što je Zakon od 28. lipnja 2015.„o izmjeni Zakona od 31. siječnja 2003. o postupnom napuštanju nuklearne energije u svrhu industrijske proizvodnje električne energije radi jamstva sigurnosti opskrbe u području energetike”, čiji članak 2. odgađa datum deaktiviranja i završetka industrijske proizvodnje električne energije u nuklearnim elektranama Doel 1 i Doel 2? (b) Razlikuje li se odgovor na pitanje u točki a) ovisno o tome odnosi li se na centralu Doel 1 ili Doel 2, s obzirom na potrebu donošenja upravnih akata kojima se provodi ranije navedeni zakon od 28. lipnja 2015. za prvu centralu? (c) Može li sigurnost opskrbe države električnom energijom biti važan razlog u općem interesu koji dopušta odstupiti od primjene članaka 2. do 6. Konvencije iz Espoo-a ili suspendirati tu primjenu?
HR Službeni list Europske unije C 283/24

Žalba koju su 13. lipnja 2017. podnijeli Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 5. travnja 2017. u predmetu T-422/13, Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME) i dr. protiv Vijeća Europske unije

(Predmet C-363/17 P)

(2017/C 283/33)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA, Novapet SA (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, J. Beck, Solicitor)

Druge stranke u postupku: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Vijeće Europske unije, Europska komisija

Zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— žalbu proglasi dopuštenom i osnovanom;

— ukine presudu Općeg suda u dijelu u kojem se odbija zahtjev za naknadu štete;

— odluči o meritumu zahtjeva za naknadu štete i žaliteljima dosudi zatraženu naknadu ili vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o meritumu zahtjeva za naknadu štete; i

— naloži Vijeću snošenje troškova žaliteljâ.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je iskrivio i na pogrešan način prikazao dokaze koje su podnijeli žalitelji time što je utvrdio da ne postoji uzročna veza između nezakonitog donošenja Odluke 2013/226 (1) i štete koju su pretrpjeli žalitelji (pobijana presuda, točke 155. do 197., a osobito točke 187. do 189.).

(1) Provedbena odluka Vijeća 2013/226/EU od 21. svibnja 2013. o odbijanju prijedloga Provedbene odluke Vijeća o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenog polietilen tereftalata podrijetlom iz Indije, Tajvana i Tajlanda nakon revizije nakon isteka mjera prema članku 11. stavku 2. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 te o prekidu postupka revizije nakon isteka mjere u vezi s uvozom određenog polietilen tereftalata podrijetlom iz Indonezije i Malezije, u mjeri u kojoj bi prijedlog uveo konačnu antidampinšku pristojbu na uvoz određenog polietilen tereftalata podrijetlom iz Indije, Tajvana i Tajlanda (SL 2013., L 136, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 125, str. 67.)
HR Službeni list Europske unije C 283/25

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. lipnja 2017. uputio Supreme Court (Irska) – The Minister for Justice and Equality Ireland i Attorney General protiv Arkadiusza Piotra Lipinskog

(Predmet C-376/17)

(2017/C 283/35)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court

Stranke glavnog postupka

Žalitelji: Minister for Justice and Equality, Ireland i Attorney General

Druga stranka u postupku: Arkadiusz Piotr Lipinski

Prethodna pitanja

1. Ako je nadležan sud države članice osobu osudio i izrekao joj kaznu, pa joj je prvostupanjska kazna izmijenjena u žalbenom postupku te je izvršenje te kazne (kako je izmijenjena u žalbenom postupku) suspendirano, a zatim postalo ponovno izvršno opozivom predmetne suspenzije, treba li izraz „suđenje” iz članka 4a. Okvirne odluke (1), tumačiti kao da znači: a) samo postupak u kojem je utvrđena krivnja i izrečena prvostupanjska osuda (u daljnjem tekstu: prvostupanjska osuda); ili b) postupak iz točke (a) i/ili jedan ili više sljedećih postupaka: i) bilo koji žalbeni postupak koji je proveden nakon postupka iz točke (a) i u kojem je preinačena prvostupanjska osuda (u daljnjem tekstu: preinačena osuda); ii) postupak u kojem je suspendirana preinačena osuda (ili njezin dio); iii) postupak u kojem je opozvana suspenzija preinačene osude (ili njezin dio)?

2. Ako izraz „suđenje” treba razumjeti kao da označava ili obuhvaća bilo koji žalbeni postupak u kojem je preinačena osuda, dovodi li nenavođenje toga da je osoba čija se predaja zahtijeva bila obaviještena o predmetnom žalbenom postupku i da je u njemu bila zastupana do nevaljanosti europskog uhidbenog naloga, neovisno o tome što je na temelju dodatnih informacija podnesenih tijekom postupka u državi tražiteljici utvrđeno da je dotična osoba zaista bila obaviještena o žalbenom postupku i da je u njemu bila zastupana?

(1) Okvirna odluka Vijeća od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83.)
2.

U slučaju kada pojedinačno nadležno tijelo u skladu s člankom 5. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 sklopi ugovor o javnim uslugama izravno s unutarnjim operaterom, protivi li se to zajedničkom nadzoru koje to tijelo provodi zajedno s drugim članovima društva unutarnjeg operatera kada je ovlast intervencije u javni prijevoz putnika u određenom zemljopisnom području (članak 2. točke (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 1370/2007) podijeljena između pojedinačnog nadležnog tijela i skupine tijela koja pruža integrirane usluge javnog prijevoza putnika, primjerice time što ovlast sklapanja ugovora o javnim uslugama s unutarnjim operaterom ostaje pojedinačnom nadležnom tijelu, zadaća koja se odnosi na tarife se prenosi na udrugu međunarodnih javnih prijevoznika, kojoj uz pojedinačno nadležno tijelo pripadaju i ostala nadležna tijela na svojim zemljopisnim područjima?