ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22

Kao drugo, Regulatorno tijelo je zaključilo da je društvo Sanoma emitiralo 12 minuta i 7 sekundi oglašavanja po određenom satu i stoga prekoračilo maksimalno trajanje od 12 minuta, određeno člankom 29. stavkom 1. Zakona 744/1998. Do takvog je zaključka došlo ocijenivši, s jedne strane, da znakove koji označavaju pokrovitelja nekog programa i pojavljuju se na mjestima različitima od toga samog programa treba kvalificirati kao vrijeme oglašavanja. Utvrdilo je, s druge strane, da „crne sekunde“ koje društvo Sanoma umeće između reklamnog odsječka i programa koji mu prethodi treba smatrati dijelom tog programa, ali da one koje međusobno odvajaju svaki pojedini od reklamnih spotova koji čine reklamni odsječak kao i one umetnute između reklamnog odsječka i programa koji slijedi treba smatrati vremenom oglašavanja.
13

Službenici Ureda za istrage u planirano su vrijeme napustili Vilnius i stigli u Rigu. Međutim, na njihovu sljedećem letu poletjeli su iz Rige i sletjeli u Moskvu sa zakašnjenjem. Iz tog razloga nisu mogli iskoristiti let od Moskve do Bakua koji je trebao biti treći po redu. Air Baltic ih je zato prebacio na drugi let, koji je krenuo iz Moskve te stigao u Baku dan kasnije nego što je bilo previđeno.
26

Budući da G. Szemerey tu potvrdu nije podnio istodobno sa zahtjevom za potporu po površini, Ured je zaključio da se prilikom određivanja iznosa potpore nisu mogle uzeti u obzir parcele koje se odnose na rijetku vrstu o kojoj je riječ. Naime, Ured je zaključio da iz zahtjeva tužitelja glavnog postupka proizlazi razlika veća od 50% između prijavljene i utvrđene površine. Slijedom toga, Ured je procijenio da je u zahtjevu G. Szemereya za potporu došlo do „prekoračenja u prijavi“ u smislu Uredbe br. 1122/2009 te je odlučio primijeniti kazne predviđene njezinim člankom 58. Usto, Ured je u svojoj odluci zaključio da je, s obzirom na to da se ta rijetka vrsta uobičajeno sadi u proljeće, G. Szemerey u trenutku podnošenja zahtjeva za potporu mogao znati da potvrdu o kojoj je riječ ne može dobiti do 15. svibnja 2010., slijedom čega je od tog trenutka svoj zahtjev mogao izmijeniti za druge biljne vrste koje nisu rijetke.
17

X je sudjelovao u sastavljanju porezne prijave poreza na promet za poslovnu godinu 2010. društva C Ltd, s poslovnim nastanom u Njemačkoj. Tu je prijavu porezni ured zaprimio početkom 2012. Odlukom od 12. ožujka 2012. on je odbio priznati X‑a kao zastupnika društva C Ltd u postupku za utvrđivanje iznosa poreza na promet za poslovnu godinu 2010. na temelju članka 80. stavka 5. Poreznog zakonika. Kao razlog za to naveo je da X nije ovlašten davati pomoć o poreznim pitanjima.
4

U skladu s uvodnim izjavama 10. do 14., 18. i 19. Uredbe br. 805/2004: „(10) Ako je sud u nekoj državi članici donio sudsku odluku o nespornoj tražbini u odsutnosti dužnika tijekom postupka, ukidanje svih provjera u državi članici izvršenja neizostavno je povezano s postojanjem dovoljnih jamstava da su poštovana prava na očitovanje. (11) Ova Uredba nastoji promicati temeljna prava i uzima u obzir načela priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima [u daljnjem tekstu: Povelja]. Posebno se nastoji osigurati puno poštovanje prava na pošteno suđenje, kao što je utvrđeno u članku 47. Povelje. (12) Trebalo bi postaviti minimalne norme za postupke koji završavaju s donošenjem sudske odluke, kako bi se osiguralo da dužnik bude obaviješten o postupanju suda protiv njega, o uvjetima za njegovo aktivno sudjelovanje u postupku kako bi osporio tražbinu i o posljedicama njegova nesudjelovanja, pravodobno i na način koji mu omogućuje da pripremi svoje očitovanje. (13) Zbog razlika između država članica s obzirom na pravila građanskog postupka, a posebno ona koja uređuju dostavu pismena, potrebno je propisati određene i detaljne definicije tih minimalnih normi. Nijedan način dostave koji se temelji na pravnoj fikciji o ispunjavanju tih minimalnih normi ne može se smatrati dostatnim za potvrđivanje sudske odluke kao europskog naloga za izvršenje. (14) Sve načine dostave popisane u člancima 13. i 14. obilježava bilo potpuna sigurnost (članak 13.), bilo vrlo visok stupanj vjerojatnosti (članak 14.) da je pismeno koje se dostavlja stiglo do primatelja. U ovome drugome slučaju, sudska odluka bi trebala biti potvrđena kao europski nalog za izvršenje samo ako država članica podrijetla ima uspostavljen odgovarajući mehanizam koji dužniku omogućuje predlaganje ispitivanja sudske odluke, u skladu s uvjetima iz članka 19. u onim posebnim slučajevima u kojima, unatoč sukladnosti s odredbama članka 14., pismeno nije stiglo do primatelja. […] (18) Uzajamno povjerenje u pravosuđe država članica opravdava ocjenu suda jedne države članice da su svi uvjeti za potvrđivanje europskog naloga za izvršenje ispunjeni, što omogućuje izvršenje sudske odluke u svim ostalim državama članicama bez sudske provjere ispravne primjene minimalnih postupovnih normi u državi članici u kojoj se sudska odluka izvršava. (19) Ova Uredba ne podrazumijeva obvezu država članica da prilagode svoje nacionalno zakonodavstvo minimalnim postupovnim normama koje ona sadrži. Ona je poticaj u tom smjeru, omogućujući učinkovitiju i bržu izvršivost sudskih odluka u drugim državama članicama samo ako su ispunjene te minimalne norme.“
2

Ovaj je zahtjev podnesen u okviru postupka između Neptune Distribution SNC (u daljnjem tekstu: Neptune Distribution) s jedne i Ministre de l’Économie et des Finances (ministra gospodarstva i financija) s druge strane, o zakonitosti odluke o opomeni od 5. veljače 2009. koju je donio načelnik departmanskog odjela Allier de la direction régionale de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes d’Auvergne (mreža regionalne uprave za tržišno natjecanje, potrošače i sprečavanje prijevara u Auvergnu) i odluke ministra gospodarstva, industrije i rada (Ministre de l’Économie, de l’Industrie et de l’Emploi) od 25. kolovoza 2009. kojom je odbijena žalba u upravnom postupku koju je podnio Neptune Distribution.
14

Taj sud navodi da, premda su činjenice koje su dovele do presude Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt (C‑157/07, EU:C:2008:588) djelomično usporedive s činjenicama u predmetu koji se sada pred njim vodi, u toj presudi je ipak bila riječ o uračunavanju gubitaka u oporezivu osnovicu do visine dobiti nerezidentne stalne poslovne jedinice. Suprotno tomu, u glavnom predmetu je do uračunavanja gubitaka došlo zbog prijenosa nerezidentne stalne poslovne jedinice, bez obzira na njezinu moguću dobit.
51

Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 36. svog mišljenja, zaključiti da se uredba o proširenju antidampinških mjera ne može donijeti nakon njihova isteka značilo bi dovesti u pitanje cilj koji se sastoji od učinkovitosti mjera protiv izbjegavanja. Naime, kada ne bi bilo moguće donijeti takvu uredbu nakon isteka antidampinških mjera, očuvanje njihova korektivnog učinka postupkom iz članka 13. osnovne uredbe moglo bi biti narušeno uvozom ostvarenim u vrijeme provedbe ispitnog postupka o mogućem izbjegavanju mjera. To bi u praksi značilo nemogućnost osiguravanja korisnog učinka antidampinških mjera do isteka razdoblja u kojem se one primjenjuju, a koje na temelju članka 11. stavka 2. te uredbe u pravilu traje pet godina.
24

U tom smislu, Sud je smatrao da se članak 15. stavak 1. Uredbe br. 44/2001 primjenjuje se ako su ispunjene tri pretpostavke, i to, kao prvo, da je jedna ugovorna strana potrošač koji djeluje u kontekstu za koji se može smatrati da je izvan njegove profesionalne djelatnosti, kao drugo, da je ugovor između takvog potrošača i poslovnog subjekta doista sklopljen i, kao treće, da takav ugovor ulazi u jednu od kategorija iz stavka 1. točaka (a) do (c) navedenog članka 15. Te pretpostavke moraju se kumulativno ispuniti pa, ako jedna od te tri pretpostavke nije ispunjena, nadležnost se ne može zasnovati prema pravilima o potrošačkim ugovorima (presuda Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, t. 23. i navedena sudska praksa).
23

G. Hiebler pokrenuo je postupak po reviziji pred Oberster Gerichtshofom (Vrhovni sud). Pred tim sudom tvrdio je da, iako bi se moglo smatrati da je nacionalni propis iz glavnog postupka u skladu s pravom Unije u mjeri u kojoj se predmetno teritorijalno ograničenje odnosi na zadaće koje obavljaju dimnjačari u području „nadzora zaštite od požara“, on to nije, s obzirom na to da se to ograničenje također odnosi na privatne gospodarske djelatnosti potonjih koje se tiču čišćenja i održavanja dimnjaka, cijevi za ispuštanje dima i plinova te kamina koji su na njih priključeni.
47

Naposljetku, kad je riječ o tome je li moguće odbaciti porezne mjere u korist donošenja NCJ‑a, zbog toga što one ne omogućavaju dovoljno učinkovito ostvarenje predviđenog cilja, treba istaknuti da činjenica da povećano oporezivanje alkoholnih pića dovodi do općenitog povećanja cijena alkohola pogađajući kako osobe koje alkohol konzumiraju umjereno tako i one koje se odaju njegovoj opasnoj ili štetnoj konzumaciji, ne dovodi do zaključka da je to oporezivanje manje učinkovito od donesene mjere, s obzirom na dvojaki cilj nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku, naveden u točki 34. ove presude.
37

K tomu, kako je to nezavisna odvjetnica naglasila u točkama 60. do 63. svojeg mišljenja, činjenica da recentna istraživanja teže tomu da pokažu da je crvenovrata guska manje prisutna u onim dijelovima teritorija koji nisu prvotno klasificirani kao PZP ne isključuje to da potonja područja nisu od presudne važnosti za hranjenje te vrste ptica, s obzirom na to da su se spomenuta istraživanja počela provoditi tek nakon što je na tim dijelovima teritorija postavljen velik broj postrojenja koja koriste snagu vjetra.
11

Članak 6. te direktive propisuje: „1. Za posebna područja očuvanja, države članice utvrđuju potrebne mjere za očuvanje koje prema potrebi uključuju odgovarajuće planove upravljanja, posebno priređene za ta područjima [područja] ili integrirane u druge razvojne planove te odgovarajuće zakonske, administrativne ili ugovorne mjere koje odgovaraju ekološkim zahtjevima prirodnih stanišnih tipova iz Priloga I. i vrstama iz Priloga II. koji su prisutni na tim područjima. 2. Države članice poduzimaju odgovarajuće korake kako bi se u posebnim područjima očuvanja izbjeglo pogoršanje prirodnih staništa i staništa vrsta, kao i uznemiravanje vrsta za koje su ta područja određena, u mjeri u kojoj bi takvo uznemiravanje moglo utjecati na ciljeve ove Direktive. 3. Svaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj, bilo pojedinačno bilo u kombinaciji s ostalim planovima ili projektima, predmet je ocjene prihvatljivosti utjecaja koje bi mogao imati na to područje, s obzirom na ciljeve očuvanja područja. U svjetlu zaključaka procjene utjecaja na područje i sukladno odredbama stavka 4., nadležna tijela državne vlasti odobravaju plan ili projekt tek nakon što se uvjere da on neće negativno utjecati na cjelovitost dotičnog područja te, ako je to potrebno, nakon dobivanja mišljenja od šire javnosti. 4. Ako se, unatoč negativnoj procjeni utjecaja na područje i u nedostatku drugih pogodnih mogućnosti, plan ili projekt ipak moraju provesti zbog imperativnih razloga prevladavajućeg [prevagujućeg] javnog interesa, uključujući interese socijalne ili gospodarske prirode, država članica poduzima sve kompenzacijske mjere kako bi osigurala zaštitu koherentnosti mreže Natura 2000. Ona Komisiju izvješćuje o usvojenim kompenzacijskim mjerama. Kad se u određenom području nalazi prioritetni prirodni stanišni tip i/ili prioritetna vrsta, mogu se razmatrati samo ona pitanja koja se odnose na zdravlje ljudi ili javnu sigurnost, na korisne posljedice od primarnog značaja za okoliš ili, nastavno na mišljenje Komisije, na ostale imperativne [važne] razloge prevladavajućeg [prevagujućeg] javnog interesa.“
4.

U iznimnim okolnostima, kada Agencija smatra da je važno hitno djelovati, odstupajući od postupka utvrđenog u stavku 1. i točkama 1. do 3. kako bi se očuvala konkurentnost i zaštitili interesi korisnika, ona može trenutno donijeti proporcionalne privremene mjere. Ona bez odgode priopćava te mjere, propisno obrazložene, Komisiji i drugim [DRT‑ovima]. Svaka odluka Agencije da te mjere učini stalnima ili da produži razdoblje tijekom kojega su one primjenjive podložna je odredbama stavka 1. i točkama 1. do 3.“
„(23)

Ovom Direktivom trebalo bi se dodatno uskladiti pravo autora na priopćavanje javnosti. To bi se pravo trebalo tumačiti u širem smislu tako kao da ono obuhvaća svako priopćavanje javnosti koja nije prisutna na mjestu na kojem se priopćavanje obavlja. To pravo trebalo bi obuhvaćati svaki takav prijenos ili reemitiranje djela za javnosti putem žice ili bežičnim putem, uključujući radiodifuzijsko emitiranje. To pravo ne bi trebalo obuhvaćati nikakve druge radnje.
4

Članak 1. Direktive 89/665 određuje: „1. Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore navedene u [Direktivi 2004/18], osim ako su takvi ugovori izuzeti u skladu s člancima 10. do 18. te Direktive. […] Države članice poduzimaju mjere potrebne da osiguraju da, vezano uz ugovore koji spadaju u područje primjene Direktive [2004/18], odluke koje donose javni naručitelji mogu biti učinkovito preispitane i, posebno, što je hitnije moguće u skladu s uvjetima navedenim u člancima 2. do 2.f ove Direktive, zbog toga što se takvim odlukama krši pravo Zajednice u području javne nabave ili nacionalna pravila u kojima je preneseno to pravo. […] 3. Države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.“
4

Članak 1. stavak 1. Direktive 2001/23 propisuje: „(a) Ova se Direktiva primjenjuje na svaki prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona na drugog poslodavca, koji je posljedica ugovornog prijenosa, pripajanja ili spajanja poduzeća. (b) Podložno podstavku (a) i sljedećim odredbama ovog članka, prijenosom se u smislu ove Direktive smatra prijenos gospodarskog subjekta koji zadržava svoj identitet, znači organizirano grupiranje resursa koje ima za cilj obavljanje gospodarske djelatnosti, bez obzira na to je li ta djelatnost glavna ili sporedna. (c) Ova se Direktiva primjenjuje na javna i privatna poduzeća koja se bave gospodarskim djelatnostima bez obzira na to rade li za dobit ili ne. Administrativna reorganizacija javnih upravnih tijela, ili prijenos upravnih funkcija između javnih upravnih tijela, ne smatra se prijenosom u smislu ove Direktive.“
28

Kada je riječ o prigovoru Općem sudu da je primijenio isto obrazloženje na različita činjenična i pravna pitanja, treba zaključiti da taj prigovor proizlazi iz očito pogrešnog tumačenja pobijane presude. Naime, suprotno onome što tvrdi Talijanska Republika, Opći sud je detaljno i odvojeno ocijenio prvo činjenična i pravna pitanja o kontrolama prve razine u točkama 69. do 71. i 79. do 81. pobijane presude, zatim pitanja koja se odnose na kontrole druge razine u točkama 72. do 77. i 82. do 87. te presude i, naposljetku, pitanja u vezi s tijelom za plaćanja u točkama 88. do 92. te presude.
39

Kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, navedeni ugovor ne dovodi do stvarnog toka ili zamjene strane valute između Banif Plus Banke i supružnika Lantos s obzirom na to da je nacionalna valuta jedina valuta plaćanja, kako za tog zajmodavca tako i za zajmoprimce, a strana valuta služi kao računska jedinca.
3

U uvodnim izjavama 2. i 3. Direktive navedeno je: „budući da razlike u nacionalnim pravima, koje se odnose na trgovačko zastupanje, značajno utječu na uvjete tržišnog natjecanja i na provođenje djelatnosti zastupanja unutar Zajednice, te su štetne kako za zaštitu koja se pruža trgovačkim zastupnicima u odnosu na njihove nalogodavce, tako i za sigurnost trgovačkih poslova; budući da su, štoviše, te razlike takve da u značajnoj mjeri sprečavaju sklapanje i izvršavanje ugovora o trgovačkom zastupanju u kojima nalogodavac i trgovački zastupnici imaju poslovni nastan u različitim državama članicama; budući da bi se trgovina robom između država članica trebala odvijati pod uvjetima sličnim onima na jedinstvenom tržištu, te da to iziskuje usklađivanje pravnih sustava država članica do one mjere koja osigurava uredno djelovanje zajedničkog tržišta; budući da u tom pogledu kolizijska pravila ne uklanjaju u području trgovačkog zastupanja prethodno opisane nedosljednosti, niti bi to bio slučaj čak i da ih se učini jednoobraznima, te je stoga predloženo neophodno usklađivanje bez obzira na postojanje tih pravila“.
1

Svojom žalbom El Corte Inglés SA (u daljnjem tekstu: El Corte Inglés) traži poništenje presude Općeg suda Europske unije od 15. listopada 2014., El Corte Inglés/OHIM – English Cut (The English Cut) (T‑515/12, EU:T:2014:882, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je odbio njegovu tužbu za poništenje odluke prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 6. rujna 2012. (predmet R 1673/2011‑1, u daljnjem tekstu: sporna oduka), u vezi s postupkom povodom prigovora između tog društva i The English Cuta SL (u daljnjem tekstu: The English Cut).
37

Naprotiv, tijekom navedenog trogodišnjeg razdoblja nacionalni propis države članice mora carinskim tijelima omogućavati, kako je to navedeno u točkama 25. do 28. ove presude, da ponovno poduzmu mjeru radi rješavanja slučaja kao posljedice revizije ili naknadne provjere sukladno članku 78. stavku 3. Carinskog zakonika, uključujući izmjenu carinskog duga. Nadalje, poduzimanje takve mjere mora biti moguće čak i nakon što prođe spomenuto razdoblje u slučaju kad je carinski dug proizišao iz radnje koja je, sukladno članku 221. stavku 4. tog zakonika, u trenutku kada je poduzeta bila kažnjiva, a na sudu koji je uputio zahtjev jest da to provjeri.
23

Kako bi utvrdio pravo koje se primjenjuje na izvanugovornu obvezu nastalu iz protupravnog postupanja, članak 4. stavak 1. te uredbe poziva se na pravo one države u kojoj „šteta“ nastane, bez obzira na to u kojoj državi je nastao događaj koji je prouzročio nastalu štetu i bez obzira na državu ili države u kojoj nastanu „posredne posljedice“ tog događaja. Šteta koju treba uzeti u obzir kako bi se utvrdilo mjesto gdje je ta šteta nastala jest neposredna šteta, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 16. navedene uredbe.
9

Kada je riječ o razvrgnuću suvlasništva, članci 9. i 11. tog zakona određuju: „9. Svaki suvlasnik može zahtijevati da se njegov dio stvari u suvlasništvu izdvoji podjelom. Članak 4. poglavlja 12. Zakona o nasljeđivanju primjenjuje se mutatis mutandis. Ako se stvar ne može podijeliti, ili je to pretjerano skupo, ili podjela značajno umanjuje vrijednost stvari, sud može, na zahtjev svakog suvlasnika i nakon što su pozvani drugi suvlasnici radi saslušanja, naložiti prodaju stvari radi razvrgnuća suvlasništva. [...] 11. Radi prodaje stvari i raspodjele ostvarenog iznosa, sud imenuje, ukoliko je to potrebno, zastupnika. Ako je naloženo da se stvar proda na javnoj dražbi, dužnost je zastupnika, nakon savjetovanja sa suvlasnicima, da utvrdi uvjete prodaje, ako sud to već nije učinio, da objavi javnu dražbu te da provede ili organizira njezinu provedbu. Zastupnik potpisuje ugovor o kupoprodaji, ako se takav ugovor sastavlja.“
27

Najprije treba podsjetiti, prvo, da se obveza transparentnosti, kada se radi o pružanju usluga koje zahtijevaju intervenciju državnih tijela, kao što je to davanje odobrenja za pružanje usluga, ne primjenjuje na bilo koje radnje, već samo na one koje predstavljaju određeni prekogranični interes, zbog činjenice da one objektivno mogu zanimati gospodarske subjekte sa sjedištem u državama članicama različitima od one kojoj pripada vlast koja to odobrenje dodjeljuje (vidjeti radi analogije osobito presudu SECAP i Santorso, C‑147/06 i C‑148/06, EU:C:2008:277, t. 24.).
11

Od siječnja 2011. do listopada 2012. T. Trapkowskom su u određenom vremenskom razdoblju povremeno isplaćivane naknade za nezaposlenost. Međutim, od studenoga 2011. do siječnja 2012. te od 1. do 22. veljače 2012. bio je zaposlen u Njemačkoj te su mu nakon toga isplaćivane naknade na temelju njemačkog prava socijalne sigurnosti.
31

U tom pogledu Sud je posebice presudio da pasivni načini sudjelovanja u povredi, kao što su nazočnost nekog poduzetnika na sastancima na kojima su sklopljeni sporazumi koji imaju protutržišni cilj, bez da se tome izrijekom protivio, ukazuju na suučesništvo koje može dovesti do njegove odgovornosti na temelju članka 81. stavka 1. UEZ‑a, s obzirom na to da prešutno odobravanje zabranjene inicijative, bez javnog distanciranja od njezina sadržaja ili njezina prijavljivanja upravnim tijelima, za učinak ima ohrabrivanje nastavljanja povrede i ugrožavanje njezina razotkrivanja (vidjeti u tom smislu presudu Dansk Rørindustri i dr./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 142. i 143. kao i navedenu sudsku praksu).
20

Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku smatra da se iz presude First National Bank of Chicago (C‑172/96, EU:C:1998:354) može zaključiti da transakcije zamjene virtualne valute za tradicionalnu valutu i obratno, koje se obavljaju uz plaćanje iznosa koji odgovara marži između kupovne cijene koju je platio operator i prodajne cijene koju on primjenjuje, predstavljaju isporuku usluge uz naknadu. U tom slučaju postavlja se pitanje jesu li te transakcije obuhvaćene nekim od izuzeća za financijske usluge iz članka 135. stavka 1. Direktive o PDV‑u, odnosno konkretno izuzećima iz točaka (d) do (f) te odredbe.
20

Kao prvo, Komisija ističe da je Opći sud pogrešno ocijenio tešku i sustavnu narav nepravilnosti kao razloga za obustavu. Kao drugo, poziva se na pogrešnu ocjenu vjerojatnosti ili opasnosti ponavljanja nepravilnosti. Kao treće, Komisija tvrdi da je Opći sud izveo pogrešan zaključak na temelju ANKO‑ovih ad hoc korekcija. Kao četvrto, Komisija Općem sudu prigovara da je pogrešno protumačio mogućnost korištenja prosječnim troškovima i da je pogrešno primijenio tu mogućnost na fiktivne troškove, što je dovelo do iskrivljavanja dokaza. I na kraju, kao peto, Komisija se poziva na to da je došlo do zabune u pogledu primjene pretpostavki za obustavu, za koje je dovoljna sumnja, i pretpostavki prihvatljivosti troškova, za koje se traži da su utvrđeni sa sigurnošću.
16

Sud je također presudio da, u tom kontekstu širokog tumačenja pojam „baza podataka“ u smislu Direktive 96/9 svoju posebnost izvodi iz funkcionalnog kriterija (vidjeti presudu Fixtures Marketing,C‑444/02, EU:C:2004:697, t. 27.). Kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 9., 10. i 12. navedene direktive, pravna zaštita koju je ona uvela potiče izgradnju sustava pohranjivanja i obrade podataka kako bi se pridonijelo razvoju tržišta podataka u kontekstu koji karakterizira eksponencijalan rast količine godišnje proizvedenih i obrađenih podataka u svim područjima aktivnosti (vidjeti presude Fixtures Marketing, C‑46/02, EU:C:2004:694, t. 33.; The British Horseracing Board i dr., C‑203/02, EU:C:2004:695, t. 30.; Fixtures Marketing, C‑338/02, EU:C:2004:696, t. 23., te Fixtures Marketing, C- 444/02, EU:C:2004:697, t. 39.).
33

Budući da Europska komisija tvrdi da je postojanje izuzimanja ispod carinskog nadzora u ovom slučaju isključeno zbog činjenice da se dotična roba u glavnom postupku nalazila pod nadzorom carinskih tijela do trenutka napuštanja carinskog područja Unije, treba zaključiti da je B&S, propuštajući osloboditi se obveze koja proizlazi iz članka 96. stavka 1. točke (a) Carinskog zakonika, a to je predaja robe odredišnim carinarnicama prije njezina napuštanja carinskog područja Unije, izuzeo navedenu robu ispod carinskog nadzora čak i prije nego što je ona napustila to područje.
20

Najprije treba napomenuti da, iako je sud koji je uputio zahtjev formalno ograničio svoja pitanja na tumačenje članka 18. i članka 20. stavka 2. točke (a) UFEU‑a, to nije prepreka da mu Sud dâ sve elemente za tumačenje prava Unije koji mogu biti korisni za donošenje odluke u predmetu pred tim sudom, bez obzira na to je li se on prilikom postavljanja navedenih pitanja na njih pozvao ili nije (vidjeti u tom smislu presude ING. AUER, C‑251/06, EU:C:2007:658, t. 38. i van Putten i dr., C‑578/10 do C‑580/10, EU:C:2012:246, t. 23.).