Predmet C‑304/14

Secretary of State for the Home Department

protiv

C. S.

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber))

„Zahtjev za prethodnu odluku — Građanstvo Unije — Članak 20. UFEU‑a — Državljanin treće države koji se skrbi o maloljetnom djetetu, građaninu Unije — Pravo boravka u državi članici čije je dijete državljanin — Kaznene osude roditelja djeteta — Odluka o udaljavanju roditelja koje kao posljedicu ima neizravno udaljavanje dotičnog djeteta“

Sažetak – Presuda Suda (veliko vijeće) od 13. rujna 2016.

Građanstvo Unije – Odredbe Ugovora – Pravo na slobodno kretanje i boravak na području država članica – Ograničenja prava ulaska i prava boravišta u svrhu zaštite javnog poretka i javne sigurnosti – Propis države članice koji određuje protjerivanje s državnog područja u treću državu državljanina te države koji je kazneno osuđen, i koji skrbi o maloljetnom djetetu, državljaninu te države članice koji boravi u navedenoj državi od rođenja, bez izvršavanja prava na slobodno kretanje – Mjera protjerivanja navedenog državljanina treće države kojom se tom djetetu određuje da napusti područje Unije – Nedopuštenost – Granice – Donošenje mjere protjerivanja utemeljeno na osobnom ponašanju navedenog državljanina – Dopuštenost – Pretpostavke – Provjera koja je na nacionalnom sudu

(čl. 20. UFEU‑a; Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 7. i čl. 24. st. 2.)

Članak 20. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu se protivi propis države članice koji određuje protjerivanje s državnog područja te države članice u treću državu građanina te države koji je kazneno osuđivan za kazneno djelo određene težine, iako se on stvarno skrbi o maloljetnom djetetu, državljaninu te države članice u kojoj ono boravi od rođenja bez izvršavanja svojeg prava na slobodno kretanje, ako predviđeno protjerivanje tom djetetu nameće obvezu napuštanja područja Unije, uskraćujući mu stvarno izvršavanje biti njegovih prava koja ima kao građanin Unije. Međutim, država članica u iznimnim okolnostima može donijeti mjeru protjerivanja, pod uvjetom da se ona temelji na osobnom ponašanju tog državljanina treće države koje mora predstavljati stvarnu, trenutačnu i dovoljno ozbiljnu prijetnju temeljnom interesu društva te države članice, i da se ona temelji na uzimanju u obzir različitih uključenih interesa, a što treba provjeriti nacionalni sud.

Naime, iako članak 20. UFEU‑a ne utječe na mogućnost država članica da se pozovu na iznimku vezanu osobito uz održavanje javnog poretka i zaštitu javne sigurnosti, budući da je situacija dotičnog državljanina treće države obuhvaćena pravom Unije, prilikom njezine ocjene treba uzeti u obzir pravo na zaštitu privatnog i obiteljskog života, kako je to utvrđeno u članku 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, pri čemu taj članak treba tumačiti u vezi s obvezom uzimanja u obzir najboljeg interesa djeteta, priznatom u članku 24. stavku 2. Povelje. Štoviše, valja podsjetiti da se pojmovi javnog poretka i javne sigurnosti, kao opravdanje za odstupanje od prava boravka građana Unije ili članova njihovih obitelji, moraju usko tumačiti, tako da države članice ne mogu jednostrano određivati njihovo područje primjene, bez nadzora institucija Unije.

Pojam „javni poredak”, uz narušavanje društvenog poretka koje čini svako kršenje zakona, u svakom slučaju pretpostavlja postojanje stvarne, trenutačne i dovoljno ozbiljne prijetnje koja ugrožava temeljni interes društva. Kad je riječ o pojmu „javna sigurnost”, on obuhvaća unutarnju i vanjsku sigurnost države članice pa stoga na javnu sigurnost mogu utjecati ugrožavanje djelovanja institucija i bitnih javnih službi, ugrožavanje opstanka stanovništva, opasnost od teških poremećaja u vanjskim odnosima ili miroljubivom suživotu naroda kao i ugrožavanje vojnih interesa. Usto, pojmom javne sigurnosti također je obuhvaćena borba protiv kriminaliteta vezanog uz organiziranu trgovinu drogom odnosno protiv terorizma. U tom kontekstu, ako se odluka o protjerivanju temelji na postojanju stvarne, trenutačne i dovoljno ozbiljne prijetnje javnom poretku ili javnoj sigurnosti, uzimajući u obzir kaznena djela koja je počinio državljanin treće države koji se isključivo skrbi o djeci, građanima Unije, takva bi odluka mogla biti u skladu s pravom Unije.

Nasuprot tomu, to se ne može automatski zaključiti samo na temelju prijašnje kažnjavanosti stranke. To može proizići samo iz konkretne ocjene nacionalnog suda svih aktualnih i relevantnih okolnosti slučaja, u kontekstu načela proporcionalnosti, najboljeg interesa djeteta i temeljnih prava čije poštovanje jamči Sud. Ta ocjena tako osobito treba uzeti u obzir osobno ponašanje dotičnog pojedinca, trajanje i zakonitost boravka stranke na državnom području dotične države članice, narav i težinu počinjenog kaznenog djela, stupanj trenutačne opasnosti stranke za društvo, dob dotičnog djeteta i njegovo zdravstveno stanje kao i njegovu obiteljsku i ekonomsku situaciju.

U tom pogledu je na sudu koji je uputio zahtjev da, s jedne strane, procijeni stupanj opasnosti koju za društvo predstavlja prijestupničko ponašanje dotičnog državljanina treće države i, s druge strane, eventualne posljedice koje bi takvo ponašanje moglo imati na javni poredak ili javnu sigurnost dotične države članice. U okviru ocjene koju treba provesti, sud koji je uputio zahtjev treba također uzeti u obzir temeljna prava čije poštovanje osigurava Sud, osobito pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života, kako je utvrđeno u članku 7. Povelje i poštovanje načela proporcionalnosti. U ovom slučaju prilikom odvagivanja interesa valja uzeti u obzir najbolji interes djeteta. Posebno treba obratiti pažnju na njegovu dob, njegovu situaciju u dotičnoj državi članici i stupanj ovisnosti o roditelju

(t. 36.‑42., 47.‑50. i izreka)