Kad je riječ o elementima kojima se određuje izvršavanje diskrecijskog prava kojim Komisija raspolaže na temelju članka 9. stavka 2. Uredbe br. 1/2003, valja istaknuti to da ona raspolaže samo ograničenim sredstvima, koja mora upotrijebiti kako bi djelovala protiv potencijalno velikog broja postupanja protivnih pravu tržišnog natjecanja. Stoga je Komisija dužna odrediti različite stupnjeve prvenstva pri odlučivanju o problemima tržišnog natjecanja o kojima ima saznanja te odlučiti je li daljnje ispitivanje nekog predmeta u interesu Unije.

Ako poduzetnik o kojem je riječ ne poštuje odluku o obvezama u smislu članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1/2003, Komisija nije dužna protiv njega ponovno pokrenuti postupak na temelju članka 9. stavka 2. te uredbe, ali raspolaže diskrecijskim pravom u tom pogledu. Komisija jednako tako raspolaže diskrecijskim pravom kada je riječ o primjeni članka 23. stavka 2. točke (c) i članka 24. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 1/2003, na temelju kojih poduzetnicima može izreći novčane kazne ili periodične penale ako ne poštuju obvezu koja je obvezujuća sukladno odluci donesenoj na temelju članka 9. stavka 1. te uredbe.

Imajući u vidu činjenicu da je cilj ovlasti Komisije, kojom na temelju članka 9. Uredbe br. 1/2003 može obvezati na preuzimanje obveza, osiguravanje poštovanja članaka 101. i 102. UFEU‑a te činjenicu da ovlasti predviđene člankom 9. stavkom 2., člankom 24. stavkom 1. točkom (c) i člankom 23. stavkom 2. točkom (c) navedene uredbe služe osiguranju poštovanja navedenih obveza, načela koja se tiču odluka o odbacivanju pritužbe zbog povrede članaka 101. i 102. UFEU‑a jednako se tako primjenjuju i u slučaju kad je Komisija upoznata s eventualnim nepoštovanjem obveze i kad mora odlučiti hoće li ponovno pokrenuti postupak.

Budući da mora ocijeniti je li ispitivanje pritužbe u interesu Unije, imajući u vidu mjerodavne pravne i činjenične okolnosti predmetnog slučaja, Komisija mora uzeti u obzir okolnost da se može raditi o različitim situacijama ovisno o tome odnosi li se ta pritužba na moguće nepoštovanje odluke o obvezama ili na moguću povredu članka 101. ili 102. UFEU‑a. Kako je, naime, nepoštovanje obveza općenito lakše dokazati nego postojanje povrede članka 101. ili 102. UFEU‑a, opseg istražnih mjera potrebnih za utvrđivanje nepoštovanja obveza bit će u načelu ograničeniji.

Međutim, iz toga se ne može zaključiti da bi Komisija u tom slučaju morala sustavno ponovno pokretati postupak i izricati novčanu kaznu ili periodične penale. Naime, posljedica takvog pristupa bila bi promjena ovlasti kojima ona raspolaže na temelju članka 9. stavka 2., članka 23. stavka 2. točke (c) i članka 24. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 1/2003 u dužnosti, što ne bi bilo u skladu s tekstom tih odredaba.

U tom smislu, ništa se ne protivi tomu da Komisija, kako bi poduzetniku izrekla novčanu kaznu ili periodične penale, uzme u obzir mjere koje je protiv njega donijelo tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje prilikom ocjene je li ponovno pokretanje postupka zbog nepoštovanja njegovih obveza u interesu Unije. Suprotno tomu, one se moraju uzeti u obzir jer su ovlasti na temelju članka 9. stavka 2., članka 23. stavka 2. točke (c) i članka 24. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 1/2003 Komisiji dodijeljene u svrhu izvršavanja zadaće nadzora nad poštovanjem članaka 101. i 102.

(t. 62.‑64., 68.)