48

U tom je kontekstu Østre Landsret (Žalbeni sud regije Istok, Danska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. (a) Može li se država članica pozivati na članak 1. stavak 2. Direktive [90/435], koji se odnosi na primjenu nacionalnih odredbi za sprečavanje utaja i zlouporaba, samo pod uvjetom da je navedena država članica donijela posebnu nacionalnu odredbu kojom se prenosi članak 1. stavak 2. te direktive odnosno da nacionalno pravo sadržava opće odredbe ili načela o utaji i zlouporabi poreza koji se mogu tumačiti u skladu s navedenim člankom 1. stavkom 2.? (b) Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, može li se članak 2. stavak 1. točka (c) Zakona o porezu na dobit, kojim se propisuje da su ‚dividende izuzete od oporezivanja ili se oporezuju u smanjenom iznosu na temelju odredaba Direktive 90/435 […]’, smatrati takvom posebnom nacionalnom odredbom u smislu članka 1. stavka 2. Direktive 90/435? 2. Je li odredba ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja sklopljenog između dviju država članica koji je sastavljen u skladu s [OECD‑ovim modelom poreznog ugovora] prema kojoj oporezivanje isplaćenih dividendi ovisi o tome smatra li se njihov primatelj ovlaštenim korisnikom tih dividendi odredba na temelju ugovora potrebna za sprečavanje zlouporaba u smislu članka 1. stavka 2. [Direktive 90/435]? 3. Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan, je li onda na nacionalnim sudovima da definiraju pojam ‚ovlašteni korisnik’ ili taj pojam prilikom primjene Direktive 90/435 treba tumačiti na način da mu valja pripisati određeno značenje u pravu Unije koje podliježe nadzoru Suda? 4. (a) Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan i ako odgovor na treće pitanje glasi da nije na nacionalnim sudovima da definiraju pojam ‚ovlašteni korisnik’, treba li taj pojam onda tumačiti na način da je društvo koje je rezident države članice i koje, kao u okolnostima glavnog postupka, prima dividende od društva kćeri koje je rezident druge države članice, ‚ovlašteni korisnik’ tih dividendi u skladu s tumačenjem tog pojma u smislu prava Unije? (b) Treba li onda pojam ‚ovlašteni korisnik’ shvaćati u smislu koji je tom istom pojmu dan u članku 1. stavku 1. Direktive Vijeća 2003/49/EZ od 3. lipnja 2003. o zajedničkom sustavu oporezivanja isplate kamata i [naknada za] licencije između povezanih trgovačkih društava različitih država članica (SL 2003., L 157, str. 49.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 76. i ispravak SL 2018., L 304, str. 35.), u vezi s njezinim člankom 1. stavkom 4.? (c) Treba li taj pojam tumačiti isključivo s obzirom na komentare članka 10. [OECD‑ova modela poreznog ugovora iz 1977.] (točka 12.) ili se prilikom tumačenja u obzir mogu uzeti i naknadni komentari, uključujući one iz 2003. u pogledu ‚društava provodnika’ i one iz 2014. u pogledu ‚ugovornih ili zakonskih obveza’? (d) Od kakve bi važnosti za ocjenu treba li primatelja dividendi smatrati ‚ovlaštenim korisnikom’ bilo da je navedeni primatelj imao ugovornu ili zakonsku obvezu prenijeti te dividende na trećega? (e) Od kakve je važnosti za ocjenu treba li primatelja dividendi smatrati ‚ovlaštenim korisnikom’ to što je sud koji je uputio zahtjeve, nakon što je ocijenio činjenice u glavnom predmetu, zaključio da primatelj, koji nije bio ugovorno ili zakonski obvezan primljene dividende prenijeti na trećega – u biti nije imao ‚puno’ pravo ‚uporabe i korištenja’ dividendi u smislu komentara iz 2014. [OECD‑ova modela poreznog ugovora iz 1977.]? 5. Ako se u konkretnom slučaju pretpostavi – da postoje ‚nacionalne ili ugovorne odredbe za sprečavanje utaje ili zlouporabe’ (vidjeti članak 1. stavak 2. Direktive 90/435), – da je društvo A, rezident države članice, isplatilo dividende svojem matičnom društvu B, rezidentu druge države članice, koje ih je zatim prenijelo svojem matičnom društvu C, rezidentnom izvan Europske unije odnosno [EGP‑a], i koje je pak te dividende prenijelo svojem matičnom društvu D, također rezidentnom izvan Unije odnosno [EGP‑a], – da između prvonavedene države i države rezidentnosti društva C nije sklopljen nikakav porezni ugovor, – da je između prvonavedene države i države rezidentnosti društva D sklopljen porezni ugovor te – da prvonavedena država na temelju svojeg zakonodavstva ne bi mogla zahtijevati da se obustavi porez po odbitku u pogledu dividendi koje je društvo A isplatilo društvu D ako je potonje neposredni vlasnik društva A, je li tada riječ o zlouporabi u smislu navedene direktive zbog koje društvo B ne može uživati zaštitu koja se njome dodjeljuje? 6. Ako se za društvo koje je rezident države članice (matično društvo) konkretno smatra da nije izuzeto od poreza po odbitku u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 90/435 u pogledu dividendi koje je primilo od društva koje je rezident druge države članice (društvo kći), protivi li se članku 49. UFEU‑a, u vezi s člankom 54. UFEU‑a, zakonodavstvo na temelju kojeg potonja država članica oporezuje dividende matičnog društva koje je rezident druge države članice, a pritom ta ista država članica matična društva rezidente u sličnim okolnostima smatra izuzetim od poreza na te dividende? 7. Ako se za društvo koje je rezident države članice (matično društvo) konkretno smatra da nije izuzeto od poreza po odbitku u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 90/435 u pogledu dividendi koje je primilo od društva rezidenta druge države članice (društvo kći), a potonja država članica smatra da je matično društvo u toj državi članici djelomično oporezivo u pogledu tih dividendi, protivi li se u tom slučaju članku 49. u vezi s člankom 54. UFEU‑a zakonodavstvo prema kojem porezni obveznik koji je obvezan obustaviti porez po odbitku (društvo kći) u potonjoj državi članici u slučaju zakašnjenja s plaćanjem poreza po odbitku plaća zatezne kamate i to po stopi višoj od one koju ta ista država članica primjenjuje u pogledu zateznih kamata na dug po osnovi poreza na dobit društva koje je rezident navedene države članice? 8. Ako je odgovor na drugo pitanje potvrdan i ako odgovor na treće pitanje glasi da nije na nacionalnim sudovima da definiraju pojam ‚ovlašteni korisnik’ te ako, konkretno, iz toga slijedi da društvo rezident države članice (matično društvo), na temelju Direktive 90/435, nema pravo na izuzeće od poreza po odbitku u pogledu dividendi koje je primilo od društva rezidenta druge države članice (društvo kći), je li potonja država članica tada, na temelju Direktive 90/435 ili članka 4. stavka 3. UEU‑a, obvezna navesti koga u tom slučaju smatra ovlaštenim korisnikom? 9. Ako se za društvo koje je rezident države članice (matično društvo) konkretno smatra da, u skladu s Direktivom 90/435, nema pravo na izuzeće od poreza po odbitku u pogledu dividendi koje je primilo od društva rezidenta druge države članice (društvo kći), protivi li se u tom slučaju članku 49. u vezi s člankom 54. UFEU‑a (i/ili člankom 63. UFEU‑a) – u cijelosti ili zasebno – zakonodavstvo na temelju kojeg: – potonja država članica od društva kćeri zahtijeva da za te dividende obustavi porez po odbitku i da snosi odgovornost ako to ne učini iako takva obveza obustave poreza po odbitku ne postoji ako je matično društvo rezident te iste države članice? – potonja država članica obračunava zatezne kamate na dugovani porez po odbitku? Od Suda se traži da odgovore na šesto i sedmo pitanje uvrsti u svoj odgovor na deveto pitanje. 10. U okolnostima u kojima: – društvo koje je rezident države članice (matično društvo) ispunjava uvjet iz Direktive 90/435 da u vlasništvu (u 2011.) ima najmanje 10 % kapitala u društvu koje je rezident druge države članice (društvo kći), – se za matično društvo konkretno smatra da, na temelju članka 1. stavka 2. Direktive 90/435, nema pravo na izuzeće od poreza po odbitku u pogledu dividendi koje je primilo od društva kćeri, – se (neposredni ili posredni) dioničar(i), rezident(i) trećih zemalja, smatra(ju) ovlaštenim korisnikom (korisnicima) predmetnih dividendi, – predmetni (posredni ili neposredni) dioničar(i) također ispunjavaju taj uvjet u vezi s postotkom udjela u kapitalu, protivi li se članku 63. UFEU‑a zakonodavstvo na temelju kojega država članica rezidentnosti društva kćeri oporezuje predmetne dividende kada ta ista država članica smatra da rezidentna društva koja ispunjavaju uvjet u vezi s postotkom udjela u kapitalu iz Direktive 90/435, odnosno koja su u poreznoj godini 2011. u vlasništvu imala najmanje 10 % kapitala u društvu koje je isplatilo dividende, imaju pravo na izuzeće od poreza na takve dividende?”