ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25.

Corte suprema di cassazione, suočen s dvojbama oko pravilnog tumačenja te uredbe, odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje: „Može li, temeljem kriterija prevencije, o zahtjevu za uzdržavanje djece koji je istaknut u okviru postupka za rastavu braka, s obzirom na to da je on akcesorne naravi u odnosu na taj postupak, odlučivati bilo sud koji vodi postupak za rastavu braka bilo sud pred kojim se vodi postupak o roditeljskoj odgovornosti, ili je nužno da o tom pitanju odlučuje potonji sud, odnosno jesu li kriteriji koji su odvojeno navedeni u točkama (c) i (d) gore navedenog članka 3. alternativni (u smislu da jedan nužno isključuje drugi)?“
(c)

brojevima koje osigurava [Internationale Unie voor Telecommunicatie], i da se mogu koristiti uslugama koristeći se brojevima iz (a) do (c), osim ako to tehnički ili ekonomski nije moguće ili ako je nazvani pretplatnik izabrao ograničiti pristup pozivateljima koji se nalaze u određenim zemljopisnim područjima.
29.

S jedne strane, javnosti se treba omogućiti besplatan pristup poučno‑rekreativnoj stazi. Ta se transakcija ne oporezuje. Isto tako, iz članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive o PDV‑u ne proizlazi porezna obveza, s obzirom na to da Sveda od posjetitelja ne zahtijeva plaćanje. Porezna obveza ne proizlazi ni iz članka 26. stavka 1. točke (a) Direktive o PDV‑u, s obzirom na to da se kapitalna dobra ne koriste u svrhe koje nisu poslovnog karaktera u smislu te odredbe. Naime, korištenje u svrhe koje nisu poslovnog karaktera u svakom je slučaju isključeno ako se korištenje kapitalnog dobra može pripisati gospodarskoj aktivnosti poreznog obveznika ( 11 ). Sud koji je uputio zahtjev već je utvrdio da je Sveda prilikom uređenja poučno‑rekreativne staze djelovala u okviru svoje gospodarske aktivnosti ( 12 ).
42.

Kao što sam to naveo u mišljenju u predmetu CB/Komisija ( 14 ), iako standardnija ocjena do koje vodi uporaba pojma ograničenja „[s obzirom na] cilj“ pretpostavlja obrazloženo i pojedinačno preispitivanje spornog sporazuma, to bi se preispitivanje ipak trebalo jasno razlikovati od preispitivanja stvarnih ili mogućih posljedica ponašanja optuženih poduzetnika.
43.

Umjesto toga, čini mi se da se obveza ispitivanja Direktive 98/34 u svakom slučaju javlja ako su (i) činjenice i okolnosti takve da nacionalni sud pred sobom ima informacije koje ukazuju na to da su domaća pravila o kojima je riječ Komisiji dostavljena na temelju članka 8. stavka 1. Direktive 98/34 ili (ii) stranka u postupku tvrdi da mjera na koju se poziva protiv nje jest mjera koja spada u područje primjene Direktive 98/34. Nacionalni sud mora potom ispitati to pitanje i, kada je to relevantno, uzeti u obzir obvezu pridržavanja obveza mirovanja iz članka 9. i posljedice nemogućnosti izvršenja protiv pojedinaca. Što se mene tiče, smatram da obveza postoji čak i ako se jedna od stranaka u glavnom postupku izričito ne poziva na nemogućnost primjene nacionalnog pravila o kojem je riječ zbog nepridržavanja Direktive 98/34.
51.

Stoga je primjedba koju je iznio D. C. Târșia, da je ograničavanje iznimke od načela res judicata na upravne postupke koji se tiču prava Unije neusklađeno s jednakošću pred zakonom, neosnovana. Podsjećam kako nejednako postupanje pred zakonom može nastati samo ako su relevantne situacije usporedive ( 49 ). To nije tako u onoj mjeri u kojoj se to tiče osnova za ukidanje pravomoćnih presuda u građanskim i upravnim postupcima. U situacijama kada postoji kasnija presuda Suda koja nacionalnu odredbu čini neusklađenom s pravom Unije, poništavanje pravomoćne upravnopravne odluke na štetu tijela države članice može biti opravdano, no ukidanje pravomoćne presude u građanskom postupku kojom se određuje privatni pravni odnos između dva pojedinca može biti neprikladno zbog pravne sigurnosti. Stoga, zakonodavno rješenje one vrste kakva je uspostavljena u Rumunjskoj, koje otvara tu mogućnost u upravnim postupcima, ali je isključuje u građanskim postupcima, kao takvo nije protivno načelu jednakosti pred zakonom.
66.

Međutim, potrebno je utvrditi da, kao što je to istaknulo nekoliko intervenijenata, doista nijedan element u spisu ne ukazuje na to da odredba kojom se predviđa prošireno oporezivanje podrazumijeva nepovoljnije porezno postupanje u državi podrijetla, odnosno u Njemačkoj, prema osobi kao što je R. Bukovansky, koji je ostvario svoje pravo kretanja preselivši se u Švicarsku. Naime, za osobu u situaciji R. Bukovanskyja primjena proširenog oporezivanja uključuje jednostavno to da se za tekuću godinu i u razdoblju od pet godina nakon njegova preseljenja primjenjuje ista porezna stopa koja se primjenjuje na radnika u istoj situaciji kao što je njegova i koji boravi u Njemačkoj. Drugim riječima, u skladu s tom odredbom, R. Bukovansky nakon preseljenja u Švicarsku nema pravo na povoljnije porezno postupanje u Švicarskoj, nego je i dalje povrgnut poreznoj stopi kojoj je bio podvrgnut u Njemačkoj.
22.

Pravni učinci mirovanja i prekida zastare određeni su u članku 161. Codice penale na sljedeći način: „Mirovanje i prekid zastare imaju pravne učinke na sve osobe koje su počinile kazneno djelo. Osim u slučaju kaznenog progona za kaznena djela iz članka 51. stavka 3. točaka b) i c) Zakona o kaznenom postupku, prekid zastare može dovesti do produljenja od najviše jedne četvrtine roka zastare, do produljenja od najviše polovine u slučajevima iz druge alineje članka 99., do najviše dvije trećine u slučajevima iz četvrte alineje članka 99. ili do najviše dvostrukog vremena za slučajeve koji su predviđeni u člancima 102., 103. i 105.“
62.

Točno je da, kao što tvrdi Komisija, suspenzija postaje učinkovita, čak i ako nije predviđeno umetanje navedene bilješke i ako je odluka o suspenziji donesena provedbenim aktom, kao što je to bilo u slučaju mjera donesenih u prvoj fazi mehanizma uzajamnosti i onih donesenih na temelju članka 1.a Uredbe br. 539/2001, kako je izmijenjena pobijanom uredbom. Naime, kao što se uostalom može zaključiti iz teksta članka 1. stavka 4. točke (f) te uredbe, navedenom bilješkom samo se ukazuje na to da je došlo do suspenzije izuzeća od zahtjeva za vizu i ukazuje na njezino trajanje i stoga je samo informativne naravi. Kao što tvrdi samo Vijeće u svojim pisanim podnescima i kako proizlazi iz uvodne izjave 11. pobijane uredbe, pobijanom se uredbom ostvaruju ciljevi transparentnosti i pravne sigurnosti.
7.

Članak 1. Direktive 2010/64, naslovljen „Predmet i područje primjene“, glasi: „1. Ovom Direktivom određuju se pravila o pravu na tumačenje i prevođenje u kaznenome postupku i u postupku izvršenja Europskog uhidbenog naloga. 2. Pravo iz stavka 1. se na osobe primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice službenom obaviješću ili na neki drugi način obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok se konačno ne utvrdi jesu li počinili to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi. [...]“
32.

To ne mijenja niti okolnost da je Sud u presudi Tatu utvrdio da porez uveden s OUG br. 50/2008 ne dovodi do diskriminacije vozila uvezenih iz drugih država članica u korist motornih vozila koja se nakon prethodnog uvoza i plaćanja tog poreza već nalaze na rumunjskom tržištu ( 24 ). Naime, to je utvrđenje uslijedilo još prije nego što je Sud u daljnjem dijelu svojeg obrazloženja te presude usporedio položaj motornih vozila uvezenih iz drugih država članica sa položajem motornih vozila za koja takav porez nikad nije plaćen (to jest, koja su registrirana u Rumunjskoj još prije uvođenja poreza), te je utvrdio da je taj porez općenito diskriminatoran u odnosu na rabljena vozila ( 25 ).
38.

Komisija priznaje da je ANKO izvršio ispravke i povrate iznosa. Međutim, to ne znači da je i konačno izmijenio svoju opću „metodologiju“. On je samo izvršio ad hoc korekcije tamo gdje su nepravilnosti otkrivene, a novac je vratio samo za one iznose za koje je optužen da ih je neosnovano primio a da pritom nije poduzeo opće mjere u pogledu, s jedne strane, nadzora zaposlenika i njihovih kvalifikacija ovisno o dotičnom programu ili, s druge strane, točnog evidentiranja radnih sati osoblja, a koje bi u budućnosti spriječile ponovno provođenje stare „prakse“. Stoga je to što se zaključci izvode iz tužiteljeve opće „metodologije“ na osnovi konkretne ad hoc korekcije zapravo pogrešno izvođenje zaključka koje dovodi do pogrešnog tumačenja točke II.5 stavka 3. podtočke (d) općih uvjeta u pogledu mogućnosti da se nepravilnosti iste vrste ponavljaju u okviru drugih projekata.
42.

D. G. Kieback u tom kontekstu tvrdi da kamate na kredit osiguran hipotekom na njegovoj osobnoj nekretnini za stanovanje koje su nastale između 1. siječnja i 31. ožujka 2005. nisu mogle dovesti do odbitka ni u Njemačkoj (gdje nije postojala dostatna porezna osnovica) ni u Sjedinjenim Državama (jer ondje nije boravio tijekom ta tri mjeseca). Pod pretpostavkom da je to točno, to bi samo bila posljedica činjenice da su se različite države istodobno koristile svojim poreznim ovlastima. One stoga ne mogu imati nikakav utjecaj na razloge iznesene u prethodnoj točki ( 35 ). Iz istog razloga, rezultat ne bi bio drukčiji da Sjedinjene Države nisu dopustile nikakav odbitak kamata na kredit osiguran hipotekom na osobnoj nekretnini za stanovanje ili da je takav odbitak ondje doveo do manje porezne pogodnosti nego u Nizozemskoj.
52.

Međutim, to tumačenje ne bi bilo u skladu s ciljem Direktive VOC. Ona bi trebala, u skladu sa svojim člankom 1., sprečavati ili smanjivati izravne i neizravne učinke emisija hlapivih organskih spojeva u okoliš i moguće rizike za ljudsko zdravlje osiguravanjem mjera i postupaka koji će se primjenjivati na predmetne aktivnosti ako se one odvijaju iznad pragova potrošnje otapala. Taj cilj odgovara i međunarodnoj obvezi Unije na temelju Protokola iz Göteborga ( 8 ). To ne bi bila prikladna mjera za ostvarenje tog cilja ako bi se bez razvidnog vremenskog ograničenja čekalo do trenutka kada bude moguće upotrebljavati zamjenske proizvode.
28.

Međutim, potrebno je istaknuti, s jedne strane, da su ciljevi tih odredbi drukčiji i da se one odnose na zaštitu različitih interesa. Stoga, što se tiče članka 3. stavka 1. točke (c) Direktive 2008/95 [i članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009], Sud je pojasnio da se opći interes na kojemu se temelji ta odredba sastoji u tome da se osigura da se opisnim znakovima jedne ili nekoliko karakteristika proizvoda ili usluga za koje se zahtijeva registracija žiga mogu slobodno koristiti svi gospodarski subjekti koji nude takve proizvode ili usluge ( 21 ). Pojam općeg interesa na kojemu se temelji članak 3. stavak 1. točka (b) iste direktive [i članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009] podudara se, naprotiv, s osnovnom funkcijom žiga da potrošaču ili krajnjem korisniku zajamči istovjetnost podrijetla proizvoda ili usluge koje žig označava te mu omogućuje da taj proizvod ili tu uslugu razlikuje od onih drugog podrijetla bez mogućnosti zabune ( 22 ). Relativni razlozi za odbijanje predviđeni člankom 4. stavkom 1. Direktive 2008/95 [kao i člankom 8. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009] odnose se pak na pretpostavku nepostojanja novosti znaka zbog vjerojatnosti dovođenja u zabludu s ranijim žigovima. Ako postoji jasna veza tih razloga za odbijanje registracije i funkcije žiga kao oznake podrijetla ( 23 ), oni se prvenstveno odnose na zaštitu pojedinačnih interesa nositelja ranijih žigova koji su u sukobu s traženim znakom, što posebno proizlazi iz činjenice da se oni ispituju samo na temelju prigovora, dok se apsolutni razlozi za odbijanje ispituju po službenoj dužnosti ( 24 ).
18.

Presudom od 24. siječnja 2013. Administratīvā apgabaltiesa je, međutim, odbila tužbu A. Surmačsa. Kao prvo, taj je sud smatrao da, s obzirom na značenje funkcije „potpredsjednika“ na latvijskom, osobu koja obavlja takvu funkciju treba smatrati zaposlenikom s rukovodećim funkcijama. To se u predmetnom slučaju dokazuje činjenicom da je A. Surmačs bio izravno podređen osobi s najvišom funkcijom u kreditnoj instituciji, to jest, predsjedniku upravnog odbora. Kao drugo, Administratīvā apgabaltiesa istaknula je da je prema klasifikaciji zanimanja iz popisa zanimanja radno mjesto A. Surmačsa uključeno u kategoriju „izvršni članovi uprave i rukovoditelji poduzeća“, čiji su glavni poslovi, među ostalim, utvrđivanje i sastavljanje glavnih smjernica djelatnosti poduzeća te planiranje, upravljanje i usklađivanje te djelatnosti. Kao treće, taj je sud istaknuo da se iz odgovornosti navedenih u opisu poslova radnog mjesta A. Surmačsa može zaključiti da je zadaćama koje su mu bile povjerene obuhvaćeno upravljanje i organiziranje djelatnosti kreditne institucije u vezi s njezinim međunarodnim transakcijama kao i drugim važnim financijskim transakcijama ( 12 ). Stoga, bez obzira na to što se radno mjesto A. Surmačsa nije ubrajalo među radna mjesta osoba s ovlastima za potpisivanje dokumenata, Administratīvā apgabaltiesa smatrala je da je nesporna činjenica da je, u skladu s ovlastima dodijeljenima tom radnom mjestu, A. Surmačs mogao utjecati na djelatnost kreditne institucije.
45.

Međutim, ako do prodaje u glavnom postupku nije stvarno došlo, to je najprije i prvenstveno jer su dvije strane u ugovoru, koji je predmet odluke o odbijanju odobrenja, osporavale tu odluku pred njemačkim sudovima, pred kojima je BVVG postavio pitanje može li se sporna odluka kvalificirati kao državna potpora koja je dovela do ovog prethodnog postupka.
54.

Uska veza koja objedinjuje ta dva aspekta aktivnosti NCHD‑ova opravdano je naglašena u dokumentu naslovljenom „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training“ („Načela stručnog usavršavanja koja treba ugraditi u novo uređenje rada liječnika na stručnom usavršavanju“) ( 28 ). U njemu je navedeno da su među općim smjernicama za stručno usavršavanje NCHD‑ova ona prema kojoj bi se „mogućnosti obrazovanja i stručnog usavršavanja na radnom mjestu morale što je više moguće iskoristiti i razviti“ i ona prema kojoj se „ne smije stvoriti umjetna prepreka između službe i stručnog usavršavanja“ ( 29 ).
11.

Razlog za odbijanje (i ništavost) iz članka 4. stavka 3. Direktive (i odgovarajućeg članka 8. stavka 5. Uredbe) odražava ideju da vrijednost žiga može biti mnogo veća od njegove sposobnosti da ukazuje na podrijetlo: vrijednost žigova, između ostalog, može biti i u imidžu koji žig predstavlja. To se naziva „marketinškom funkcijom” žigova ( 5 ). U tom smislu, predmet zaštite nije toliko naznaka podrijetla, već gospodarski uspjeh određenih žigova. Imajući to na umu, očito je da se ne može isključiti da bi se imidžu određenog žiga moglo naštetiti ako bi se dopustila uporaba istovjetnog ili sličnog žiga. To je moguće čak (te osobito) i ako proizvodi i usluge koje taj kasniji žig označuje nisu iz iste kategorije kao oni na koje se raniji žig odnosi. Može se tvrditi da je to razlog zbog kojeg je zaštitu žigova Zajednice potrebno proširiti izvan kategorija proizvoda i usluga za koje je žig registriran. S obzirom na osobito dalekosežnu narav zaštite žiga iz članka 4. stavka 3. Direktive, nije začuđujuće da se na taj razlog odbijanja može pozivati samo kada žig uživa ugled u Europskoj uniji.
76.

U tom pogledu, i ako bi se pokazalo da su ponude za preuzimanje SNCM‑a pri Tribunal de commerce de Marseille podnesene pod uvjetom da se „izbriše“ obveza povrata nezakonitih potpora stvaranjem gospodarskog diskontinuiteta između SNCM‑a i nove strukture ( 31 ), podsjećam da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u slučaju da se osnuje novi poduzetnik radi obavljanja dijela djelatnosti onog poduzetnika koji je korisnik nezakonitih potpora i koji je u stečajnom postupku, više ne postoji nemogućnost povrata nezakonitih potpora jer bi „obavljanje te djelatnosti, ako se predmetne potpore ne vrate u cijelosti, moglo nastaviti narušavati tržišno natjecanje koje uzrokuje konkurentska prednost koju to društvo ima na tržištu u odnosu na konkurente. Stoga bi to novoosnovano društvo, ako se ta prednost održi u njegovu korist, moglo biti obvezno vratiti predmetne potpore. To je, među ostalim, slučaj ako se ustanovi da to društvo ima stvarnu korist od konkurentske prednosti povezane s primanjem tih potpora, osobito ako stječe imovinu društva u stečaju, a kao protučinidbu ne plaća cijenu u skladu s tržišnim uvjetima, ili ako se utvrdi da se osnivanjem takvog društva zaobišla obveza vraćanja navedenih potpora“ ( 32 ).
26.

Sud koji je uputio zahtjev dalje pita postoji li u pogledu prava na davanje za majčinstvo diskriminacija između javnih službenica koje, kao C. Rosselle, rode nakon stjecanja statusa radno neaktivne osobe iz osobnih razloga te počnu raditi kao zaposlene osobe, i javnih službenica koje rode nakon što dobiju ili daju otkaz. U pisanim se očitovanjima također osvrće na pitanje treba li se prema osobi koja je u situaciji poput one C. Rosselle postupati jednako kao i prema javnoj službenici koja rodi, a pritom zadržava svoj status „radno aktivne” javne službenice. Međutim, smatram da sud koji je uputio zahtjev u biti želi utvrditi predstavlja li odbijanje zahtjeva za davanje za majčinstvo C. Rosselle diskriminaciju na temelju spola te je li, stoga, zabranjena na temelju Direktive o jednakom postupanju.
9.

Članak 5. Direktive o pristupu, pod nazivom „Ovlasti i odgovornosti [DRT‑a] u vezi s pristupom i međusobnim povezivanjem“, određuje: „1. Djelujući u svrhu ostvarenja ciljeva propisanih u članku 8. [Okvirne direktive], [DRT‑ovi] potiču i, ako je to potrebno, osiguravaju, u skladu s odredbama ove Direktive, odgovarajući pristup i međusobno povezivanje i interoperabilnost usluga, vršeći svoju odgovornost tako da promiču djelotvornost, održivo tržišno natjecanje, a krajnjim korisnicima pruže najveće pogodnosti. Posebno, ne dovodeći u pitanje mjere koje se mogu poduzeti u vezi s poduzećima sa znatnijom tržišnom snagom u skladu s člankom 8., [DRT‑ovi] posebno moraju biti u stanju nametnuti: (a) u onoj mjeri u kojoj je to potrebno kako bi se osiguralo povezivanje s kraja‑na‑kraj, obveze za poduzeća koja nadziru pristup krajnjim korisnicima, uključujući u opravdanim slučajevima obvezu međusobnog povezivanja s drugim mrežama ako to već nije slučaj; […] 3. Obveze i uvjeti u skladu sa stavcima 1. i 2. […] provode se u skladu s postupcima navedenim u člancima 6. i 7. [Okvirne direktive]. 4. S obzirom na pristup i međusobno povezivanje, države članice osiguravaju da [DRT] bude ovlašteno intervenirati na vlastitu inicijativu ako je to opravdano ili, ako ne postoji sporazum između poduzeća, na zahtjev bilo koje uključene stranke, kako bi se osigurali politički ciljevi članka 8. [Okvirne direktive], u skladu s odredbama ove Direktive i postupcima navedenim u člancima 6. i 7., 20. i 21. [Okvirne direktive].“
72.

Osim toga Komisija smatra da čak i ako pretpostavimo da su mađarska tijela u ovom slučaju bila dužna sklopiti ugovor o produljenju rudarskih prava kada im neki poduzetnik podnese zahtjev u tom smislu, to ne znači da je u analizi Općeg suda išta manje pogrešno primijenjeno pravo, s obzirom na to da on ne uzima u obzir „neograničenu“ slobodu koja je dana tim tijelima što se tiče visine rudarske naknade koju određuju, utvrđenje koje je, čini se, barem djelomično ponovno navedeno u točki 72. pobijane presude. Komisija smatra da Opći sud, utvrdivši da je diskrecijska ovlast dana nacionalnim tijelima zakonskim okvirom što se tiče visine rudarskih naknada bila takva da je ugovor iz 2005. učinila selektivnim, nije uzeo u obzir svoju vlastitu sudsku praksu.
12.

Taj dokument u točki 16., naslovljenoj „Uvjeti vrijednosnih papira” („Terms and conditions of the Notes”), sadržava klauzulu unesenu u točku (b), naslovljenu „Pravo i nadležnost” („Law and jurisdiction”), prema kojoj engleski sudovi imaju isključivu nadležnost za rješavanje svih sporova koji se odnose na vrijednosne papire ili su s njima povezani.
19.

Sud je u tom pogledu zaključio da država članica ne može između posebnih investicijskih fondova odabrati one koji imaju pravo na izuzeće i one koji nemaju to pravo; njoj se stoga daje samo ovlast da u svojem unutarnjem pravu definira fondove koji odgovaraju pojmu „posebni investicijski fondovi“ ( 8 ).
66.

Na temelju toga smatram da su tvrdnje Bricmatea navedene u točki 52. ovog mišljenja točne u dijelu u kojem: (i) se obujam uvoza iz Kine u Uniju (d) smanjio za 14% između 2007. i razdoblja ispitnog postupka, a ne za 3% kako je navedeno u Privremenoj uredbi (niti za 15% kako to navodi Bricmate), (ii) se potrošnja Unije (c) smanjila za 30% tijekom cijelog razdoblja, kako je to naveo Bricmate, a ne za 29% kako je to navedeno u Privremenoj uredbi, (iii) Bricmate je u pravu kad navodi da se tržišni udio kineskog uvoza (e) povećao za 1%, a ne za 1,7%, te da nikad nije dostigao 6% potrošnje Unije i da je između 2008. i 2009. došlo do pada tržišnog udjela, tako da nije bilo stalnog rasta kroz cijelo razdoblje, (iv) se tržišni udio industrije Unije (b kao udio u c) nije smanjio za 1% (s 89% na 88%) između 2007. i razdoblja ispitnog postupka kako je navedeno u Privremenoj uredbi. Isto tako nije niti u potpunosti ostao ustaljen na 89% kako je to tvrdio Bricmate, već se vrlo malo smanjio za 0,15%, s 89,03% na 88,88%, (v) se cijene uvoza iz Kine (f) nisu smanjile za 3% između 2007. i razdoblja ispitnog razdoblja, već su porasle ukupno za 9% (a ne za 10% kako je to tvrdio Bricmate), (vi) je razlika u cijenama između kineskog uvoza i industrije Unije (f u usporedbi s g) ostala stabilna na 42%, kako je to naveo Bricmate i da se nije povećala s 40% na 50%, kako je to navedeno u Privremenoj uredbi, (vii) se u razdoblju između 2008. i 2009. (kad se profitna marža industrije Unije smanjila s +0,6% na ‑1,2%) tržišni udio uvoza iz Kine (e) nije povećao s 5,3% na 5,6%, već se smanjio na 4,9%, (viii) se u razdoblju između 2009. i kraja razdoblja ispitnog postupka (kad se profitna marža industrije Unije vratila s ‑1,2% na +0,4%) tržišni udio uvoza iz Kine (e) povećao s 4,9% na 5,8%, a ne na 6,5%, (ix) se između 2007. i 2009. (dok je potrošnja Unije smanjena za 23%) obujam uvoza iz Kine (d) nije smanjio za 9% kako je navedeno u Privremenoj uredbi, već za 20%, kako je to tvrdio Bricmate.
12.

Članak 5. odnosi se na planove oporavka. On navodi: „1. Vijeće će usvojiti, smatrajući to prioritetom, planove oporavka za ribolovne aktivnosti u kojima se iskorištavaju stokovi koji su izvan sigurnih bioloških granica. 2. Planovi oporavka imaju za cilj osigurati oporavak stokova do unutar sigurnih bioloških granica. Oni uključuju referentne točke očuvanja, kao što su ciljevi prema kojima se ocjenjuje oporavak stokova do povratka unutar sigurnih bioloških granica. Ciljevi se izražavaju u smislu: (a) veličine populacije; i/ili (b) dugoročnih prinosa; i/ili (c) ribolovne smrtnosti; i/ili (d) stabilnosti ulova. […] 3. […] Planovi oporavka su višegodišnji, a u njima je naznačen očekivani vremenski okvir za postizanje postavljenih ciljeva. 4. Planovi oporavka mogu uključivati bilo koju mjeru iz točke (c) do (h) članka 4. stavka 2. kao i pravila iskorištavanja koja se sastoje od unaprijed određenog niza bioloških parametara potrebnih za određivanje ograničenja ulova. Planovi oporavka sadržavaju ograničenja ribolovnog napora, osim ako to nije potrebno za ostvarivanje cilja plana [...] […]“
100.

S druge strane, reproduciranje zaštićenih djela na temelju iznimke reprografije mora, u načelu, dovesti do pravične naknade neovisno o tome koja osoba izvršava reproduciranje. Kako to tvrdi austrijska vlada, nadzor uporabe multifunkcionalnih pisača u svrhu reproduciranja zaštićenih djela od strane svake fizičke ili prave osobe koje su ih stekle stvara značajne praktične poteškoće, upravo one koje su temelj same dopuštenosti paušalne naknade.
61.

Sve me to dovodi do mišljenja da sporni porez ima značajke naknade za prava na instalaciju opreme na, iznad ili ispod javnog ili privatnog vlasništva, koja je zaista obuhvaćena područjem primjene članka 13. Direktive o ovlaštenju.