ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49.

Treća strana prilikom ponovnog označavanja ne smije imati stvarnu zlonamjernu namjeru, primjerice da dovede u zabludu potrošača. Međutim, uklanjanje naljepnice koje je izvršio MySoda nije nužno pogrešno s obzirom na to da se ne može nužno utvrditi je li MySoda stvarno uklonio izvornu naljepnicu s predmetne boce ili je uklonio naljepnicu posljednje osobe koja je bocu ponovno napunila plinom. Uklanjanje se može opravdati tako da se uzme u obzir specifična priroda proizvoda koji se razmatra, odnosno ponovno punjivih boca. Žig na boci i dalje je vidljiv jer je ugraviran na grlo boce, tako da se na temelju same činjenice da je provedeno ponovno označavanje ne mora nužno dovesti u pitanje temeljna funkcija žiga koja se odnosi na jamstvo podrijetla boce. Međutim, čini mi se da je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi kako točno to ponovno označavanje može razumjeti potrošač koji je uredno obaviješten i postupa s dužnom pažnjom ( 62 ). Točno je da to ovisi o razini znanja koju navedeni potrošač ima o funkcioniranju i postupcima ( 63 ) na tržištu punjenja boca CO2. To ovisi i o jasnoći informacija sadržanih na naljepnici, koja uz nedvosmislene informacije u pogledu osobe koja je stvarno odgovorna za proizvodnju boca, treba sadržavati i informacije o osobi koja je posljednja napunila boce ugljikovim dioksidom.
22.

Sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da, kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, obveza plaćanja PDV‑a zbog izdavanja računa s iskazanim PDV‑om može nastati i ako račun ne sadržava određene podatke koji su propisani Direktivom o PDV‑u, osobito kada mjesto pružanja usluge nije navedeno ( 6 ). To tumačenje potkrijepljeno je kako tekstom članka 203. Direktive o PDV‑u tako i ciljem koji se njome nastoji postići, a to je sprječavanje rizika od gubitka poreznih prihoda.
56.

Sud koji je uputio zahtjev ističe da predmetna transakcija služi osiguravanju sredstava za početne zajmove ( 40 ). Prema mojem mišljenju, izraz „odobravanje […] kredita” u smislu članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive 2006/112 dovoljno je širok da obuhvati inicijatorovo plaćanje podsudioniku ako to plaćanje može predstavljati naknadu za osiguravanje kapitala. Pored navedenoga, predstavlja li to plaćanje kamatu ili drugi oblik naknade nije relevantno za takvo utvrđenje. Čini mi se važnim da se u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku navodi da je, u načelu, iznos koji je podsudionik platio manji od iznosa koji prima naknadnim prijenosom prihoda koje ostvaruje inicijator. Pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, čini se da razlika između tih dvaju iznosa predstavlja naknadu koju ostvaruje podsudionik za stavljanje na raspolaganje svojeg kapitala te se stoga može smatrati „odobravanjem kredita”, kako to tumači Sud. Međutim, ako ta naknada obuhvaća i uslugu preuzimanja kreditnog rizika za određene vrste izloženosti, moglo bi se tvrditi da je objektivni cilj transakcije više nego samo financiranje inicijatora.
41.

Ti su podaci, kao što sam to već naveo, prikupljeni u dvama različitim kontekstima: – Tijekom radnji kaznenog progona koje je državno odvjetništvo pokrenulo 2013. u pogledu djela u kojima je osoba VS sudjelovala kao navodna žrtva. Ti su podaci naknadno upotrijebljeni protiv osobe VS u svojstvu optuženika u istom kaznenom postupku. – Tijekom drugih radnji kaznenog progona provedenih 2016. i 2017., koje je pokrenulo isto državno odvjetništvo povodom različitih prijava protiv, među ostalim, osobe VS, za djela koja nisu ona iz 2013. ( 14 ). Državno je odvjetništvo u tom slučaju zatražilo (a nadležni je sud prihvatio njegov zahtjev) da iskoristi podatke iz tih radnji kaznenog progona za potrebe vlastite obrane u građanskom postupku koji je pokrenula osoba VS i zahtijevala naknadu štete.
62.

Slijedom toga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri u kojoj bi mjeri uračunavanje koristi od stvarne uporabe vozila – u uobičajenim uvjetima njegove uporabe – u povrat njegove kupovne cijene osiguralo kupcu primjerenu naknadu štete. Taj sud navodi da je do datuma rasprave održane pred njim osoba QB prešla više od 60000 km s predmetnim vozilom i da, ako treba uračunati korist od uporabe, valja procijeniti umanjenje vrijednosti koje je to vozilo pretrpjelo kako bi se izračunao iznos uračunavanja. U tom pogledu, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u prethodnoj točki ovog mišljenja, navedeni je sud ovlašten uzeti u obzir to da zaštita prava zajamčenih Direktivom 2007/46 ne dovede do neosnovanog bogaćenja osobe QB. Stoga se korist od stvarne uporabe predmetnog vozila može uračunati u povrat kupovne cijene tog vozila. No čini mi se jasnim da ako bi to uračunavanje dovelo do toga da osoba QB ne dobije u konačnici nikakvu naknadu za pretrpljenu štetu, taj način izračuna ne bi osigurao njezinu djelotvornu zaštitu i ne bi bio u skladu s pravom Unije.
74.

Međutim, čini mi se da izvršenje odluke o transferu tijekom roka za razmišljanje ugrožava tu dinamiku, prije svega jer bi to dovelo do udaljavanja žrtve od specijaliziranih osoba i službi za potporu koje joj mogu pružiti pomoć ( 35 ), zatim, jer bi to dovelo do obustave, čak i do prekida, postupanja koje joj je odobreno na temelju članka 7. Direktive 2004/81 te, naposljetku, jer bi to moglo zahtijevati zadržavanje dotične osobe ( 36 ).
25.

Isticanje zahtjeva prema tužitelju temelji se na činjenici da je on svoju naknadu više puta povećao a da pritom nije mogao predočiti valjani dokaz za navedeno povećanje. Način na koji je povećana naknada bila isplaćena nije bio ni u skladu sa zakonom propisanim uvjetima. Iznosi su se doznačivali odvjetniku koji je djelovao za to društvo, a on ih je pak doznačivao na račun tužiteljeve supruge, pri čemu je i tužitelj imao pristup tom računu.
29.

Kao drugo, valja istaknuti, kao što je to učinila nezavisna odvjetnica J. Kokott u istom mišljenju, s kojim se slažem, da – kad bi bilo moguće pozvati se na načelo zaštite legitimnih očekivanja iz nacionalnog prava radi stjecanja koristi i prava koja proizlaze iz zakonodavstva Unije, kao što je to, primjerice, Uredba br. 1307/2013 – to bi u konačnici moglo dovesti do razlika u primjeni tog zakonodavstva u različitim državama članicama ( 27 ). Ovdje je riječ o razmatranju koje se odnosi na jedinstvo prava Unije i njegovu ujednačenu primjenu na području Unije. Naime, s obzirom na to da se doseg koji je dan načelu zaštite legitimnih očekivanja u svakom nacionalnom pravnom poretku može razlikovati jer su neke države članice sklonije od drugih omogućavanju takve zaštite u okviru vlastitih nadležnosti ( 28 ), s pojedincima i poduzetnicima moglo bi se različito postupati prilikom primjene Uredbe br. 1307/2013. To bi moglo dovesti do istodobnog narušavanja tržišnog natjecanja u državama članicama zbog davanja prednosti određenim pojedincima i poduzetnicima u odnosu na druge.
32.

Međutim, povlašteni status primatelja usluge dovodi do isključenja odbitka pretporeza za isporučitelja, u ovom predmetu za društvo ARVI. Poreznim izuzećima iz članka 135. stavka 1. točke (j) Direktive o PDV‑u prodaja tog zemljišta za društvo ARVI izuzeta je od poreza. No, to ima za posljedicu da nije moguć odbitak pretporeza s osnove troškova građenja zgrade (odnosno, on mora biti ispravljen kao u ovom predmetu). Stoga isporučitelj navedene troškove mora uračunati u svoju cijenu. On ih, međutim, ne može posebno iskazati jer je isporuka izuzeta od poreza. Time se svaki kupac opterećuje porezom na dodanu vrijednost s osnove troškova građenja, a da se pritom tog opterećenja ne može osloboditi. Rasterećenje nikad neće uspjeti ako za oporezivu isporuku nema računa sa zasebno iskazanim porezom na dodanu vrijednost ( 11 ).
85.

Ako je sve to točno, nacionalno tijelo može Komisiji, kako bi ona donijela konačnu odluku, istaknuti rizik koji za zdravlje ljudi proizlazi iz uporabe određenih tvari u kozmetičkim proizvodima. Stoga je više u skladu sa svrhom Uredbe br. 1223/2009 to da se privremene mjere, koje se dopuštaju njezinim člankom 27. stavkom 1., mogu primijeniti ne samo na pojedinačan proizvod, prepoznatljiv na temelju svojeg žiga i imena, nego i na različite proizvode ( 39 ) svrstane u kategorije prema tvari koju sadržavaju. Ako ti proizvodi predstavljaju rizik za zdravlje, to je upravo stoga što sadržavaju tu tvar.
14.

Članak 1. stavak 1. Bundesgesetza betreffend Begleitmaßnahmen zu COVID-19 in der Justiz (1. COVID-19-Justiz‑Begleitgesetz – 1. COVID-19-JuBG) (Savezni zakon o popratnim mjerama u pravosuđu povodom bolesti COVID-19; u daljnjem tekstu: nacionalni zakon donesen povodom bolesti COVID-19) ( 4 ) u prvoj i drugoj rečenici predviđa: „Građanski postupci Prekid rokova […] U sudskim postupcima, svi postupovni rokovi koji su počeli teći povodom događaja koji je nastupio nakon stupanja ovog Saveznog zakona na snagu te svi postupovni rokovi koji nisu istekli do stupanja ovog Saveznog zakona na snagu prekidaju se do isteka 30. travnja 2020. Oni počinju ispočetka teći 1. svibnja 2020. […]”
20.

Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se glavni postupak ne odnosi na način na koji Digijevi pretplatnici upotrebljavaju usluge elektroničkih komunikacija, a time ni na zaštitu takve komunikacije i s time povezanih podataka o prometu koja se uređuje Direktivom 2002/58, nego se odnosi na unutarnje funkcioniranje tog poduzetnika. Točno je da je Digi 2018., nakon tehničkog kvara poslužitelja koji je doveo do nemogućnosti pristupa izvornoj bazi podataka njegovih pretplatnika, stvorio datoteku pod nazivom „test” u koju je kopirao osobne podatke jednog dijela svojih klijenata ( 9 ). Nakon što je Digi uklonio taj kvar, pohranjivanje podataka u dodatnu bazu podataka nastavilo se do rujna 2019. kada je došlo do računalnog hakiranja te baze. Takva Digijeva aktivnost predstavlja „obradu osobnih podataka” za koju je taj poduzetnik „odgovoran” u smislu definicija iz članka 4. stavaka 2. i 7. GDPR‑a. Također, u tom je svojstvu NAIH kaznio Digi jer je tom prilikom povrijedio svoje obveze koje osobito proizlaze iz članka 5. stavka 1. točaka (b) i (e) GDPR‑a.
48.

Osvrćući se sada na primjenu članka 47. prvog stavka Povelje u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, prvo ću objasniti da, kada država članica odbije prihvatiti zahtjev za prihvat koji joj je upućen na temelju članka 8. stavka 2. Uredbe Dublin III, to odbijanje ne samo da je očito obuhvaćeno područjem primjene prava Unije s obzirom na to da tijela zamoljene države članice primjenjuju pravila Uredbe Dublin III kada donose takvu odluku ( 33 ), to ujedno utječe na (te u stvarnosti može povrijediti) više konkretnih „prava […] zajamčenih pravom Unije” koja dotični maloljetnik bez pratnje uživa. Shodno tomu, maloljetnik (ali ne i njegov navodni rođak) mora, u skladu s člankom 47. prvim stavkom Povelje, protiv tog odbijanja imati djelotvoran pravni lijek pred sudovima zamoljene države članice (1.). Nakon toga ću navesti razloge zbog kojih smatram da se Uredba Dublin III kao cjelina ne protivi priznavanju takvog pravnog lijeka ( 34 ) te da između te uredbe i članka 47. prvog stavka Povelje nema sukoba (2.). Naposljetku ću objasniti zašto smatram da, protivno dvojbama koje su zainteresirane strane izrazile pred Sudom, takvo tumačenje neće dovesti do preustroja Dublinskog sustava (3.).
49.

Treba još dodati da, kao što to odlično pokazuje ovaj predmet i tijek glavnog postupka, neoporezivanje navedenih transakcija dovodi do daljnjih nepravilnosti u primjeni PDV‑a koje se odnose na transakcije izvršene u ranijim obrtnim etapama. Te transakcije, kao primjerice kupnja broda za kružna putovanja namijenjenog obavljanju djelatnosti na području kondominija, zbog koje je došlo do spora u glavnom postupku, ili se ne oporezuju (u skladu s prvotnim stajalištem društva Navitours ( 37 )), ili podliježu oporezivanju bez prava na odbitak (u skladu s prvotnim stajalištem poreznih tijela ( 38 )), ili pak za njih postoji pravo na odbitak iako transakcije u kasnijim obrtnim etapama zapravo ne podliježu oporezivanju (u skladu s odlukama prvostupanjskog i drugostupanjskog suda u glavnom postupku ( 39 )). Nijedna od tih situacija nije u skladu s odredbama Direktive 77/388 ( 40 ).
50.

U okviru svojeg prvog žalbenog razloga žalitelj u biti tvrdi da Opći sud nije uzeo u obzir to da se SRF‑om osiguravaju banke koje su obvezne plaćati doprinose od rizika propadanja. Navodi da ex ante doprinos za 2018. treba u tom pogledu smatrati vrstom premije osiguranja za pokriće koje pruža SRF za tu godinu. Slijedom toga, smatra da osiguravanje takve zaštite odnosno povećanje rizika za financijsku stabilnost koji se temelji na djelatnosti kreditne institucije predstavljaju pravnu osnovu obveze plaćanja doprinosa. Međutim, ističe da obje okolnosti više ne postoje nakon njegova povlačenja iz sustava. Doprinos za 2018. u pogledu razdoblja nakon oduzimanja njegova odobrenja za rad 11. srpnja 2018. stoga nije prema njegovu mišljenju „uredno” plaćen u smislu članka 70. stavka 4. Uredbe o SRM‑u te mu se posljedično mora vratiti. Napominje u skladu s četvrtim žalbenim razlogom da je Opći sud trebao doći do istog zaključka primjenom načela stjecanja bez osnove s obzirom na to da je u tom pogledu doprinos plaćen bez pravne osnove ( 22 ). Slijedom toga, Opći sud je tumačenjem članka 70. stavka 4. Uredbe o SRM‑u, prema kojem se njime isključuje razmjeran povrat doprinosa za 2018. godinu, počinio pogrešku koja se tiče prava ( 23 ).
49.

Kako bi se taj potonji uvjet pojasnio, valja uputiti na definiciju pojma „nezakonitog odvođenja” koji se navodi u Haškoj konvenciji iz 1980. i Uredbi br. 2201/2003. Što se tiče navedene konvencije, poput Komisije ističem da, u skladu s točkom 11. Izvješća s objašnjenjima Haške konvencije iz 1980., „predviđene situacije proizlaze iz protupravnog postupanja radi uspostave umjetnih poveznica sudske nadležnosti na međunarodnoj razini, s ciljem dobivanja skrbi nad djetetom”. To razmatranje izričito se navodi u točkama 12. do 15. Izvješća s objašnjenjima iz kojih u biti proizlazi da je cilj nezakonitog odvođenja, koje za posljedicu ima izdvajanje djeteta iz obiteljske i društvene okoline u kojoj se odvija njegov život, to da se od tijela zemlje u koju je dijete odvedeno dobije pravo na skrb nad njime. Drugim riječima, time što nastoji stvoriti više ili manje umjetne poveznice sudske nadležnosti, osoba koja je počinila ili poticala nezakonito odvođenje traži da se pravno prizna njezino protupravno postupanje.
58.

Naime, kao što se to već navodi, Okvirnom odlukom 2002/584 uspostavlja se sustav slobodnog protoka sudskih odluka u kaznenim stvarima koji se temelji na načelu uzajamnog priznavanja i visokoj razini povjerenja između država članica, pri čemu se poštuju temeljna prava dotičnih osoba. Usto, Sud je već presudio da se članci 27. i 28. te okvirne odluke, s obzirom na to da sadržavaju pravila koja odstupaju od načela uzajamnog priznavanja, ne mogu tumačiti na način kojim bi se osujetio cilj koji se nastoji ostvariti navedenom okvirnom odlukom, a to je pojednostavljenje i ubrzanje predaja između pravosudnih tijela država članica imajući na umu uzajamno povjerenje koje među njima mora postojati ( 22 ). Suprotno rješenje sadržavalo bi, de facto, ponovno uvođenje vrlo zahtjevnih postupaka kao što su oni koji se primjenjuju u području izručenja, koji ugrožavaju učinkovitost mehanizma uvedenog tom okvirnom odlukom.
32.

Prije nego što je povlačenje Ujedinjene Kraljevine iz Europske unije stupilo na snagu 31. siječnja 2020., ta je obveza proizlazila izravno iz Okvirne odluke 2002/584. Ta se okvirna odluka tijekom prijelaznog razdoblja koje je uslijedilo i trajalo do 31. prosinca 2020. nastavila primjenjivati na temelju članka 127. Sporazuma o povlačenju. Međutim, ni slučaj osobe SD ni onaj osobe SN nije obuhvaćen tim pravilima jer one do završetka prijelaznog razdoblja nisu predane Ujedinjenoj Kraljevini.
45.

Na temelju te pretpostavke, s obzirom na to da se načelo supsidijarnosti primjenjuje na područja podijeljene nadležnosti između država članica i Unije (članak 5. stavak 3. UEU‑a), ono se ne primjenjuje na izvršenje proračuna Unije. Međutim, čak i da je to slučaj, i da se to načelo smatra primjenjivim, smatram da nije došlo do bitne povrede postupka na koju se poziva poljska vlada.
1.

Kako treba razumjeti pojam „značajna promjena” postrojenja u slučaju primjene Direktive o industrijskim emisijama ( 2 )? Točnije, treba li produljenje razdoblja u kojem se dodatni otpad može odlagati na odlagalište otpada smatrati značajnom promjenom odlagališta ako pritom nije došlo ni do izmjena odobrenog maksimalnog otpada ni do izmjena dopuštenog ukupnog kapaciteta odlagališta? Sud u ovom postupku mora odgovoriti na to pitanje.
43.

Osim klasičnog pitanja o klasificiranju odredbe Povelje kao odredbe kojom se „propisuje pravo ili načelo”, iz sudske prakse Suda jasno proizlazi da povreda određenih prava, kao što je pravo koje proizlazi iz obveze uprave da obrazloži svoje odluke, koje se izričito navodi u članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje, ne može uvijek dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije ( 40 ). Stoga se čini da ni sam Sud ne smatra da je to propisivanje Povelje odlučujuće da se pravo na dobru upravu klasificira kao pravilo kojim se dodjeljuju prava pojedincima. Naime, svaka obveza uprave ne može automatski dovesti do nastanka subjektivnog prava pojedinaca.
80.

To pokazuje, kako je to sam žalitelj jasno dao do znanja, da se interes zastupnika poklapa sa žaliteljevim interesom. S obzirom na to, a protivno zaključku Općeg suda u pobijanom rješenju, ne vidim na koji način takva sukladnost interesa, koja je posljedica uključenosti predmetnog zastupnika u odnosni projekt, može, u nedostatku drugih elemenata, dovesti do zaključka da predmetno zastupanje pred sudom očito ugrožava interese Sveučilišta u Bremenu. Naime, u opisu uključenosti predmetnog zastupnika u odnosni projekt ne vidim ništa što bi upućivalo na to da on zastupajući Sveučilište u Bremenu zapravo ostvaruje svoje ili druge interese na žaliteljevu štetu.
71.

Naposljetku, što se tiče situacije Espoa koji je 2009. postavio proizvodno postrojenje, ali koji je samo zatražio predmetnu potporu za električnu energiju koju je 2016. proizvelo to postrojenje, sud koji je uputio zahtjev želi znati dovodi li činjenica da je taj zahtjev podnesen na datum koji nije obuhvaćen odlukom iz 2014. do njegova odbijanja, iako je to društvo moglo imati pravo koristiti se starim programom koji je odobren odlukom iz 2014. Prema mišljenju tog suda, stoga se postavlja pitanje može li zabrana primjene potpora predviđena u članku 108. stavku 3. UFEU‑a spriječiti takav zahtjev ako je to dopušteno nacionalnim pravom.
39.

Naime, kao prvo i kako je to Sud već naveo, glavni cilj Direktive 2001/83 jest zaštita javnog zdravlja ( 26 ). Nastavno na tu logiku u uvodnoj izjavi 45. te direktive navedeno je da oglašavanje prema stanovništvu, čak i lijekova koji se izdaju bez recepta, može utjecati na zdravlje ljudi ako je pretjerano i nepromišljeno i da ono, ako je dopušteno, mora ispunjavati određene bitne kriterije koje treba definirati. Slijedeći istu logiku, a s obzirom na to da oglašavanje neodređenih lijekova može dovesti do neracionalne uporabe lijekova ( 27 ) i, prema tome, utjecati na javno zdravlje, navedena direktiva morala je biti osmišljena kao instrument kojim su određeni bitni kriteriji koje takvo oglašavanje mora ispuniti.
102.

Dodajem da predmetno postupovno pravilo, prema mojem mišljenju, nije u skladu s činjenicom da je teret dokazivanja nužnosti i proporcionalnosti mjere zadržavanja ili nastavka zadržavanja na tijelu koje je odlučilo izreći takvu mjeru. Naime, to pravilo može dovesti do toga da se, s obzirom na to da tužitelj nije istaknuo određeni tužbeni razlog ili argument, sudu pred kojim je pokrenut postupak uskrati mogućnost da provjeri, među ostalim, je li nadležno upravno tijelo doista dokazalo da manje obvezujuća mjera ne bi bila dostatna. Međutim, smatram da, neovisno o tužbenim razlozima i argumentima koje ističe tužitelj, taj sud treba moći provjeriti je li to tijelo pravilno ispunilo svoj teret dokazivanja. Iako navedeni sud smatra da spis koji mu navedeno tijelo podnosi, a koji je po potrebi dopunjen elementima prikupljenima u okviru kontradiktorne rasprave koja se pred njim održala, nije dostatan da se opravda mjera zadržavanja ili nastavka zadržavanja, nijedno ga nacionalno postupovno pravilo ne smije spriječiti da bez odgode pusti na slobodu osobu na koju se takva mjera odnosi.
5.

Izreka te odluke glasi kako slijedi: „Članak 1. Casino […] i sva društva koja su izravno ili neizravno pod njegovim nadzorom dužni su dopustiti provođenje pretrage koja se odnosi na moguće sudjelovanje u usklađenom djelovanju koje je protivno članku 101. [UFEU‑a] na tržištima opskrbe robom široke potrošnje, na tržištu prodaje usluga proizvođačima proizvoda zaštićenih žigom i na tržištima prodaje robe široke potrošnje potrošačima. Ta usklađena djelovanja uključuju: (a) razmjene informacija od 2015. između poduzetnika i/ili udruženja poduzetnika, osobito ICDC‑a […], i/ili njegovih članova, osobito Casina i AgeCorea i/ili njihovih članova, osobito Intermarchéa, u pogledu popusta koje su ostvarili na tržištima opskrbe robom široke potrošnje u sektorima prehrambenih proizvoda, higijenskih proizvoda i proizvoda za čišćenje te cijena na tržištu prodaje usluga proizvođačima proizvoda zaštićenih žigom u sektorima prehrambenih proizvoda, higijenskih proizvoda i proizvoda za čišćenje, u nekoliko država članica Europske unije, osobito u Francuskoj, i (b) razmjene informacija barem od 2016. između Casina i Intermarchéa u pogledu njihovih budućih poslovnih strategija, osobito u odnosu na asortiman, razvoj trgovina, e‑trgovinu i promidžbenu politiku na tržištima opskrbe robom široke potrošnje i na tržištima prodaje robe široke potrošnje potrošačima u Francuskoj. Ta se pretraga može obaviti u bilo kojem prostoru poduzetnika […]. Casino ovlašćuje dužnosnike i druge osobe koje je Komisija zadužila da provedu pretragu te dužnosnike i ostale osobe, koje je tijelo dotične države članice nadležno za tržišno natjecanje ovlastilo da im pomogne ili koje je potonje tijelo imenovalo u tu svrhu, da pristupe svim prostorima i prijevoznim sredstvima tijekom uobičajenog radnog vremena ureda. Dopušta da se pregledaju poslovne knjige i svi drugi poslovni dokumenti, neovisno o njihovu obliku, ako to dužnosnici i druge ovlaštene osobe zatraže, te im omogućuje da ih pregledaju na licu mjesta i da uzmu ili dobiju u bilo kojem obliku presliku ili izvadak iz tih knjiga ili dokumenata. Dopušta da se tijekom trajanja pretrage i ako je to u tu svrhu potrebno zapečate svi poslovni prostori i knjige ili dokumenti. Casino neposredno na licu mjesta daje usmena objašnjenja u vezi s predmetom i svrhom pretrage ako to dužnosnici ili osoblje zatraže, i ovlašćuje svakog zastupnika ili člana osoblja na davanje takvih objašnjenja. Dopušta da se ta objašnjenja pohrane u svim mogućim oblicima. Članak 2. Pretraga može započeti 20. veljače 2017. ili ubrzo nakon toga. Članak 3. Casino i sva društva koja su izravno ili neizravno pod njegovim nadzorom adresati su ove odluke. Ta se odluka netom prije pretrage dostavlja poduzetniku koji je njezin adresat na temelju članka 297. stavka 2. [UFEU‑a].”
2.

To su u biti glavna pitanja koja se postavljaju u ovim spojenim predmetima koji se odnose na dvije žalbe koje su podnijeli Europska komisija u predmetu C‑439/20 P, odnosno Vijeće Europske unije u predmetu C‑441/20 P ( 2 ) (u daljnjem tekstu: institucije), kojima navedene institucije zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 8. srpnja 2020., Jiangsu Seraphim Solar System/Komisija (T‑110/17, EU:T:2020:315, u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je prihvaćena tužba društva Jiangsu Seraphim Solar System Co Ltd (u daljnjem tekstu: Jiangsu) podnesena radi djelomičnog poništenja Provedbene uredbe (EU) 2016/2146 ( 3 ) (u daljnjem tekstu: sporna uredba) u dijelu u kojem se odnosi na to društvo.