Presuda Suda (veliko vijeće) od 8. rujna 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Recorded Artists Actors Performers Ltd protiv Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

(Predmet C-265/19) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Intelektualno vlasništvo - Prava srodna autorskom pravu - Direktiva 2006/115/EZ - Članak 8. stavak 2. - Korištenje fonograma u Uniji - Pravo umjetnika izvođača na pravičnu naknadu koju dijele s proizvođačima fonograma - Primjenjivost na državljane trećih država - Ugovor o izvedbama i fonogramima - Članci 4. i 15. - Rezerve koje su izjavile treće države - Ograničenja prava na pravičnu naknadu koja na temelju reciprociteta mogu proizići iz tih rezervi za državljane trećih država u Uniji - Članak 17. stavak 2. i članak 52. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima - Temeljno pravo na zaštitu intelektualnog vlasništva - Zahtjev prema kojem svako ograničenje mora biti predviđeno zakonom, poštovati bit temeljnog prava i biti proporcionalno - Podjela nadležnosti između Unije i država članica u pogledu utvrđivanja tih ograničenja - Podjela nadležnosti u odnosima s trećim državama - Članak 3. stavak 2. UFEU a - Isključiva nadležnost Unije)

(2020/C 378/13)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Recorded Artists Actors Performers Ltd

Tuženici: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Ireland, Attorney General

Izreka

1. Članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe te o određenim autorskom pravu srodnim pravima u području intelektualnog vlasništva, u vezi s člankom 4. stavkom 1. i člankom 15. stavkom 1. Ugovora o izvedbama i fonogramima Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo, treba tumačiti na način da mu se protivi to da država članica – u okviru prenošenja u svoje zakonodavstvo pojma „odnosni umjetnici izvođači” iz spomenutog članka 8. stavka 2., kojim se označavaju umjetnici koji imaju pravo na u njoj navedeni dio jedinstvene pravične naknade – isključi umjetnike državljane država izvan Europskog gospodarskog prostora (EGP), osim onih s prebivalištem odnosno boravištem u EGP-u i onih koji su stvaranju fonograma doprinijeli na području EGP-a.

2. Članak 15. stavak 3. Ugovora o izvedbama i fonogramima Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO) i članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115 u sadašnjem stanju prava Unije treba tumačiti na način da rezerve koje su na temelju prvonavedene odredbe izjavile treće države – učinak kojih je ograničavanje prava na jedinstvenu pravičnu naknadu iz članka 15. stavka 1. Ugovora o izvedbama i fonogramima WIPO-a na njihovu državnom području – ne dovode u Europskoj uniji do ograničenja prava iz tog članka 8. stavka 2. u pogledu državljana tih trećih država, iako takva ograničenja može uvesti zakonodavac Unije, pod uvjetom da su u skladu sa zahtjevima iz članka 52. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Prema tome, navedenom se članku 8. stavku 2. protivi to da država članica ograniči pravo na jedinstvenu pravičnu naknadu u pogledu umjetnika izvođača i proizvođača fonograma koji su državljani spomenutih trećih država.

3. Članak 8. stavak 2. Direktive 2006/115 treba tumačiti na način da mu se protivi ograničavanje u njemu predviđenog prava na jedinstvenu pravičnu naknadu samo na odnosnog proizvođača fonograma, koji primljenu naknadu ne dijeli s umjetnikom izvođačem koji je doprinio stvaranju tog fonograma.

(1) SL C 206, 17. 6. 2019.