Članak 1. stavci 1. do 3. Direktive 89/665 o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66, i članak 1. stavci 1. do 3. Direktive 92/13 o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protive nacionalni propisi koji dopuštenost svakog pravnog sredstava protiv akta javnog naručitelja uvjetuju obvezom da njegov podnositelj pruži jamstvo dobrog postupanja u korist javnog naručitelja jer se to jamstvo mora vratiti podnositelju bez obzira na ishod pravnog sredstva.

Naime, iako spomenuto jamstvo dobrog ponašanja, kao prethodni uvjet ispitivanja pravnog sredstva, predstavlja ograničenje prava na djelotvoran pravni lijek pred sudom u smislu članka 47. Povelje, ono je jasno i precizno utvrđeno zakonom i ne ugrožava bit prava na djelotvoran pravni lijek, s obzirom na to da to javni naručitelj u svakom slučaju ne može zadržati to jamstvo, bez obzira na ishod pravnog sredstva. Osim toga, njime se želi ostvariti legitimni cilj, s obzirom na to da je riječ o mjeri kojom se obeshrabruje zloporaba pravnih sredstava i osigurava svim osobama, u interesu dobrog sudovanja, ispitivanje njihovih pravnih sredstava u što je kraćem mogućem roku, u skladu s člankom 47. prvim i drugim stavcima Povelje.

Naposljetku, ono se nalazi u okviru razumne proporcionalnosti između uporabljenih sredstava i željenog cilja. Naime, obvezom pružanja jamstva dobrog ponašanja može se ostvariti postavljeni cilj borbe protiv zloporabe pravnih sredstava jer ono predstavlja financijski teret za zainteresiranu osobu, bilo da on izvrši bankovni prijenos ili položi bankarsku garanciju. Mobilizacija tako velikog iznosa bankovnim prijenosom kao i nužnost poduzimanja mjera potrebnih za izdavanje bankarske garancije i plaćanja troškova povezanih s tim izdavanjem navest će podnositelje prigovora da s određenom pažnjom donose odluku o pokretanju postupka. Osim toga, budući da jamstvo dobrog postupanja zahvaća sredstva ili barem kreditne mogućnosti zainteresiranih osoba dok ne bude vraćeno, ono ih može navesti da postupaju s pažnjom u okviru postupaka koje pokreću, u skladu sa zahtjevom brzog preispitivanja odluka javnih naručitelja iz članka 1. stavka 1. Direktive 89/665 i članka 1. stavka 1. Direktive 92/13. Osim toga, budući da više nije moguće automatsko i bezuvjetno zadržavanje jamstva dobrog postupanja od strane javnog naručitelja i njegovo plaćanje na prvi poziv, ne može se smatrati da sama obveza njegovog pružanja, kao uvjet dopuštenosti pravnog sredstva, prelazi ono što je nužno za postizanje cilja borbe protiv zloporabe pravih sredstava koji se njome nastoji postići. Naime, jamstvo dobrog postupanja u visini od 1 % vrijednosti ugovora o javnoj nabavi, koje je ograničeno ovisno o vrsti javne nabave, ostaje skromno, osobito za ponuditelje koji obično moraju dokazati određenu financijsku sposobnost. Nadalje, ta garancija može se, u svakom slučaju, pružiti u obliku bankarske garancije. Konačno, ona se mora položiti samo za razdoblje između pokretanja postupka pravne zaštite i njegova konačnog rješavanja.

(t. 49., 50., 54.‑57., 59.‑61., 63. i izreka)