ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ako je moguć polazak i iz druge zračne luke, je li tada relevantno samo to da polazak nije više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska, neovisno o duljini putovanja putnika do zračne luke ili i vremensko odstupanje valja izračunati uzimajući u obzir putovanje putnika do zračne luke?
C 54/32

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. studenoga 2019. uputio Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španjolska) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) protiv BT

(predmet C-843/19)

(2020/C 54/34)

Jezik postupka: španjolski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Druga stranka u žalbenom postupku: BT

Prethodno pitanje

Protivi li se pravu Unije nacionalno pravilo poput članka 208. stavka 1. točke (c) Leya General de la Seguridad Social (Opći zakon o socijalnoj sigurnosti) iz 2015., kojim se u pogledu svih osoba osiguranih u općem sustavu zahtijeva da, kako bi se mogle dobrovoljno prijevremeno umiroviti, iznos ostvarene mirovine, izračunan u skladu s redovnim sustavom bez dodataka do najniže mirovine, bude barem jednak iznosu najniže mirovine, s obzirom na to da se njime neizravno diskriminiraju žene osigurane u općem sustavu jer se primjenjuje na znatno veći broj žena nego muškaraca?
1.

Treba li odredbe članka 9. stavka 1. točke (c) Direktive 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. (1). tumačiti na način da im se protivi to da države članice dopuštaju uporabu sredstava, mjera ili metoda za hvatanje ili ubijanje koje mogu dovesti do sporednog ulova, pa makar to bilo u minimalnom opsegu i strogo privremeno? Ako je potrebno, koji se kriteriji, koji se među ostalim odnose na ograničeni razmjer ili opseg tih sporednih ulova, na dozvoljeni način lova koji u načelu nije poguban i na obvezu da se slučajno uhvaćene jedinke oslobode a da im se pritom ne nanese ozbiljna šteta, mogu primijeniti da bi se kriterij selektivnosti iz tih odredbi smatrao ispunjenim?
C 45/16

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. listopada 2019. uputio Finanzgericht Köln (Njemačka) - The North of England P & I Association Ltd., također kao pravni sljednik društva Marine Shipping Mutual Insurance Company, protiv Bundeszentralamt für Steuern

(predmet C-786/19)

(2020/C 45/14)

Jezik postupka: njemački

Sud koji je uputio zahtjev

Finanzgericht Köln

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: The North of England P & I Association Ltd., također kao pravni sljednik društva Marine Shipping Mutual Insurance Company

Tuženik: Bundeszentralamt für Steuern

Prethodno pitanje

Treba li članak 2. točku (d) drugu alineju u vezi s člankom 25. stavkom 1. prvim dijelom rečenice Direktive 88/357/EEZ (1) odnosno člankom 46. stavkom 2. Direktive 92/49/EEZ (2) u pogledu određivanja države članice u kojoj se nalazi rizik tumačiti na način da je pritom u slučajevima zaštite od rizika koji su povezani s upravljanjem pomorskim plovilom riječ o državi u kojoj je pomorsko plovilo upisano u službeni registar u svrhu dokazivanja vlasništva ili o državi pod čijom zastavom plovi pomorsko plovilo?

(1) Druga Direktiva Vijeća 88/357/EEZ od 22. lipnja 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na izravno osiguranje osim životnog osiguranja, koja propisuje odredbe kako bi se olakšalo učinkovito ostvarivanje slobode pružanja usluga i izmjeni Direktive 73/239/EEZ (SL 1988., L 172, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 16.)

(2) Direktiva Vijeća 92/49/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa koji se odnose na izravno osiguranje osim životnog osiguranja te kojom se izmjenjuje Direktiva 73/239/EEZ i Direktiva 88/357/EEZ (Treća direktiva o neživotnom osiguranju) (SL 1992., L 228, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 30.)
5.

Peti žalbeni razlog: sporna Odluka 2016 C(2016)6950 ne može se ukinuti samo zbog navodne formalne pogreške Čak i ako bi sporna Odluka 2016 C(2016)6950 bila formalno nezakonita (quod non), to ne bi dovelo do poništenja odluke jer se materijalno pravilne odluke u skladu s člankom 263. stavkom 2. UFEU-a u načelu ne mogu poništiti samo zbog eventualnih formalnih pogrešaka.
1.

Je li u slučaju štrajka riječ o otkazivanju ili dužem kašnjenju leta u dolasku do kojeg je došlo zbog izvanrednih okolnosti u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe (EZ) br. 261/2004 (1), čak i ako štrajk nije izravno utjecao na sporni let koji se mogao izvesti kako je predviđeno redom letenja, ali zbog mjera reorganizacije plana letenja koje provodi zračni prijevoznik zbog štrajka (u ovom slučaju: korištenje zrakoplova namijenjenog letu radi uklanjanja posljedica štrajka) dođe do otkazivanja, odnosno kašnjenja?
3.

Treba li članak 2. točku 11. Direktive 2011/83 i članak 2. točku 1. Direktive (EU) 2019/770 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2019. (2) tumačiti na način da „digitalni sadržaj” u smislu članka 2. točke 11. Direktive 2011/83 i članka 2. točke 1. Direktive 2019/770 mogu sačinjavati i one datoteke koje se isporučuju kao zasebna usluga u okviru ukupne usluge koja se prvenstveno izvršava kao „digitalna usluga” u smislu članka 2. točke 2. Direktive 2019/770, što dovodi do toga da poduzetnik na temelju članka 16. točke (m) Direktive 2011/83 može dovesti do prestanka prava odustajanja u pogledu zasebne usluge, ali potrošač može, ako poduzetnik u tome ne uspije, u cijelosti opozvati ugovor i, s obzirom na članak 14. stavak 4. točku (b) podtočku ii. Direktive 2011/83, ne treba platiti nikakvu kompenzaciju za te zasebne usluge?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. listopada 2019. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – JCM Europe (UK) Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(predmet C-760/19.)

(2020/C 19/19)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: JCM Europe (UK) Ltd

Protivna stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodno pitanje

1. Je li Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/1760 оd 28. rujna 2016. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (1) nevaljana u dijelu u kojem razvrstava jedinicu za kontrolu novčanica i spremnike za gotovinu navedene u toj uredbi u oznaku KN 84729070, a ne u oznaku KN 903149 90?

2. Konkretno, je li Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/1760 nevaljana u dijelu u kojem: a) neovlašteno ograničava područje primjene tarifnog broja 9031; b) neovlašteno proširuje područje primjene tarifnog broja 8472; c) uzima u obzir nedopuštene elemente; d) pri razvrstavanju proizvoda opisanog u toj uredbi ne uzima u obzir Napomene s objašnjenjem, tarifne brojeve KN i/ili Opća pravila za tumačenje.

(1) SL 2016., L 269, str. 6.
1.

Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima1, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva? Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?
4.

Treba li smatrati da je u skladu sa svrhom Direktive Vijeća 1999/70/EZ radni odnos bez vremenskog ograničenja, čije je trajanje, u skladu s presudom Suda Europske unije […] u predmetu C-677/16 (2), neuobičajeno dugo te ga poslodavac može u potpunosti slobodno odrediti, bez ikakva ograničenja ili opravdanja, a da radnik pritom ne može predvidjeti kad će taj odnos prestati te se on može obnavljati do njegova umirovljenja, ili treba smatrati da dolazi do zlouporabe tog radnog odnosa?
3.

Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU-a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da mu se protivi propis poput onog iz provedbenih akata navedene uredbe sa zakonskom snagom i, konkretno, izvješća Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 od 1. prosinca 2017., koji u utvrđenoj provedbi članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017. i u skladu s onim što je predviđeno člankom 4. prvim odlomkom ugovora o koncesiji za priređivanje nacionalne instant lutrije, kojim je predviđena mogućnost obnove te koncesije najviše jedanput, ponovno određuje krajnji rok koncesije do 30. rujna 2028.; u svakom slučaju ne dovodeći u pitanje ono što je predviđeno istim člankom 4. s obzirom na podjelu trajanja koncesije na dva razdoblja, od pet i četiri godine (dakle, nakon isteka prvog razdoblja od pet godina koje počinje 1. listopada 2019., nastavak za dodatne četiri godine do isteka 30. rujna 2028. uvjetovan je pozitivnom ocjenom o tijeku priređivanja koju će Agencija za carine i monopole iznijeti do 30. ožujka 2024.); koji propisuje da je društvo dužno uplatiti iznos od 50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; iznos od 300 milijuna eura do 30. travnja 2018. i iznos od 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.; — što se predvidjelo prije isteka izvornog roka isteka te koncesije (izvješće Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 doneseno je 1. prosinca 2017., dok je ugovor o koncesiji trebao isteći 30. rujna 2019.); — čime se osiguralo […] ranije plaćanje iznosa od 800 milijuna eura u ranijim rokovima (50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; 300 milijuna eura do 30. travnja 2018.; 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.) u odnosu na istek ugovora (30. rujna 2019.); — čime se odredila […] potencijalna izmjena ukupnog iznosa dugovanog plaćanja s obzirom na njegovu skupoću, zato što je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica?
1.

Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva? Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. rujna 2019. uputio Cour constitutionnelle (Belgija) – Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL protiv Conseil des ministres

(predmet C-718/19)

(2019/C 413/35)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Cour constitutionnelle

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

Tuženik: Conseil des ministres

Prethodna pitanja

1. Treba li pravo Unije, i konkretnije članke 20. i 21. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i Direktivu 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (1) tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se na građane Unije i članove njihovih obitelji primjenjuju odredbe slične onima kojima se u pogledu državljana trećih zemalja prenosi članak 7. stavak 3. Direktive 2008/115/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2008. o zajedničkim standardima i postupcima država članica za vraćanje državljana trećih zemalja s nezakonitim boravkom, odnosno odredbe kojima se omogućava da se građanina Unije ili člana njegove obitelji obveže da postupa u skladu s preventivnim mjerama s ciljem sprečavanja bilo kakve opasnosti od bijega tijekom razdoblja koje mu je dodijeljeno da napusti državno područje nakon donošenja odluke o prestanku boravka zbog razloga javnog poretka ili tijekom produljenja tog razdoblja?

2. Treba li pravo Unije, i konkretnije članke 20. i 21. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i Direktivu 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ tumačiti na način da im se protivi nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se na građane Unije i članove njihovih obitelji koji nisu postupili u skladu s odlukom o prestanku boravka zbog razloga javnog poretka ili javne sigurnosti primjenjuje odredba jednaka onoj koja se primjenjuje na državljane trećih zemalja koji se nalaze u istoj situaciji, što se tiče najduljeg roka zadržavanja radi udaljavanja, to jest osam mjeseci?

(1) SL 2004, L 158, str. 77.
3.

Je li za određivanje svojstva radnika za potrebe Direktive 2003/88/EZ relevantno to da pretpostavljeni poslodavac nije obvezan pojedincu u pitanju nuditi zadatke, to jest da mu ih nudi „po potrebi”; i/ili da ih pojedinac u pitanju nije dužan prihvatiti, to jest da „uvijek podliježu apsolutnom pravu dostavljača da ne prihvati ponuđeni posao”?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. listopada 2019. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – TKF protiv Department of Justice for Northern Ireland

(predmet C-729/19)

(2019/C 423/34)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal in Northern Ireland

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: TKF

Tuženik: Department of Justice for Northern Ireland

Prethodna pitanja

i. Treba li članak 75. stavak 2. Uredbe o uzdržavanju (EZ) br. 4/2009 (1) tumačiti na način da se primjenjuje samo na „odluke” donesene u državama koje su u trenutku njihova donošenja bile države članice Europske unije?

ii. Uzimajući u obzir činjenicu da je Poljska danas država članica Europske unije koju obvezuje Haški protokol, mogu li se odluke o uzdržavanju, koje je 1999. i 2003., odnosno prije nego što je Poljska postala država članica Europske unije, donio sud u toj državi članici, sada registrirati i izvršiti u drugoj državi članici Europske unije u skladu s bilo kojim dijelom Uredbe (EZ) br. 4/2009 (Uredbe o uzdržavanju), a posebno: (a) člankom 75. stavkom 3. i člankom 56. Uredbe o uzdržavanju; (b) člankom 75. stavkom 2. i odjeljkom 2. poglavlja IV. Uredbe o uzdržavanju; (c) člankom 75. stavkom 2. točkom (a) i odjeljkom 3. poglavlja IV. Uredbe o uzdržavanju; (d) bilo kojom drugom odredbom Uredbe?

(1) Uredba Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL 2009., L 7, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138. i ispravak SL 2013., L 281, str. 29.)
—

utvrditi da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU-a i članaka 3. i 4. Odluke Komisije (EU) 2016/1385 od 1. listopada 2014. o državnoj potpori SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) koju su provela nadležna tijela Kastilje-La Manche za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (1) (SL 2016., L 222, str. 52.) jer nije unutar predviđenih rokova donijela sve potrebne mjere kako bi od glavnog korisnika, društva Telecom Castilla-La Mancha S.A., osigurala povrat državne potpore koja je člankom 1. te odluke proglašena nezakonitom i nespojivom s unutarnjim tržištem, jer nije dokazala da je obustavila isplatu svih neisplaćenih iznosa navedene potpore i jer nije unutar predviđenog roka obavijestila Komisiju o mjerama koje je donijela radi ispunjenja obveza iz te odluke.
1.

Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (1), a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) u svojim presudama 44 do 49 od 23. siječnja 2019. kao nedvosmislen kriterij određuje da je u potrošačkim ugovorima o hipotekarnom kreditu nepoštena ona odredba o kojoj se nije pregovaralo i kojom se određuje da sve troškove ugovaranja hipotekarnog kredita treba snositi korisnik kredita, uz raspodjelu različitih iznosa uključenih u navedenu nepoštenu odredbu koja je proglašena ništavom, između banke kao pružatelja usluge i potrošača kao korisnika kredita, kako bi se ograničio povrat neopravdano plaćenih iznosa primjenom nacionalnog zakonodavstva? Je li, radi očuvanja zaštite potrošača i korisnika i poštovanja sudske prakse koja je razvija, u skladu s pravom Unije, Direktivom Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, a osobito njezinim člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1., to što Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) logički tumači odredbu koja je ništava zbog svoje nepoštenosti ako njezino ukidanje i učinci ne utječu na mogućnost daljnjeg postojanja ugovora o kreditu osiguranog hipotekom?
C 399/27

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. kolovoza 2019. uputio Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) – RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA protiv Município de Peso da Régua

(predmet C-643/19)

(2019/C 399/31)

Jezik postupka: portugalski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal Central Administrativo Norte

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: RESOPRE – Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA

Prostustranka: Município de Peso da Régua

Druge stranke u postupku: DATAREDE – Sistemas de Dados e Comunicações, SA, Alexandre Barbosa Borgesm, SA, Fernando L. Gaspar – Sinalização e Equipamentos Rodoviários, SA

Prethodno pitanje

Dopušta li pravo Europske unije (osobito članak 56. stavak 1. i članak 60. stavak 4. Direktive 2014/24/EU (1) i načelo slobodnog tržišnog natjecanja) to da se u uputama za ponuditelje – koje se odnose na postupak javne nabave prije sklapanja ugovora o koncesiji za upravljanje zemljišnim česticama radi postavljanja [uređaja za naplatu parkiranja], upravljanja [tim uređajima] i nadzora poštovanja pravila predviđenih važećom općinskom odlukom o naplatnim parkirališnim zonama ograničenog trajanja – od ponuditelja zahtijeva da dostave računalni program i opremu (uređaj za naplatu parkiranja) kako bi dokazali da ispunjavaju modalitete i uvjete iz specifikacija javne nabave kao i to da ponuda ima određene karakteristike te se predviđa kriterij za dodjelu ugovora koji se odnosi na čimbenik „tehnička i funkcionalna prikladnost rješenja”, koji treba ocijeniti s obzirom na to dokazivanje (vidjeti točke 16. i 17. uputa za ponuditelje)?

(1) Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL 2014., L 94, str. 65. i ispravak SL 2016., L 311, str. 26.)
6.

Člankom 1. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 91/2009 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih željeznih ili čeličnih elemenata za pričvršćivanje podrijetlom iz Narodne Republike Kine (u izmijenjenoj verziji) propisuje se da se primjena pojedinačnih stopa pristojbe od 64,4 % na trgovačko društvo Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo City uvjetuje dostavljanjem carinskim tijelima država članica valjanog računa koji mora biti u skladu sa zahtjevima određenima u Prilogu II. te da se u slučaju da račun nije dostavljen primjenjuje stopa pristojbe koja se primjenjuje na sva ostala trgovačka društva. Može li se pojedinačna stopa pristojbe prilikom naknadne naplate antidampinških pristojbi zbog OLAF-ove istrage prema načelu savjesnosti i poštenja ipak dodijeliti u korist podnositelja prijave ako je OLAF utvrdio da dotični elementi za pričvršćivanje nisu, kao što je navedeno, indonezijskog podrijetla, nego ih je proizvelo poduzeće Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd. u Kini, ali se ne može dostaviti račun s podacima koji su nužni za primjenu pojedinačne stope pristojbe jer su izvoznici postupali upravo s namjerom prijevare tijela država članica?
2.

U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, imaju li putnici pravo na odštetu iz članka 7. Uredbe 261/2004 (1) u slučaju u kojem se let sastoji od više povezanih letova i, kao posljedica kraćeg kašnjenja (manjeg od tri sata) jednog od letova, dolazi do dužeg kašnjenja (većeg od tri sata) u dolasku na konačno odredište zbog propuštanja jednog od povezanih letova? U slučaju potvrdnog odgovora, ako se stvarni zračni prijevoznici koji izvode različite letove razlikuju, je li novčanu naknadu iz članka 7. Uredbe 261/2004 obvezan platiti stvarni zračni prijevoznik na čijem je letu došlo do kraćeg kašnjenja (manjeg od tri sata), ali zbog kojeg je došlo do propuštanja povezanog leta i stoga do dužeg kašnjenja (većeg od tri sata) u dolasku na konačno odredište?
1.

Treba li članak 14. stavak 3. Direktive 2003/6/EZ (1), s obzirom na to da se on i dalje primjenjuje ratione temporis, i članak 30. stavak 1. točku (b) Uredbe (EU) br. 596/2014 (2), tumačiti na način da dopuštaju državama članicama da ne sankcioniraju one koji odbiju odgovoriti na pitanja nadležnog tijela iz kojih može proizaći njihova odgovornosti za protupravnu radnju koja je kažnjiva administrativnim sankcijama „kaznenopravne” prirode?
—

Podredno tomu, Komisija tvrdi da čak i ako je Opći sud pravilno zaključio da dodjela naknade štete nije predstavljala buduće učinke situacije koja nastaje prije pristupanja (quod non), svejedno se na dodijeljenu naknadu štete primjenjivalo pravo Unije s obzirom na to da je Europski sporazum iz 1995., koji je dio prava Unije, bio primjenjiv na sve događaje, koji dovode do te naknade štete, koji su nastali prije pristupanja.