Žalba koju su 8. prosinca 2021. podnijeli Jérôme Rivière i dr. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 6. listopada 2021. u predmetu T-88/20, Rivière i dr./Parlament

(Predmet C-767/21 P)

(2022/C 109/23)

Jezik postupka: francuski

Stranke

Žalitelji: Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck, Philippe Olivier (zastupnik: F. Wagner, odvjetnik)

Druga stranka u postupku: Europski parlament

Žalbeni zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine presudu Općeg suda Europske unije od 6. listopada 2021. u predmetu T-88/20, Rivière i dr./Parlament;

— na temelju članaka 263. i 277. UFEU-a, proglasi zahtjev dopuštenim;

— posljedično, utvrdi nepostojanje pravne osnove za usmenu odluku predsjednika Europskog parlamenta od 13. siječnja 2020. i poništi tu odluku;

— naloži Europskom parlamentu snošenje svih troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

U prilog osnovanosti žalbe žalitelji ističu dva žalbena razloga.

Prvi žalbeni razlog temelji se na iskrivljavanju činjenica i pogrešci u njihovoj pravnoj kvalifikaciji. Među ostalim, žalitelji ističu da su činjenice iskrivljene u drugoj rečenici točke 38. presude. Osporavana mjera imala je za praktičan učinak oduzimanje riječi zastupnicima koji su odbijali ukloniti svoju zastavu. To iskrivljavanje činjenica dovelo je do toga da je Opći sud zanemario drugu posljedicu odluke od 13. siječnja 2020. Prema tome, taj sud počinio je pogrešku u pravnoj kvalifikaciji činjenica. On nije u uzeo u obzir činjenicu da je zastupniku oduzeto pravo na uzimanje riječi, koje je jedno od ključnih elemenata u izvršavanju njegova mandata.

Drugi žalbeni razlog temelji se na povredi članka 10. Poslovnika Europskog parlamenta te na iskrivljavanju prava i činjenica i očitoj pogrešci u ocjeni. Žalitelji smatraju da je Opći sud morao analizirati, redom, je li zastavica koju koriste zastupnici natpis, narušava li isticanje te zastave red na sjednici odnosno predstavlja li neprimjereno ponašanje i ugrožava li neometani rad Parlamenta, kako bi iz stoga izveo pravne posljedice. U okviru usporedbe s drugim službenim jezicima Unije, Opći sud povrijedio je članak 1. Uredbe br. 1. od 15. travnja 1958. o određivanju jezika koji se koriste u Europskoj ekonomskoj zajednici (1), u kojem se francuski proglašava službenim jezikom i radnim jezikom institucija Europske unije, pa prema tome i Parlamenta. Kad je riječ o francuskim zastupnicima, članak 10. Poslovnika treba tumačiti u skladu s dosegom koji ima u francuskoj jezičnoj verziji.

Također, Opći sud nije analizirao izraz „[z]astupnici ne smiju isticati natpise” niti je proveo analizu članka 10. stavka 3. u kontekstu cjelokupnog tog članka, osobito njegova stavka 2. U odgovoru na prigovor nezakonitosti istaknut je dokaz o tome da se isticanjem zastave nije remetio red s obzirom na to da su zastupnici smjeli isticati europske zastavice i da je belgijski zastupnik Guy Verhofstadt mogao izlagati s takvom zastavicom pred sobom.

Opći je sud – time što je u točkama 43. do 49. svoje presude iznio argumentaciju koju je doslovno preuzeo od Parlamenta, iako se odnosila na pravno pitanje različito od članka 10., te time što se oslonio na članak 171. Poslovnika, naslovljen Raspodjela vremena za izlaganje i popis govornika, kako bi istaknuo jednakost zastupnika u pogledu vremena za izlaganje – članku 10. dodao predmet koji on nema. Riječ je o iskrivljavanju teksta koje je dovelo do toga da je Opći sud navedenom članku pripisao pravne učinke koje on nema. Prema mišljenju žaliteljâ, odluka od 13. siječnja 2020. proizvela je više pravnih učinaka koji mogu utjecati na uvjete pod kojima žalitelji izvršavaju svoj mandat, bitno mijenjajući njihov pravni položaj. Mjera stoga predstavlja akt koji se može pobijati, a presudu valja ukinuti.

(1) SL 17 od 6. 10. 1958., str. 385. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 3., str. 3.)