S obzirom na ta načela, Opći sud mora, dakle, u načelu cjelovito provjeriti pitanje je li Vijeće ispunilo svoju obvezu pažljivog i nepristranog ispitivanja na način da se uvjerilo da je kaznene postupke protiv dotičnog tužitelja moglo smatrati pouzdanima. Konkretno, taj nadzor podrazumijeva provjeru je li Vijeće s pravom procijenilo da raspolaže s dovoljno elemenata za zaključak da je to ovdje bio slučaj, unatoč suprotnim navodima tužitelja.

S druge strane, ako postojanje sudskih postupaka koji su u tijeku u Egiptu predstavlja načelno dovoljno čvrstu činjeničnu osnovu za uvrštenje osoba na popis u Prilogu Odluci 2011/172 kao i za njegovo produljenje, to nije slučaj kada Vijeće treba razumno pretpostaviti da odluka donesena nakon okončanja tih postupaka neće biti pouzdana, tim više što načelno nije na Vijeću da ocjenjuje točnost i relevantnost elemenata na kojima se ti postupci temelje.

Obilježja sustava iz Odluke 2011/172 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu ne opravdavaju iznimku od opće obveze Vijeća da prilikom donošenja mjera ograničavanja poštuje temeljna prava koja su sastavni dio pravnog poretka Unije, a koja bi imala za posljedicu to da ga se izuzme iz svake provjere zaštite temeljnih prava zajamčenih u Egiptu.

Što se konkretnije tiče prava na pošteno suđenje i na poštovanje pretpostavke nedužnosti, valja navesti da ono zauzima, osobito u kaznenim stvarima, važno mjesto u demokratskom društvu. Isto tako, načela neovisnosti i nepristranosti pravosuđa kao i pravo na djelotvoran sudski nadzor predstavljaju standarde bitne za poštovanje vladavine prava koja sama čini jednu od glavnih vrijednosti na kojima se temelji Unija, kao što to proizlazi iz članka 2. UEU-a, preambula UEU-a i Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Zahtjevima koji proizlaze iz prava na pošteno suđenje i na poštovanje pretpostavke nedužnosti nastoji se osobito u kaznenim stvarima zajamčiti da odluka kojom će se konačno odlučiti o osnovanosti optužbi protiv predmetne osobe bude vjerodostojna te izbjeći uskraćivanje ili proizvoljnost sudske zaštite na temelju te odluke, što bi bilo nijekanje sâmo vladavine prava.

Poštovanje načela vladavine prava, ljudskih prava i ljudskog dostojanstva obvezno je za svako djelovanje Unije, što uključuje i područje zajedničke vanjske i sigurnosne politike, kao što to proizlazi iz odredaba članka 21. stavka 1. prvog podstavka, članka 21. stavka 2. točke (b), članka 21. stavka 3. i članka 23. UEU-a.

Stoga odluke 2015/486, 2016/411 i 2017/496, kojima je samo produljeno važenje Odluke 2011/172 i koje pripadaju istoj politici kojom se, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 1. potonje odluke, namjerava podržati postupak političke i ekonomske stabilizacije Egipta uz poštovanje vladavine prava i temeljnih prava, ispunjavaju te zahtjeve.

U okviru sustava mjera ograničavanja propisanih Odlukom 2011/172 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu, pojam protupravnog prisvajanja državnih sredstava u smislu njezina članka 1. stavka 1. obuhvaća svako nezakonito korištenje sredstvima koja stoje na raspolaganju javnim tijelima ili su stavljena pod njihov nadzor i to u svrhe kojima ona nisu namijenjena, osobito u one privatne, a iz kojeg proizlazi procjenjiva financijska šteta za navedena javna tijela.

Sudovi Unije moraju sukladno nadležnostima koje imaju na osnovi UFEU-a osigurati u načelu cjelovit nadzor zakonitosti svih akata Unije u pogledu temeljnih prava koja čine dio pravnog poretka Unije, što osobito obuhvaća poštovanje prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.

Konkretno, u okviru postupka koji se odnosi na donošenje odluke o uvrštenju osobe na popis osoba i subjekata čija se imovina zamrzava ili odluke o produljenju tog uvrštenja, poštovanje prava obrane nalaže da nadležno tijelo Unije priopći osobi, koje se to tiče, dokaze kojima to tijelo raspolaže protiv te osobe, a na kojima temelji svoju odluku, i to kako bi ta osoba mogla obraniti svoja prava u najboljim mogućim uvjetima i odlučiti, uz potpuno poznavanje činjenica, ima li svrhe obratiti se sudu Unije. Usto, u trenutku tog priopćenja nadležno tijelo Unije mora omogućiti toj osobi da se djelotvorno izjasni o tvrdnjama navedenim u konkretnom slučaju. Naposljetku, kada se radi o odluci o zadržavanju imena dotične osobe na takvom popisu, poštovanje te dvostruke postupovne obveze mora, protivno onomu što je slučaj za inicijalni upis, prethoditi donošenju te odluke. Međutim, ta dvostruka postupovna obveza ne nameće se kada se u okviru produljenja uvrštenja dotičnih osoba nadležno tijelo osloni na nove dokaze. Osim toga, dotične osobe imaju u svakom slučaju trajno pravo podnošenja očitovanja, osobito prilikom periodičnih ponovnih razmatranja mjera ograničavanja koje se odnose na njih.

U vezi s time treba navesti da je pravo na saslušanje povezano s obvezom nadležnog tijela da obrazloži svoju odluku tako da u njoj utvrdi individualne, specifične i konkretne razloge zbog kojih nadležne vlasti smatraju da se na dotičnu osobu trebaju i dalje primjenjivati mjere ograničavanja unatoč mogućim oslobađajućim dokazima koje je ta osoba podnijela.

Usto, valja uzeti u obzir činjenicu da postojanje kršenja prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu mora biti procijenjeno ovisno o okolnostima svojstvenima svakom pojedinom slučaju, osobito o prirodi predmetnog akta, kontekstu njegova donošenja i pravnim pravilima koja uređuju predmetno područje.

U situaciji kada se razlog za uvrštenje tužitelja temelji na postojanju sudskih postupaka u tijeku, na Vijeću je, osobito prilikom periodičnog preispitivanja tog uvrštenja radi njegova mogućeg produljenja, da provjeri stadij u kojem se ti sudski postupci nalaze te, prema potrebi, njihov ishod.

Posljedično, na Vijeću je da tužitelju, radi poštovanja njegova prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu, dostavi ažurirane elemente, omogući prije donošenja pobijanih odluka da podnese očitovanja u tom pogledu i da mu u okviru obrazloženja spomenutih odluka navede razloge zbog kojih i dalje smatra da je produljenje njegova uvrštenja opravdano.

(t. 312.-316.)