ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Ako bi odredbe članka 25. stavka 16. Regionalnog zakona Sicilije br. 19 od 22. prosinca 2005., na temelju kojih se „za ostvarenje ciljeva iz članka 1. Regionalnog zakona br. 12 od 5. lipnja 1989., i u skladu s odredbama članka 134. Regionalnog zakona br. 32 od 23. prosinca 2000., odobrava isplata iznosa od 20 milijuna eura koji AUSL [Azienda Unità Sanitaria Locale, lokalna zdravstvena tijela] Sicilije mora isplatiti vlasnicima životinja koje su zaklane jer su bile zaražene zaraznim bolestima koje su bile raširene u razdoblju od 2000. do 2006., kao i isplata naknade, za isto razdoblje, veterinarima u privatnoj praksi koji su sudjelovali u djelatnostima sanacije za potrebe ovog stavka za financijsku godinu 2005. odobrava se iznos od 10 milijuna eura (UPB 10.3.1.3.2, poglavlje 417702). Za sljedeće financijske godine primjenjive odredbe su one iz članka 3. stavka 2. točke (i) Regionalnog zakona br. 10 od 27. travnja 1999. kako je izmijenjen i dopunjen”, u načelu mogle činiti potporu koju je dodijelila država članica koja narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, može li se ipak smatrati da su one usklađene s člancima 87. i 88. UEZ-a, a sadašnjim člancima 107. i 108. UFEU-a, uzimajući u obzir razloge koji su Europsku komisiju naveli da Odlukom C (2002) 4786 od 6. prosinca 2002. utvrdi da su, s obzirom na to da su ispunjeni uvjeti propisani „Smjernicama Zajednice o državnim potporama u sektoru poljoprivrede” iz Obavijesti 2000/C 28/02 Europske komisije, objavljene u Službenom listu Europske unije od 1. veljače 2000., slične odredbe članka 11. Regionalnog zakona Sicilije 40/1997 i članka 7. Regionalnog zakona Sicilije 22/1999 usklađene s člancima 87. i 88. UEZ-a?
3.

Za razliku od onog što je navedeno u točkama (a) i (b) i s obzirom na izričite tvrdnje žalitelja, je li u skladu s načelima jednakosti i nediskriminacije iz prava Zajednice nacionalni propis koji dopušta trajno priznavanje programa potpore za kogeneraciju koja nije visokoučinkovita do 31. prosinca 2015., odnosno sada do 19. srpnja 2014. (na temelju članka 10. stavka 15. Zakonodavne uredbe od 4. srpnja 2014. br. 102), što bi moglo biti tumačenje talijanskog nacionalnog prava na temelju članka 25. stavka 11. točke (c) podtočke 1. Decreta legislativa 3 marzo 2011 n. 28 (Zakonodavna uredba od 3. ožujka 2011. br. 28) kojim se stavljaju izvan snage navedene odredbe članka 11. Zakonodavne uredbe 79/1999 i koji je stupio na snagu 1. siječnja 2016.?
2.

Treba li članak 9. stavak 9. podstavak 1. u vezi sa stavkom 1. Odluke 2011/278/EU u slučaju značajnog proširenja kapaciteta tumačiti na način da se pri određivanju povijesne razine djelatnosti za referentno razdoblje od 1. siječnja 2009. do 31. prosinca 2010. oduzme povijesna razina djelatnosti dodanog kapaciteta, (čak i) ako je do značajnog proširenja kapaciteta došlo u referentnom razdoblju od 1. siječnja 2005. do 31. prosinca 2008.?
1.

Treba li navode u preambuli Uredbe br. 945/2005 (1), osobito u uvodnim izjavama 20. do 23., da, „s obzirom na činjenicu da dotični proizvod sadržava više od 28 % masenog udjela N, on automatski sadrži više od 80 % masenog udjela AN” smatrati kao pretpostavku na temelju koje se može zaključiti da je ako dotični proizvod (umjetno gnojivo na bazi amonijeva nitrata) sadržava 28 % ili više dušika (N), njegov sadržaj amonijeva nitrata (AN) uvijek veći od 80 %?
3.

Za potrebe članka 5. stavka 3. Uredbe br. 261/2004, je li zračni prijevoznik (sada tuženik) poduzeo sve razumne mjere, ali unatoč tome nije mogao spriječiti zakašnjenje time što je odvagnuo i procijenio da slanje drugog zrakoplova ne bi spriječilo već započeto zakašnjenje i time što je uputio putnika koji presjeda (sada tužitelja) na let sljedećeg dana jer to društvo izvodi samo jedan let dnevno za putnikovo konačno odredište?
2.

Opći sud smatrao je da je prigovor koji je društvo Lupin podnijelo protiv Komisijina utvrđenja o ograničenju s obzirom na posljedicu bespredmetan, s obzirom na to da je Opći sud potvrdio Komisijino utvrđenje o postojanju ograničenja s obzirom na cilj. Drugi žalbeni razlog društva Lupin temelji se na tome da bi Sud, ako poništi to utvrđenje s obzirom na cilj, trebao donijeti konačnu odluku o žalbi društva Lupin na način da poništi Komisijino utvrđenje o ograničenju s obzirom na posljedicu, osobito zbog sljedećih razloga: a. Komisija je počinila pogrešku koja se tiče prava time što je svoju odluku utemeljila na obrnutim plaćanjima i/ili znatnom poticaju. b. Komisija je trebala analizirati pitanje ograničenja s obzirom na posljedicu pozivanjem na teoriju o akcesornim ograničenjima i/ili načelima koja su priznata u predmetu C-309/99, Wouters i/ili članak 102. UFEU-a. c. Svojom ocjenom tržišnog položaja društva Servier u svrhu članka 101. stavka 1. UFEU-a, Komisija je izravno prenijela svoja utvrđenja o vladajućem položaju u skladu s člankom 102. UFEU-a, koja su poništena (predmet T-691/14, Servier i dr. protiv Komisije). Novčana kazna
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. ožujka 2019. uputio Court of Appeal (Ujedinjena Kraljevina) — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(predmet C-235/19)

(2019/C 172/25)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodna pitanja

Jesu li pružanje usluga upravljanja mirovinskim fondovima (usluge UMF) koje upraviteljima pružaju (a) osiguravatelji i/ili (b) društva koja nisu osiguravatelji „transakcije osiguranja” u smislu članka 135. stavka l. točke (a) Direktive o PDV-u (1) (prijašnji članak 13. dio B točka (a) Šeste direktive)?

(1) Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120
C 172/22

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. ožujka 2019. uputio High Court of Justice (Chancery Division) (Ujedinjena Kraljevina) — Eli Lilly and Company protiv Genentech Inc.

(predmet C-239/19)

(2019/C 172/26)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Eli Lilly and Company

Tuženik: Genentech Inc.

Prethodno pitanje

Protivi li se Uredbi br. 469/2009 (1) dodjela svjedodžbe o dodatnoj zaštiti nositelju temeljnog patenta za proizvod koji je predmet odobrenja za stavljanje u promet koje ima treća osoba, bez njezina pristanka?

(1) Uredba (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL 2009., L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)
—

ukine presudu od 13. prosinca 2018. Općeg suda u predmetu T-630/15 u dijelu u kojem je odbio žaliteljeve argumente da mjere dodijeljene društvu A/S Femern Landanlæg predstavljaju potporu; da troškovi društva Hinterland Connections nisu prihvatljivi troškovi za spojivost potpore dodijeljene društvu Femern A/S; da mjere dodijeljene društvu Femern A/S do nemaju poticajni učinak; da je analiza suprotnih činjenica nezakonita; da mjere dodijeljeje društvu Femern A/S ne stvaraju nepotrebno narušavanje tržišnog natjecanja; i da su novi žaliteljevi argumenti nedopušteni.
C 148/12

Žalba koju je 4. siječnja 2019. podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo protiv presude Općeg suda (sedmo prošireno vijeće) od 24. listopada 2018. u predmetu T-447/16, Pirelli Tyre protiv EUIPO-a

(predmet C-6/19 P)

(2019/C 148/12)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Ivanauskas, agent)

Druge stranke u postupku: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— poništi pobijanu presudu;

— naloži društvu Pirelli Tyre SpA snošenje troškova Ureda.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Ured se poziva na jedini žalbeni razlog, povredu članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 (1).

— zahtijevajući da znak koji opisuje dio proizvoda, da bi bio obuhvaćen člankom 7. stavkom 1. točkom (e) podtočkom (ii) Uredbe br. 40/94, treba kvantitativno i kvalitativno predstavljati znatni dio tog proizvoda, Opći je sud pogrešno protumačio pretpostavke ovog razloga za odbijanje;

— Opći je sud pogrešno smatrao da jedini utor prikazan u osporenom znaku ne može imati tehničku funkciju u smislu članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 jer se na gaznom sloju gume pojavljuje u kombinaciji s drugim elementima. Kao prvo, članak 7. stavak 1. točka (e) podtočka (ii) Uredbe br. 40/94 zahtijeva ispitivanje tehničkog rezultata koji je ostvarila značajka proizvoda prikazana u dotičnom znaku, a ne tehničkog rezultata koji je ostvario čitavi proizvod. Kao drugo, za potrebe članka 7. stavka 1. točke (e) podtočke (ii) Uredbe br. 40/94 nije relevantno kombinira li se jedan utor koji je prikazan u osporenom znaku s drugim elementima gaznog sloja gume jer sam po sebi ostvaruje tehnički rezultat i doprinosi funkcioniranju gaznog sloja gume;

— Opći je sud pogrešno pretpostavio da registracija jednog utora prikazanog u osporenom znaku ne može spriječiti Pirellijeve konkurente da izrađuju i stavljaju na tržište gume koje imaju iste ili slične utore. Iako se gazni sloj gume sastoji od kombinacije i interakcije različitih elemenata, barem dio javnosti bi mogao prepoznati različite vrste utora na gaznom sloju gume.

(1) Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.)
—

Prvi žalbeni razlog — pogreške koje se tiču prava i/ili očita pogreška ili nedostatno obrazloženje o odbijanju prodaje: — Prvi dio: ST tvrdi da je utvrđenje Općeg suda, u skladu s kojim se uvjeti za odbijanje pristupa iz presude Bronner u smislu članka 102. UFEU-a ne primjenjuju ako postoji obveza pristupa koja je propisana ex ante propisom, netočno. Usto, argument Općeg suda u skladu s kojim nije bilo potrebno ispuniti uvjet o „nužnosti” iz presude Bronner, s obzirom na to da je ex ante propisom već priznata potreba za pristupom „tužiteljevoj lokalnoj petlji” te da posljedično Komisija nije bila obvezna ispitati „nužnost” u pogledu članka 102. UFEU-a, sadržava pogrešku koja se tiče prava. — Drugi dio: ST tvrdi da utvrđenje Općeg suda, u skladu s kojim presuda Suda Europske unije donesena u predmetu TeliaSonera potvrđuje tvrdnju da tužiteljevo odbijanje prodaje ne zahtijeva dokazivanje toga da su ispunjeni uvjeti iz presude Bronner, sadržava pogrešku koja se tiče prava. — Treći dio: ST tvrdi da utvrđenje Općeg suda u skladu s kojim presudu Clearstream Općeg suda treba razlikovati od slučaja društva ST, jer za razliku od društva ST, u tom predmetu nije bila riječ o prijašnjem državnom monopolu ili obvezi pristupa propisanoj ex ante propisom, sadržava pogrešku koja se tiče prava. — Četvrti dio: ST tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku ili da je dao nedostatno obrazloženje time što je utvrdio da nije nužno da je stvarno odbijanje ozbiljnije od prešutnog odbijanja te da je potrebno provesti ocjenjivanje od slučaja do slučaja. — Peti dio: ST tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i/ili očitu pogrešku u ocjeni time što je zaključio da je činjenica da je društvo ST prijašnji državni monopolist pravna osnova za neprimjenu uvjeta iz presude Bronner u ovom slučaju.
3.

a. Protivi li se članku 49. stavku 3. Povelje, kojim se utvrđuje načelo proporcionalnosti, paušalno određivanje kazne kojom se sankcionira nepredavanje emisijskih jedinica propisano u članku 16. stavak 3. Direktive 2003/87/EZ ako ta odredba ne omogućava izricanje kazne koja je proporcionalna povredi koju je počinio operater? b. U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, treba li načelo jednakog postupanja utvrđeno u članku 20. Povelje [te] opće načelo dobre vjere i „fraus omnia corrumpit” tumačiti na način da im se protivi to da se u pogledu paušalne kazne koju treba izreći na temelju članka 16. stavka 3. Direktive 2003/87/EZ, na koju se automatski nadovezuje objava propisana u članku 20. stavku 7. [Zakona od 23. prosinca 2004.], prema nemarnom operateru u dobroj vjeri, koji je usto vjerovao da je ispunio svoje obveze predaje prava emisija na relevantni dan isteka roka 30. travnja, postupa kao prema operateru koji postupa prijevarno? c. U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, je li primjena paušalne kazne koju nacionalni sud ne može izmijeniti, osim u slučaju više sile, [jednako kao i] kazne automatske objave, sukladna članku 47. Povelje kojim se jamči postojanje djelotvornog pravnog lijeka? d. U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje, znači li potvrda kaznene sankcije koja proizlazi iz tako izražene volje europskog zakonodavca, [jednako kao i] automatska sankcija objave, bez uključivanja načela proporcionalnosti osim slučaja više sile, odricanje nacionalnog suda pred pretpostavljenom voljom europskog zakonodavca i neopravdano nepostojanje sudskog nadzora s obzirom na članak 47. i članak 49. stavak 3. Povelje? e. Uzimajući u obzir odgovor dan na prethodno pitanje, znači li nepostojanje sudskog nadzora od strane nacionalnog suda u pogledu paušalne kazne propisane u članku 16. stavku 3. Direktive 2003/87/EZ, [jednako kao i] automatska sankcija objave propisana u članku 20. stavku 7. [Zakona od 23. prosinca 2004.], prekid u bitnome plodnog dijaloga koji vode Sud EU-a i najviši nacionalni sudovi, i to unaprijed predviđenim rješenjem Suda EU-a, osim u slučajevima više sile u užem smislu, što je jednako nemogućnosti stvarnog dijaloga za najviši nacionalni sud koji može samo odobriti kaznu kada je potvrđeno da u tom slučaju ne postoji viša sila?
—

Prvo, povredom članka 107. stavka 1. i članka 108. stavka 2. UFEU-a, Opći sud pogrešno je zaključio da Komisija nije pogrešno primijenila pravo i nije imala značajne poteškoće tvrdeći da državne potpore i državni zajmovi dodijeljeni društvu A/S Femern Landanlæg za Danish rail Hinterland Connections nisu mogli narušiti tržišno natjecanje jer predmetno tržište nije otvoreno za tržišno natjecanje. Žalitelj tvrdi da se navedeni pogrešan zaključak Općeg suda temelji na četiri pogreške koje se tiču prava, koje odgovaraju četirima podzahtjevima: a) Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu A/S Femern Landanlæg nisu mogli narušiti tržišno natjecanje iako Fixed Link (kojim upravlja Femern A/S) i Danish rail Hinterland Connections (kojim upravlja Femern Landanlæg) zajedno čine cjelovit projekt i utvrđeno je da državna jamstva i državni zajmovi dani društvu Femern A/S narušavaju tržišno natjecanje. b) Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de lege otvoreno za tržišno natjecanje. c) Opći sud pogrešno je primijenio pravo zaključivši da tržište za upravljanje željezničkom infrastrukturom u Danskoj nije de facto otvoreno za tržišno natjecanje. d) Tržišta za izgradnju i održavanje željezničke infrastrukture, koja su otvorena za tržišno natjecanje, odvojena su od tržišta za upravljanje i provedbu, u užem smislu, željezničke infrastrukture;
a)

Kao prvo, Opći sud pogrešno je protumačio članak 11. stavak 9. Osnovne uredbe. U skladu s člankom 11. stavkom 9. Osnovne uredbe, u svim ispitnim postupcima za reviziju, Komisija, pod uvjetom da se okolnosti nisu promijenile, primjenjuje istu metodologiju koju je primijenila u ispitnom postupku koji je doveo do uvođenja pristojbe, vodeći pritom računa o članku 2. te uredbe. Međutim, kada je ocjenjivala jesu li antidampinške pristojbe bile uključene u preprodajne cijene, Komisija to nije učinila na temelju preprodajnih cijena utvrđenih u ispitnom postupku koji je doveo do prvotnog uređenja, nego na temelju trenutačnih troškova proizvodnje u Rusiji. To jest promjena metodologije u smislu članka 11. stavka 9. Osnovne uredbe. Komisija je primijetila da su se okolnosti znatno promijenile od prvotnog ispitnog postupka, a osobito su se povećali troškovi proizvodnje ruskih izvoznika za oko 100 %. Međutim, povećanja troškova postojala su i bila su poznata već tijekom ispitnih postupaka za povrat provedenih u razdoblju 2008.-2010.
C 164/19

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. veljače 2019. uputio Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Španjolska) — SL protiv Vueling Airlines S. A.

(predmet C-86/19)

(2019/C 164/21)

Jezik postupka: španjolski

Sud koji je uputio zahtjev

Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: SL

Tuženik: Vueling Airlines S. A.

Prethodna pitanja

Treba li u svakom slučaju kada je utvrđen gubitak kovčega zračni prijevoznik naknaditi štetu putniku u najvišem iznosu odštete od 1131 SDR-a, s obzirom na to da se radi o najtežem slučaju od onih predviđenih u članku 17. stavku 2. i članku 22. stavku 2. Konvencije iz Montreala od 28. svibnja 1999., ili, pak, u najvišem iznosu odštete koji sud može s obzirom na okolnosti izmijeniti, što uključuje i slučaj gubitka kovčega, na način da će se iznos od 1131 SDR-a dodijeliti samo ako putnik na bilo koji pravno dopušteni način utvrdi da taj iznos dosiže vrijednost predmeta i osobnih stvari koje je nosio u predanoj prtljazi te vrijednost predmeta koje je morao kupiti da ih nadomjesti odnosno, ako to ne učini, može li sud uzeti u obzir i druge kriterije kao što su to masa kovčega ili činjenica da je prtljaga bila izgubljena na odlaznom ili povratnom putovanju, u svrhu ocjene neimovinske štete uzrokovane nepogodnošću koja proizlazi iz gubitka putnikove prtljage?
—

proglasi da: 1. time što u račune nije unijela točne iznose carina i učinila dostupnim točan iznos tradicionalnih vlastitih sredstava i vlastitih sredstava koja se temelje na PDV-u u pogledu određenog uvoza tekstila i obuće iz Narodne Republike Kine, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske nije ispunila svoje obveze iz članaka 2. i 8. Odluke Vijeća 2014/335 (1), članaka 2. i 8. Odluke Vijeća 2007/436 (2), članaka 2., 6., 9., 10., 12. i 13. Uredbe Vijeća 609/2014 (3), članaka 2., 6., 9., 10., 11. i 17. Uredbe Vijeća 1150/2000 (4), članka 2. Uredbe Vijeća 1553/89 (5), kao i članka 105. stavka 3. Uredbe Vijeća 952/2013 (6), i članka 220. stavka 1. Uredbe Vijeća 2913/92 (7); kao posljedica njezinog neispunjavanja obveza iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, članka 325. i članka 310. stavka 6. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članaka 3. i 46. Uredbe 952/2013, članka 13. Uredbe Vijeća 2913/92, članka 248. stavka 1. Uredbe Komisije 2454/93 (8), članka 244. Provedbene uredbe Komisije 2015/2447 (9) i članka 2. stavka 1. točaka (b) i (d), članka 83., članaka 85. do 87. te članka 143. stavka 1. točke (d) i stavka 2. Direktive Vijeća 2006/112/EZ (10); odgovarajući gubitci tradicionalnih vlastitih sredstava koje treba staviti na raspolaganje proračunu Unije (umanjeni za troškove prikupljanja) iznose: 496 025 324,30 eura u 2017. (do uključujući 11. listopada 2017.); — 646 809 443,80 eura u 2016.; — 535 290 329,16 eura u 2015.; — 480 098 912,45 eura u 2014.; — 325 230 822,55 eura u 2013.; — 173 404 943,81 eura u 2012.; — 22 777 312,79 eura u 2011. 2. time što to nije dostavila potpune informacije koje su zatražile Komisijine službe potrebne za utvrđivanje iznosa gubitaka TVS-a, i time što nije, kako je to bilo zatraženo, dostavila sadržaj pravne procjene pravnog odjela Poreznog i carinskog ureda Njezina Veličanstva (HMRC) ili obrazloženje odluke koja je dovela do ukidanja utvrđenih carinskih dugova, Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske nije ispunila svoje obveze iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji i članka 2. stavka 2. i članka 2. stavka 3. točke (d) Uredbe Vijeća 608/2014 (11); i
C 164/29

Žalba koju su 28. veljače 2019. podnijela društva Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV i Teva Pharmaceutical Industries Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 12. prosinca 2018. u predmetu T-679/14: Teva UK Ltd i drugi protiv Komisije

(predmet C-198/19 P)

(2019/C 164/32)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Teva UK Ltd, Teva Pharmaceuticals Europe BV, Teva Pharmaceutical Industries Ltd (zastupnici: D. Tayar, avocat, A. Richard, avocate)

Druge stranke u postupku: European Generic medicines Association AISBL (EGA), Europska komisija

Zahtjevi

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— prihvati žalbu i proglasi tužbu dopuštenom;

— ukine presudu Općeg suda od 12. prosinca 2018. u predmetu T-679/14;

— vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje, osim ako Sud smatra da ima dovoljno podataka za poništenje Odluke Komisije COMP/AT.39612 (1)„Perindopril (Servier)” od 9. srpnja 2014. u mjeri u kojoj je njome utvrđeno da su društva Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. i Teva Pharmaceutical Industries Limited povrijedila članak 101. UFEU-a i poništi novčanu kaznu koja je izrečena društvima Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. i Teva Pharmaceutical Industries Limited, i

— naloži Komisiji snošenje troškova ovog postupka, uključujući troškove žalitelja pred ovim sudom i pred Općim sudom.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Žalitelji u prilog žalbi ističu tri žalbena razloga:

1. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava primijenivši pogrešan pravni standard za ocjenu je li društvo Teva bilo potencijalni konkurent društvu Servier.

2. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je sporazum ograničavao tržišnog natjecanja po cilju u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a.

3. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u primjeni članka 101. stavka 3. UFEU-a.

(1) Sažetak Odluke Komisije od 9. srpnja 2014. u vezi s postupkom u skladu s člancima 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (Predmet AT.39612 — Perindopril (Servier)) (priopćeno pod brojem dokumenta C(2014) 4955) (SL 2016., C 393, str. 7.)
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 26. veljače 2019. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) — Pfizer Consumer Healthcare Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(predmet C-182/19)

(2019/C 172/21)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

Druga stranka u postupku: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodna pitanja

Je li Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/1140 (1) od 8. srpnja 2016. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu nevaljana u dijelu u kojom se proizvodi koji:

i. su sastavljeni od materijala sličnog zavoju, koji sadržava „toplinske ćelije” uključujući kemikalije,

ii. djeluju slično kao pripremljeni oblozi, ali pružaju i dodatne prednosti,

iii. putem egzotermne kemijske reakcije olakšavaju bol, smanjuju ukočenost i pospješuju zalječenje tkiva (što je potvrđeno višestrukim kliničkim ispitivanjima),

iv. su pripremljeni u oblike i pakiranja za maloprodaju, i

v. se izričito predstavljaju i oglašavaju kao proizvodi za medicinsku uporabu čiji su učinci navedeni pod (iii), na temelju toga što su kemikalije materijal ili sastojak koji im daje njihove bitne značajke, njome razvrstavaju pod oznaku KN 3824, konkretno 38249096, a ne pod tarifni broj 3005 (na temelju naziva odgovarajućih tarifnih brojeva, napomena uz odsjeke ili poglavlja i napomena s objašnjenjem uz Opće pravilo o tumačenju 1. te na temelju Općeg pravila o tumačenju 3.a kojim se zahtijeva razvrstavanje u skladu s najodređenijim opisom, ili na drugi način)?

(1) SL 2016, L 189, str. 1.