22.

U tim je okolnostima Consiglio di Stato (Državno vijeće) uputio Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Decreta Leggea 16.10.2017, n. 148 (Uredba sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017.) i naknadno donesenih provedbenih akata kojim je propisano da „1. Na temelju članka 21. stavaka 3. i 4. Decreto‑leggea 1°luglio 2009, n. 78 (Uredba sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009.), izmijenjenog i pretvorenog u zakon Leggeom 3 agosto 2009, n. 102 (Zakon br. 102 od 3. kolovoza 2009.), Agenzia delle dogane e dei monopoli (Agencija za carine i monopole, Italija) odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018. godinu”, u situaciji u kojoj: – članak 21. stavak 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009. koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da se predmetne koncesije obično dodjeljuju većem broju subjekata odabranih u otvorenim, konkurentnim i nediskriminirajućim postupcima; – članak 21. stavak 4. navedene uredbe sa zakonskom snagom propisuje da se koncesije iz stavka 1. mogu eventualno obnoviti najviše jedanput; – društva žalitelji nisu sudjelovala u postupku nadmetanja pokrenutom 2010.; – konkretan postojeći odnos uspostavljen je od početka s jednim koncesionarom, po provođenju javnog postupka, u kojem je podnesena samo jedna ponuda; – nastavak postojeće koncesije konkretno bi uzrokovao to da bi se takav odnos nastavio isključivo s tim jednim koncesionarom umjesto obnovom s većim brojem subjekata, a da se pritom ne provede dodatan postupak nadmetanja? 2. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017. koja na temelju članka 21. stavaka 3. i 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., propisuje da „Agencija za carine i monopole odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018.”, odnosno: – nastavkom jedine postojeće koncesije, umjesto eventualnim obnovama više koncesija iz članka 21. stavka 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. 78 od 1. srpnja 2009., koja je izmijenjena i pretvorena u zakon Zakonom br. 102 od 3. kolovoza 2009., a da se pritom ne provodi novo nadmetanje; – u trenutku prije isteka koncesije: Uredba sa zakonskom snagom br. 148 iz 2017. stupila je na snagu 16. listopada 2017., odnosno istog dana kad je objavljena u talijanskoj Gazzetti Ufficiale (Službeni list), dok je koncesija trebala isteći 30. rujna 2019.; – na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. i 750 milijuna eura za 2018., čime se mijenjaju određeni aspekti u pogledu načina i rokova plaćanja naknade za koncesiju, kao i, potencijalno, aspekti u pogledu ukupnog iznosa dugovanih plaćanja s obzirom na njihovu skupoću, konkretno, promjene rokova plaćanja koji se pomiču ranije u odnosu na vrijeme predviđeno izvornom koncesijom, s obzirom na to da je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica? 3. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da mu se protivi propis poput onog iz provedbenih akata navedene uredbe sa zakonskom snagom i, konkretno, izvješća Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 od 1. prosinca 2017., koji u utvrđenoj provedbi članka 20. stavka 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 148 od 16. listopada 2017. i u skladu s onim što je predviđeno člankom 4. prvim odlomkom ugovora o koncesiji za priređivanje nacionalne instant lutrije, kojim je predviđena mogućnost obnove te koncesije najviše jedanput, ponovno određuje krajnji rok koncesije do 30. rujna 2028.; u svakom slučaju ne dovodeći u pitanje ono što je predviđeno istim člankom 4. s obzirom na podjelu trajanja koncesije na dva razdoblja, od pet i četiri godine (dakle, nakon isteka prvog razdoblja od pet godina koje počinje 1. listopada 2019., nastavak za dodatne četiri godine do isteka 30. rujna 2028. uvjetovan je pozitivnom ocjenom o tijeku priređivanja koju će Agencija za carine i monopole iznijeti do 30. ožujka 2024.); koji propisuje da je društvo dužno uplatiti iznos od 50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; iznos od 300 milijuna eura do 30. travnja 2018. i iznos od 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.; – što se predvidjelo prije isteka izvornog roka isteka te koncesije (izvješće Agencije za carine i monopole [protokol br.] 0133677 doneseno je 1. prosinca 2017., dok je ugovor o koncesiji trebao isteći 30. rujna 2019.); – čime se osiguralo […] ranije plaćanje iznosa od 800 milijuna eura u ranijim rokovima (50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; 300 milijuna eura do 30. travnja 2018.; 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.) u odnosu na istek ugovora (30. rujna 2019.); – čime se odredila […] potencijalna izmjena ukupnog iznosa dugovanog plaćanja s obzirom na njegovu skupoću, zato što je, prema tumačenju žalitelja, financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica? 4. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU, tumačiti na način da im se protivi takav propis, čak i u slučaju da gospodarski subjekti iz tog sektora koji su trenutačno zainteresirani za ulazak na tržište […] nisu sudjelovali u postupku nadmetanja koji je prvotno pokrenut za dodjelu koncesije koja je istjecala i koja je nastavljena s koncesionarom kojem je koncesija istjecala, na temelju opisanih novih ugovornih uvjeta, odnosno […] dolazi li do eventualnog ograničavanja pristupa tržištu […] samo u slučaju njihova stvarnog sudjelovanja u izvornom postupku nadmetanja?”