ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Taj tužbeni razlog mora se odbiti. Obavijest o natječaju nije dovela do toga da je povjerenstvo za odabir osporilo to da je odlukom nadležnog hrvatskog tijela na temelju stručnog priznavanja inozemnih visokoškolskih kvalifikacija za potrebe zapošljavanja u Hrvatskoj tužiteljeva francuska kvalifikacija bila priznata kao istovrijedna hrvatskoj. Ipak, navedeno nacionalno priznavanje u tu svrhu nije podrazumijevalo da za potrebe natječaja za zapošljavanje u instituciji Unije tu francusku kvalifikaciju treba priznati kao istovrijednu onoj hrvatskoj koja se zahtijeva u obavijesti o natječaju. Hrvatska tijela nisu naime nadležna za utvrđivanje uvjeta za zapošljavanje u takvoj instituciji. Stoga u ovom slučaju obavijest o natječaju nije mogla dovesti do toga da povjerenstvo za odabir zadire u ovlasti hrvatskih tijela. Međutim, odmah valja pojasniti da to utvrđenje ne znači da institucija Unije koja organizira natječaj za zapošljavanje ni na koji način prilikom razmatranja prijava koje se pozivaju na takvo nacionalno priznavanje ne smije to priznavanje uzeti u obzir.
57

Komisijin argument prema kojem je, unatoč okolnostima navedenima u točkama 48. do 54. ove presude, njezin cilj uvijek bila provedba Smjernica o pčelama kako bi se tijelima država članica dostavio dokument u kojem se navode „najnovija znanstvena i tehnička saznanja” u skladu s člankom 36. stavkom 1. Uredbe br. 1107/2009, ne može dovesti do drukčijeg zaključka. Naime, čak i pod pretpostavkom da je takav cilj dokazan, on uopće ne znači sam po sebi da je proces odlučivanja čiji je predmet takav dokument bio u tijeku u trenutku donošenja pobijanih odluka. Naprotiv, elementi iz spisa upućuju na to da je Komisija odlučila da više neće provoditi Smjernice o pčelama iz 2013. i da je, po potrebi, do procesa odlučivanja čiji su predmet revidirane Smjernice o pčelama moglo doći kada je EFSA Komisiji predala taj dokument i kada ga je Komisija odlučila provesti, što je uostalom bilo hipotetsko u trenutku donošenja pobijanih odluka i ostaje takvim na dan rasprave. Iz istih razloga, u suprotnosti s onim što tvrdi Komisija, činjenica da je tužitelj tražio, ili čak da još uvijek traži, da se Smjernice o pčelama iz 2013. donesu u cijelosti ni u kojem slučaju ne znači da je proces odlučivanja koji se odnosi na taj dokument bio u tijeku u trenutku donošenja pobijanih odluka ili čak da je još uvijek u tijeku.
155

Međutim, iako je točno da se predmetna mjera odnosi na pojedinačnu potporu koja pogoduje samo društvu Finnair, tužitelj nije dokazao po čemu ta isključivost može zračne prijevoznike odvratiti od ostvarivanja poslovnog nastana u Finskoj ili od pružanja usluga iz te zemlje ili prema njoj. Tužitelj osobito nije utvrdio činjenične ili pravne elemente koji bi doveli do toga da se tom mjerom proizvode ograničavajući učinci koji premašuju učinke koji dovode do zabrane iz članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Suprotno tomu, kao što je to utvrđeno u točkama 139. do 148. ove presude, ti su učinci nužni i proporcionalni za otklanjanje ozbiljnih poremećaja u finskom gospodarstvu nastalih zbog pandemije bolesti COVID-19, u skladu sa zahtjevima iz članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a.
7

Odlukom od 15. lipnja 2016. Odjel za poništaje u cijelosti je odbio zahtjev za proglašenje ništavosti. Smatrao je da članak 7. stavak 1. točka (g) Uredbe br. 207/2009 nije primjenjiv s obzirom na to da se zavaravajuća priroda osporavanog žiga mora utvrditi na datum njegove prijave. U ovom slučaju svako moguće dovođenje u zabludu proizlazi iz uporabe tog žiga nakon prestanka trgovačkog sporazuma sklopljenog između tužitelja i intervenijenta, koji je bio na snazi od 1967. do 2011. Stoga bi takva situacija posebno bila obuhvaćena razlogom za opoziv iz članka 51. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 58. stavak 1. točka (c) Uredbe 2017/1001). Odjel za poništaje također je odbio argument istaknut na temelju članka 52. stavka 1. točke (b) te uredbe, smatrajući da se nikakav zaključak o zloj vjeri ne može izvesti iz činjenice da je prijava osporavanog žiga podnesena nakon prestanka poslovnog odnosa s intervenijentom.
159

U okviru svoje neograničene nadležnosti Opći sud utvrđuje da je tužitelj počinio djela korupcije i teške povrede dužnosti opisana u točkama 121. do 123., 126., 127. i 129. do 134. ove presude. Ta su djela vrlo teška po samoj svojoj prirodi jer je cilj tužiteljeva postupanja bio podmićivanje službenikâ javne uprave Republike Sjeverne Makedonije kako ostvario konkurentsku prednost u odnosu na druge ponuditelje. Valja utvrditi da je tužitelj namjerno pokušao korumpirati službenike javne uprave Republike Sjeverne Makedonije. To je postupanje trajalo malo dulje od četiri godine, tijekom kojih je bilo uključeno više osoba unutar i izvan tužitelja.
47

U tim okolnostima, ne može se bez daljnjega isključiti to da bi tužiteljica, čija je ukupna dobivena ocjena općih kompetencija, to jest 37/80 bodova, znatno niža od one koju je dobila za kompetencije za relevantno područje, to jest 80/100 bodova, i koja je među ostalim dobila ocjenu 4,5/10 bodova za kompetenciju „Komunikacija”, također nižu od ocjene kompetencija za relevantno područje, mogla dobiti bolju ocjenu da je imala priliku sudjelovati u testovima na svojem materinskom jeziku, odnosno talijanskom. Naime, kao što to proizlazi iz točaka 44. i 45. ove presude, vladanje jednim jezikom, osim tehničke terminologije koja se odnosi na relevantno područje, osobito se može odraziti na ocjenjivanje općih kompetencija kandidata. Također, znatna razlika između ocjene tužiteljičinih općih kompetencija i ocjene njezinih kompetencija za relevantno područje konkretan je pokazatelj da je to mogao biti slučaj u ovom predmetu.
96

Iz tih dvaju izvješća proizlazi da, iako tijelo koje provodi ispitni postupak, u načelu, treba nastojati upotrijebiti provjerljive informacije koje su stranke dostavile, ono to treba učiniti u granicama mogućeg. To znači da to tijelo može zanemariti informacije koje u konačnici mogu dovesti do rezultata koji ne omogućuju donošenje razumno točnih nalaza.
1

Svojom tužbom koja se temelji na članku 272. UFEU‑a tužitelj, društvo VeriGraft AB, zahtijeva utvrđenje, kao prvo, da troškovi podugovaranja, koje je Izvršna agencija za mala i srednja poduzeća (EASME) odbila, predstavljaju prihvatljive troškove na temelju Sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava za projekt „Personalizirane vene iz inženjeringa ljudskih tkiva kao prvi izbor za liječenje pacijenata oboljelih od kronične venske insuficijencije – P‑TEV” (Personalized Tissue‑Engineered Veins as the first Cure for Patients with Chronic Venous Insufficiency‑P‑TEV) (u daljnjem tekstu: projekt P‑TEV), pod referentnim brojem 778620 (u daljnjem tekstu: sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava), kao drugo, da je obavijest o terećenju br. 3242004635, koju je EASME izdao po osnovi iznosa od 106928,74 eura neosnovana i, kao treće, da je povrat iznosa od 109230,19 eura iz jamstvenog fonda utemeljen sporazumom o dodjeli bespovratnih sredstava također neosnovan.
68

U pogledu preostalog dijela tih zemljišta, to je omogućilo da se izračunaju točni omjeri prirodnih travnjaka, šuma, stambenih zemljišta, farmi, potopljenih zemljišta ili ostalog zemljišta te da ih se procijeni s obzirom na informacije iz izvješća društva Uus Maa o razvoju tržišta zakupa u okrugu Tartu. Stoga je Komisija trebala voditi računa o činjenici, iznesenoj u točki 101. tog izvješća, da se nikakva zakupnina nije naplaćivala za „ostalo zemljište”, koje se sastoji od tresetišta, poldera i poplavnih područja, u razdobljima od 2000. do 2004. i od 2005. do 2009. te da se tek tijekom razdoblja od 2010. do 2014. pojavilo tržište zakupa za to ostalo zemljište, za koje je zakupnina bila znatno niža od zakupnine za obradivo zemljište, s obzirom na to da je iznosila otprilike 10 eura/ha. Također je trebala uzeti u obzir da je 2013., kao što je to navedeno na stranici 102. navedenog izvješća u prilog podacima estonskog Ureda za statistiku, „općenito, cijena obradivih polja [bila] veća od cijene trajnih travnjaka”. Usto, detaljan opis zemljišta o kojima je riječ u istom izvješću omogućio bi joj da uzme u obzir da su se za male parcele niže zakupnine plaćale u razdoblju od 2005. do 2009. (stranica 101. predmetnog izvješća).
7

EFSA je 31. srpnja 2019. Komisiji poslala izjavu naslovljenu „Statement on the available outcomes of the human health assessment in the context of the pesticides peer review of the active substance chlorpyrifos” (izjava o dostupnim rezultatima ocjene zdravlja ljudi u okviru stručnog ispitivanja pesticida aktivne tvari klorpirifos) [EFSA Journal 2019; 17(5):5809] (u daljnjem tekstu: EFSA‑ina izjava od 31. srpnja 2019. o klorpirifosu), u kojoj je zaključila da uvjeti za odobrenje koji se primjenjuju na zdravlje ljudi navedeni u članku 4. Uredbe br. 1107/2009 nisu ispunjeni.
102

K tome valja podsjetiti na to da je obveza administrativnih tijela Unije da obrazlažu svoje odluke predviđena, među ostalim, u članku 41. stavku 2. točki (c) Povelje te vrijedi za to administrativno tijelo i kada ono djeluje u ugovornom okviru, kao što je to istaknuto u točki 54. ove presude (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2021., Universität Koblenz‑Landau/EACEA, T‑606/18, neobjavljenu, EU:T:2021:105, t. 27. do 32.).
119

S druge strane, tužitelj naglašava da belgijsko pravo zabranjuje od 1. siječnja 2014., pod prijetnjom ništavosti, odstupanje od ukidanja odredaba o probnom radu u ugovorima o radu. Ako bi se to načelo primijenilo na konkretan slučaj, to bi dovelo do ništavosti članka 17.2. ugovora na koji se EUCAP Somalia oslonio radi otkaza ugovora. Slijedom navedenog, odredba o probnom radu predviđena u članku 17.2. ugovora morala bi se lišiti učinka i samo bi se smio primijeniti članak 18.1. ugovora, kojim je predviđen otkazni rok od mjesec dana. Usto, tužitelj podsjeća na to da navodna neurednost dostave dopisa od 4. studenoga 2019. dovodi, primjenom belgijskog prava, do ništavosti otkaznog roka u trajanju od tjedana dana koji je njime utvrđen. Tužitelj tvrdi da u tom slučaju to pravo podrazumijeva trenutačan otkaz ugovora uz plaćanje kompenzacijske naknade za otkazni rok.
136

Kad je riječ o području primjene članka 19. Pravilnika o osoblju, kako je definirano u prvoj rečenici navedenog članka, valja istaknuti da je izraz „iznositi u bilo kojem sudskom postupku” koji se nalazi u toj odredbi dakako doveo do nastanka različitih jezičnih verzija. U engleskoj jezičnoj verziji upotrebljava se opći izraz „disclos[e] in any legal proceeding” (otkriti u bilo kojem postupku), dok španjolska, talijanska i njemačka jezična verzija redom upotrebljavaju preciznije izraze „revelar en un procedimiento judicial” (otkriti u okviru sudskog postupka), „deporre in giudizio” (svjedočiti) i „vor Gericht vorbringen oder […] aussagen” (podnijeti sudu ili […] svjedočiti).
40

U odluci kojom se odbija žalba predsjednik Parlamenta smatrao je kako slijedi: „[I]z spisa, a osobito iz izjava Vaše stranke, proizlazi da je slijedila opću uputu svojstvenu svojoj funkciji, koja se sastoji od praćenja financijskih spisa koji su joj podneseni, a da pritom nije ispitala sadržaj tih istih spisa, iako su se izvanredni postupci sustavno koristili. Štoviše, Vaša stranka izjavila je da se zbog nadređenih osjećala dužnom da završi posao koji su započeli njezini kolege, da je izvršni direktor snažno ustrajao na provedbi projekata do rujna 2017. i da je želio ubrzati postupke pod svaku cijenu. Iz toga slijedi da je utvrđeno postojanje naloga u smislu članka 21.a Pravilnika o osoblju. [V]aša stranka, pravnica po struci, trebala je biti svjesna, čitanjem članka 104. Financijske uredbe (Uredba br. 966/2012) i članka 134. stavka 1. točke (c) pravila za primjenu Financijske uredbe koja su se primjenjivala u vrijeme nastanka činjenica (Uredba br. 1268/2012), nepropisnosti i posljedica do kojih bi onemogle dovesti. Kao pravnica, trebala je biti upoznata s načelom tumačenja pravnih tekstova prema kojem se iznimke od općih pravila trebaju usko tumačiti. Međutim, članak 104. Financijske uredbe treba tumačiti u vezi s člankom 134. stavkom 1. točkom (c) prethodno navedenih pravila za primjenu, u kojem je navedeno ‚ako je to nužno potrebno’ i ‚zbog izuzetne hitnosti izazvane nepredviđenim događajima’, što je trebalo upozoriti Vašu stranku, tim više što je 2016. bila svjesna postojanja 36 obavijesti o izuzećima, što dokazuje sustavnu primjenu koja je teško u skladu s tekstom dviju prethodno navedenih odredbi. […]”
101

O tome je, pak, riječ u ovoj situaciji. Naime, u tom slučaju, kad je riječ, prije svega, o postojanju cilja od općeg interesa koji priznaje Unija, takvim se načelom nastoji zajamčiti načelo dobrog financijskog upravljanja, kako je ono predviđeno u članku 317. UFEU‑a. Nadalje, to je ograničenje nužno, s obzirom na to da Komisija, zbog toga što izravno ne svjedoči tomu kako korisnik bespovratnih sredstava izvršava svoje zadatke, ne raspolaže drugim sredstvima za provjeru točnosti troškova osoblja koje je on prijavio osim onih koji proizlaze, među ostalim, iz podnošenja pouzdanih evidencija radnog vremena (vidjeti u tom smislu presudu od 8. rujna 2015., Amitié/Komisija, T‑234/12, neobjavljenu, EU:T:2015:601, t. 210. i navedenu sudsku praksu). Naposljetku, to ograničenje nije neproporcionalno, s obzirom na to da se, s jedne strane, ne utječe na sadržaj prava zaštićenih člancima 7. i 9. Povelje, kao što je to istaknuto u točki 100. ove presude, i da se, s druge strane, kao što to ističe Komisija, zahtjev za izbjegavanje bilo kakvog sukoba interesa zbog obiteljskih ili emocionalnih veza može ispuniti minimalnim organizacijskim prilagodbama. Stoga treba odbaciti tužiteljeve navode o postojanju diskriminacije, s obzirom na to da se, s jedne strane, oni temelje na postojanju povrede članaka 7. i 9. Povelje, i da, s druge strane, takva povreda, pod pretpostavkom da je moguća u pogledu osporavane primjene pravila o sukobima interesa, nije dokazana.
31

U ovom slučaju tužitelj smatra da je povodom postupaka već donesena ranija konačna odluka, to jest povodom postupka pred EUIPO-ovim Odjelom za poništaje koji je doveo do odluke Odjela za poništaje od 23. rujna 2010. i postupka pred žalbenim vijećem EUIPO-a koji je doveo do prve odluke od 4. listopada 2012. Ta su dva postupka dovela do zaključka da se u obzir mogu uzeti sve činjenice i svi dokazi. U kasnijim postupcima pred Općim sudom i Sudom pitanje dopuštenosti činjenica i dokaza koje su stranke podnijele u okviru ranijih postupaka pred Odjelom za poništaje i žalbenim vijećem nije istaknuto niti dovedeno u pitanje po službenoj dužnosti ili na drugi način. Konkretno, zaključak za koji je izvjestitelj u svojem dopisu od 24. srpnja 2018. mislio da može izvesti iz presude o žalbi i prema kojem je nemoguće podnijeti fotografiju na stranici 33. katalogâ Blücher također je netočan. Intervenijent i EUIPO nikada nisu niti pred Općim sudom niti pred Sudom osporavali ta utvrđenja Odjela za poništaje i žalbenog vijeća u tom pogledu.
81

U uvodnim izjavama 87. do 89. pobijane odluke Komisija je zaključila da je poštovan uvjet jednokratne dodjele predviđen u točkama 70. do 75. Smjernica. U tu je svrhu ispitala utjecaj niza povećanja kapitala društva TAROM koja su se odvijala do 2019. Smatrala je da je njima provedena potpora za restrukturiranje društva TAROM i to prije pristupanja Rumunjske Uniji. U tom je pogledu istaknula da se ta potpora, koja se sastojala od zajma i jamstva Rumunjske za zajmove koje je društvo TAROM uzelo, provodila do 2019., čime je ta država preuzela odgovornost društva TAROM za vraćanje navedenih zajmova, te da su dugovi ovog potonjeg koji su proizašli iz plaćanja izvršenih u tom okviru bili pretvoreni u povećanja kapitala u korist navedene države.
41

U tom pogledu valja pojasniti da, u skladu sa zajedničkim načelima prava država članica, ako osoba pretrpi gubitak na način da se poveća imovina druge osobe a da to stjecanje nema nikakve pravne osnove, ona u pravilu ima pravo da joj stjecatelj vrati stečeno do visine njezina gubitka. Naime, iako UFEU ne predviđa izričito pravno sredstvo namijenjeno toj vrsti tužbe, tumačenje članka 268. UFEU-a i članka 340. drugog stavka UFEU-a kojim bi se isključila ta mogućnost dovelo bi do rezultata koji je protivan načelu djelotvorne sudske zaštite. Tužba koja se temelji na Unijinu stjecanju bez osnove, podnesena na temelju tih članaka, zahtijeva dokaz o tuženikovu stjecanju bez valjane pravne osnove kao i o tužiteljevu osiromašenju zbog navedenog stjecanja (vidjeti u tom smislu presudu od 16. prosinca 2008., Masdar (UK)/Komisija, C-47/07 P, EU:C:2008:726, t. 44. i 46. do 50.).
75

No, točka 22. Smjernica sadržava netaksativan popis okolnosti u kojima će Komisija smatrati da bi se stečajem korisnika vjerojatno uzrokovali ozbiljni socijalni problemi ili značajno nefunkcioniranje tržišta. Neki od tih primjera odnose se na rizik od „ozbiljnih socijalnih problema”, osobito točka (a) u kojoj je uzeta u obzir stopa nezaposlenosti ili točka (g) koja upućuje na „slične situacije s ozbiljnim problemima za koje [se pruže] valjan[i] dokaz[i]”. Drugi primjeri se odnose prije na rizik od značajnog nefunkcioniranja tržišta. To je slučaj u podtočki (b), o kojoj je riječ u ovom predmetu, isto kao i podtočki (c) koja upućuje na izlazak s tržišta „poduzetnika koji ima važnu sustavnu ulogu u određenoj regiji ili sektoru”, te u podtočki (d) koja se odnosi na rizik od prekida kontinuiteta pružanja usluga od općeg gospodarskog interesa. Iz toga slijedi da se ne zahtijeva, kako bi se usluga smatrala „važnom”, da poduzetnik koji pruža tu uslugu ima bitnu sustavnu ulogu za gospodarstvo regije dotične države članice, niti da je zadužen za uslugu od općeg gospodarskog interesa, pri čemu su ova dva potonja slučaja obuhvaćena točkom 44. podtočkama (c) i (d) Smjernica.
79

Kao prvo, tužitelj u biti tvrdi da je Vijeće sâmo priznalo da on nije poslovna osoba „koj[a] djeluje u Siriji” u smislu članka 27. stavka 2. točke (a) i članka 28. stavka 2. točke (a) Odluke 2013/255, kako je izmijenjena Odlukom 2015/1836. Kao drugo, on osporava da je „poslovni čovjek s osobnim i obiteljskim poslovnim interesima i aktivnostima u različitim sektorima sirijskoga gospodarstva”. Kao treće, on tvrdi da ga se ne može smatrati „vodećom” poslovnom osobom. Kao četvrto, on tvrdi da nije povezan s režimom Bashara al‑Assada, da ne utječe na taj režim i da ne predstavlja stvaran rizik od izbjegavanja sankcija koje se odnose na taj režim. Kao peto, on tvrdi da više nije uključen u društvo ASM International General Trading s obzirom na to da je to društvo likvidirano i prestalo je postojati. Kao šesto, on navodi da nije povezan s društvima sa sjedištem u Siriji niti je uključen u njih, kao što nije uključen ni u društvo Aman Holding JSC. Kao sedmo, on tvrdi da u profesionalnom smislu nije povezan sa Samerom Fozom. Kao osmo, on navodi da se činjenicom njegove povezanosti sa Samerom Fozom ne dovodi u pitanje okolnost da između njega i režima Bashara al‑Assada uopće ne postoji bilo kakva povezanost jer sâm Samer Foz nije ni na koji način bio povezan s navedenim režimom te je i on pred Općim sudom osporavao uvrštenje svojeg imena na predmetne popise. Kao deveto, tužitelj tvrdi da nije uključen u projekt Marota City, tako da nije mogao iskorištavati izvlaštena zemljišta koja pripadaju osobama koje su zbog sukoba u Siriji raseljene te im je onemogućen povratak u njihove domove. Kao deseto, on tvrdi da sirijski režim ne podupire navedeni projekt.
66

Druga zadaća povjerenstva za odabir sastoji se od rangiranja kandidata koje je predložila dotična država članica na temelju njihovih kvalifikacija i iskustva, to jest usporedbe prikladnosti navedenih kandidata, pri čemu se navodi redoslijed poželjnosti. Kao što je to navedeno u točki 64. ove presude, točka VII.2. treći stavak pravila rada povjerenstva za odabir izričito određuje da to rangiranje nije obvezujuće za Vijeće. Iz toga proizlazi da se druga zadaća povjerenstva za odabir sastoji od samo savjetodavnog provođenja usporedbe prikladnosti među trima kandidatima koje je dotična država članica predložila i koji ispunjavaju uvjete za obnašanje dužnosti europskog tužitelja, a na kojoj će, ovisno o okolnostima, Vijeće moći zasnovati odluku o imenovanju jednog tih kandidata na položaj europskog tužitelja.
77

Kao prvo, a zbog razloga navedenog u točki 74. ove presude, tužitelj se uzalud poziva na nalaze Odbora za praćenje usklađenosti s Aarhuškom konvencijom od 17. ožujka 2017., naslovljene „Findings and Recommendations of the Compliance Committee with Regard to Communication ACCC/C/2008/32 (Part II) Concerning Compliance by the European Union” (Nalazi i preporuke Odbora za praćenje usklađenosti u pogledu komunikacije ACCC/C/2008/32 (drugi dio) o usklađenosti Europske unije), u skladu s kojima je Komisijin pristup u suprotnosti s obvezama u vezi s pristupom pravosuđu u pitanjima okoliša koje proizlaze iz Aarhuške konvencije.
56

EIB tvrdi da iz mišljenja odbora za utvrđivanje invalidnosti, u kojem se za tužitelja smatra da „nije invalid”, proizlazi da se on morao vratiti na rad u EIB 18. veljače 2019. i da se u suprotnom slučaju smatra da je neopravdano odsutan od tog datuma, kao što je on to naveo u odlukama od 8. veljače i 8. ožujka 2019.
68

Međutim, ne može se prihvatiti da javni naručitelj, time što se samo poziva na tu odredbu, izbjegava obvezu iz članka 170. stavka 3. Financijske uredbe da neuspješnog ponuditelja koji za to podnese pisani zahtjev obavijesti o značajkama i prednostima odabrane ponude, što nedvojbeno uključuje razloge zbog kojih se ta ponuda nije činila izuzetno niskom. Komisija stoga nije mogla samo utvrditi da nije smatrala da je odabrana ponuda izuzetno niska, a da tužiteljima koji su za to podnijeli izričiti zahtjev ne navede razloge koji su je doveli do tog zaključka, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 53. ove presude.
45

U tom kontekstu, radi sveobuhvatnosti valja dodati da, suprotno onomu što tvrdi tužiteljica, okolnost, pod pretpostavkom da je dokazana, da na dan podnošenja prijave za registraciju proizvodi obuhvaćeni osporavanim žigom ispunjavaju uvjete navedene u Uredbi br. 1151/2012 za uživanje zaštite na temelju zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla ne utječe na to ispitivanje. S jedne strane, takva okolnost znači samo to da, u skladu s člankom 12. Uredbe br. 1151/2012, subjekt koji stavlja na tržište te proizvode može koristiti predmetnu oznaku zemljopisnog podrijetla a da mu to ipak ne daje pravo korištenja takve oznake kao žiga. S druge strane, proizvodi o kojima je riječ u budućnosti mogu prestati ispunjavati navedene uvjete. Međutim, čak i u tom slučaju žig o kojem je riječ i dalje bi sadržavao simbol ZOZP te bi, ovisno o slučaju, mogao javnost dovesti u zabludu u pogledu podrijetla ili svojstava proizvoda koje on označava.
27

Dopisom od 6. svibnja 2021. Komisija je odgovorila na pitanje Općeg suda iz točke 25. ove presude dostavljanjem tablice u kojoj se navodilo da brojčane ocjene ili rasponi brojčanih ocjena „do 9,5”, „10 do 11,5”, „12 do 13”, „13,5”, „14 do 15,5”, „16 do 17”, „17,5 do 19” i „19,5 do 20”, s jedne strane, odgovaraju opisnim ocjenama „nedovoljan”, „dovoljan”, „dobar”, „dobar do vrlo dobar”, „vrlo dobar”, „odličan”, „izvrstan” i „uzoran”, s druge strane (u daljnjem tekstu: druga konverzijska tablica).