ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37

S tim u vezi, valja najprije napomenuti da se na temelju članka 12. stavka 5. i članaka 13. do 15. Uredbe br. 1896/2006, svi nalozi na koje se odnosi ta uredba moraju dostaviti, slijedeći jedan od načina opisanih u navedenim člancima 13. do 15., tako da je ta dostava u skladu s minimalnim standardima propisanim tom uredbom. Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 36. do 41. svojeg mišljenja, u slučaju povrede tih minimalnih standarda ravnoteža između ciljeva koji se žele postići Uredbom br. 1896/2006, odnosno brzine i učinkovitosti, s jedne strane, i poštovanja prava obrane, s druge strane, bila bi narušena.
33

Štoviše, kao što je to naglasila Komisija u svojim pisanim očitovanjima, isključivanje svake djelomične ništavosti uvozne dozvole za uvoz u Uniju primjeraka različitih vrsta navedenih u Prilogu B Uredbi br. 338/97 dovelo bi do arbitrarnog sustava u kojem se situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku ne bi tretirala na isti način kao situacija u kojoj je prijevoz 17 različitih primjeraka predmet 17 različitih dokumenata.
37

Ako sud koji je uputio zahtjev dođe do takvog zaključka, valja podsjetiti da, sukladno tumačenju članka 71. Uredbe br. 44/2001 koje je dao Sud, pravila o sudskoj nadležnosti, priznanju ili izvršenju odluka predviđena posebnim konvencijama kojih su države članice već bile stranke u trenutku stupanja na snagu te uredbe, u pravilu dovode do izuzimanja od primjene odredaba te uredbe koje uređuju isto pitanje (presuda TNT Express Nederland, C‑533/08, EU:C:2010:243, t. 39., 45. do 48.). Konvencija o ugovoru o međunarodnom prijevozu robe cestom, kojoj je Republika Litva pristupila 1993. jedna je od posebnih konvencija o kojima je riječ u toj odredbi.
3

Uvodne izjave 11., 12. i 17. do 19. Uredbe navode: „(11) Ova Uredba polazi od činjenice da zbog velikih razlika u materijalnom pravu nije moguće uvesti stečajni postupak s univerzalnim područjem primjene u cijeloj Zajednici. Primjena, bez izuzetaka, prava države u kojoj se pokreće [je otvoren] takav postupak bi zbog toga često izazivala teškoće. [...] Ova bi Uredba to trebala uzeti u obzir [tako da] uz glavni stečajni postupak [u daljnjem tekstu: glavni postupak] s univerzalnim područjem primjene [...] [dozvoli] i nacionalni postupak koji obuhvaća samo imovinu koja se nalazi u državi gdje se pokreće postupak [u kojoj se otvara taj postupak]. (12) [...] Zbog zaštite različitosti [različitih] interesa, ova Uredba dopušta pokretanje sekundarnih postupaka koji se odvijaju usporedo s glavnim postupcima. Sekundarni postupci se mogu pokrenuti [otvoriti] u državi članici gdje dužnik ima poslovni nastan [poslovnu jedinicu]. [...] [...] (17) Prije pokretanja [otvaranja] glavnog [...] postupka, pravo podnošenja zahtjeva za pokretanje [prijedloga za otvaranje] stečajnog postupka u državi članici gdje dužnik ima poslovni nastan [poslovnu jedinicu] trebalo bi biti ograničeno na domaće vjerovnike i vjerovnike s poslovnim nastanom u toj državi [domaće poslovne jedinice], ili na slučajeve gdje [se] glavni stečajni postupak ne može biti pokrenut [otvoriti] prema zakonu države članice gdje dužnik ima središte svojih glavnih interesa. Razlog ovom ograničenju jest namjera da se slučajevi u kojima se teritorijalni [partikularni] stečajni postupci zahtijevaju prije glavnog [...] postupka ograniče samo na one neophodno potrebne. Ako su pokrenuti glavni [...] postupci [je glavni [...] postupak otvoren], teritorijalni [partikularni] postupci postaju sekundarnima. (18) Nakon pokretanja [otvaranja] glavnog [...] postupka, pravo podnošenja zahtjeva za pokretanje [prijedloga za otvaranje] stečajnog postupka u državi članici gdje dužnik ima poslovni nastan [poslovnu jedinicu] nije ograničeno ovom Uredbom. Stečajni upravitelj u glavnom postupku ili bilo koja druga osoba ovlaštena na temelju nacionalnog prava države članice, može zahtijevati pokretanje [predložiti otvaranje] sekundarnog [...] postupka. (19) Osim zaštite lokalnih interesa, sekundarni [...] postupci mogu poslužiti u različite [i u druge] svrhe. Može biti slučajeva gdje je dužnikova stečajna masa previše složena da bi se njome upravljalo kao jedinicom [cjelinom], ili gdje su razlike u dotičnim pravnim sustavima tako velike da se mogu javiti poteškoće kada se djelovanje zakona države članice u kojoj se pokreće [države u kojoj je otvoren] postupak proširi i na druge države gdje se imovina nalazi. Iz tog razloga, stečajni upravitelj može zatražiti pokretanje sekundarnog postupka kada je to potrebno radi učinkovitog upravljanja imovinom [stečajnom masom].“
19

Nadalje valja podsjetiti da je Sud već presudio da, kada dođe do duljeg kašnjenja, to jest u trajanju od tri sata ili više, putnici letova koji tako kasne imaju, poput putnika čiji je prvotni let otkazan i kojima zračni prijevoznik ne može ponuditi preusmjeravanje pod uvjetima predviđenima u članku 5. stavku 1. točki (c) iii. Uredbe br. 261/2004, pravo na odštetu na temelju članka 7. te uredbe, s obzirom na to da oni nepovratno gube vrijeme (u tom smislu vidjeti presudu Folkerts, C‑11/11, EU:C:2013:106, t. 32. i navedenu sudsku praksu).
50

Stoga je Prva direktiva sastavni dio niza direktiva čijim su donošenjem postupno definirane obveze država članica na području građanskopravne odgovornosti u pogledu prometa vozila. Međutim, ako je Sud dosljedno smatrao da iz uvodnog dijela Prve i Druge direktive proizlazi da one nastoje osigurati slobodan promet kako vozila koja se uobičajeno nalaze na teritoriju Europske unije tako i osoba koje njima prometuju, on je također dosljedno smatrao da je njihov cilj jamčiti da žrtve nesreća uzrokovanih tim vozilima uživaju usporedivo postupanje bez obzira na to gdje se na teritoriju Unije dogodila ta nezgoda (vidjeti, u tom smislu, osobito presude Ruiz Bernáldez, C‑129/94, EU:C:1996:143, t. 13., kao i Csonka i dr., C- 409/11, EU:C:2013:512, t. 26.).
45

Slijedi da činjenica da Direktiva 96/67 ne spominje mogućnost da države članice uvedu prijelazni sustav ne dovodi do zaključka, kao što to predmnijeva Portugalska Republika, da ta direktiva sadrži prazninu i da države članice mogu nakon isteka roka za prenošenje, kao u ovom slučaju, uvesti takav prijelazni sustav. To zapravo dovodi do toga da se državi članici omogućuje određivanje novog roka za prenošenje.
60

Međutim, iako je Sud presudio, u posebnim okolnostima predmetâ koji su doveli do presuda Hypoteční banka (EU:C:2011:745) i G (EU:C:2012:142), da Uredbi br. 44/2001, tumačenoj u svjetlu članka 47. Povelje, nije protivan postupak protiv odsutnog tuženika u kojem je on bio lišen mogućnosti učinkovite obrane, naglasio je činjenicu da tuženik ima mogućnost zaštititi svoja prava obrane isticanjem prigovora u postupku priznanja presude donesene protiv njega u skladu s člankom 34. točkom 2. te uredbe (vidjeti u tom smislu presude Hypoteční banka, EU:C:2011:745, t. 54. i 55. kao i G, C‑292/10, EU:C:2012:142, t. 57. i 58.). Ta mogućnost pravnog sredstva na temelju članka 34. točke 2. navedene uredbe ipak pretpostavlja, kao što je utvrđeno u točki 56. ove presude, to da se tuženik nije odazvao i da postupovne radnje koje izvrši skrbnik ili privremeni zastupnik odsutnog tuženika nemaju jednak učinak kao upuštanje potonjeg u smislu iste uredbe. S druge strane, u ovom slučaju postupovne radnje koje je poduzeo privremeni zastupnik odsutnog tuženika na temelju članka 116. ZPO‑a za učinak imaju to da se u skladu s nacionalnim zakonodavstvom treba smatrati da se osoba A upustila u postupak pred sudom pred kojim se vodi postupak. Međutim, ne može se smatrati da tumačenje članka 24. Uredbe br. 44/2001 prema kojem se takav skrbnik ili privremeni zastupnik odsutnog tuženika može za njega upustiti u postupak u smislu članka 24. Uredbe br. 44/2001 uspostavlja pravednu ravnotežu između prava na djelotvorno pravno sredstvo i prava na obranu.
13

B. je u Francuskoj primala davanja za slučaj nezaposlenosti, a njezin je suprug tamo obavljao profesionalnu djelatnost. Cijela obitelj zdravstveno je osigurana u Francuskoj. U razdoblju od 9. veljače do 30. svibnja 2009. B. je koristila rodiljni dopust i s te je osnove u Francuskoj primala pomoć za majčinstvo. Potom je, u razdoblju od 1. lipnja do 30. studenoga 2009. u toj državi članici primala dopunsko obiteljsko davanje naziva „prestation d’accueil du jeune enfant“ (davanje za maloljetno dijete) ili „PAJE“, čiji iznos ovisi o primanjima osobe ovlaštene na to davanje. Nakon što je pravo na spomenuta davanja iscrpljeno B. je u Češkoj Republici podnijela zahtjev za obiteljsko davanje.
8

Člankom 15. EnergieStG‑a u verziji koja je bila na snazi do 31. ožujka 2010. bilo je propisano: „1. Ako su energenti u smislu članka 4. ovoga Zakona, pušteni u slobodnu potrošnju u državi članici, nabavljeni u komercijalne svrhe, porezna obveza nastaje kada primatelj 1) primi energente na poreznom području ili 2) unese ili organizira unos na porezno područje energenata primljenih izvan poreznog područja. [...] 2. Ako su energenti u smislu članka 4. ovoga Zakona, pušteni u slobodan promet u državi članici, uneseni na porezno područje u slučajevima koji nisu navedeni u stavku 1. prvoj rečenici točkama 1. i 2., porezna obveza nastaje kada ih se prvi put na poreznom području drži ili se njima koristi u komercijalne svrhe. Porezni obveznik je osoba koja ih drži ili se njima koristi. [...] [...] 4. Stavci 1. do 3. ovoga članka ne primjenjuju se 1) na pogonska goriva pohranjena u standardnim spremnicima vozila, specijalnim kontejnerima, radnim strojevima i uređajima te rashladnim i klimatizacijskim uređajima, 2) na pogonska goriva koja se prevoze u pričuvnim spremnicima vozila do ukupne količine od 20 litara, 3) na loživa goriva pohranjena u spremniku za pomoćno grijanje vozila. [...]“
34

S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno prethodno pitanje valja odgovoriti tako da članak 63. UFEU‑a treba tumačiti na način da mu je protivan propis države članice kao što je onaj o kojemu je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da primjenom klauzule o progresiji sadržane u konvenciji o sprečavanju dvostrukog oporezivanja može imati za posljedicu višu stopu poreza na prihod zbog same činjenice da metoda utvrđivanja prihoda od nekretnina dovodi do toga da se prihodi od nekretnina koje nisu izdane u najam, a nalaze se u drugoj državi članici, procjenjuju na viši iznos od onih koji dolaze od takve imovine koja se nalazi u prvoj državi članici. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri je li to doista učinak propisa o kojemu je riječ u glavnom postupku.
9

Članak 52.b Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz), u daljnjem tekstu: UrhG) od 9. rujna 1965. (BGBl. I, str. 1273.), u verziji koja je bila na snazi kada su se dogodile činjenice u glavnom postupku, glasi: „Reproduciranje djelâ na mjestima predviđenima za elektroničko čitanje u javnim knjižnicama, muzejima i arhivima Dopušteno je stavljanje na raspolaganje objavljenih djela iz javnih knjižničnih fondova, muzeja ili arhiva koje ne teži izravno ili neizravno ekonomskom ili unosnom cilju i koje je predviđeno isključivo u prostorijama predmetne ustanove, na mjestima za elektroničko čitanje koja su posebno za to predviđena, s ciljem istraživanja i privatnog izučavanja, ako to nije protivno nekoj ugovornoj odredbi. Broj primjeraka djela dostupnih na mjestima za elektroničko čitanje ne smije načelno biti veći od onoga koji sadrži fond ustanove. Stavljanjem na raspolaganje nastaje pravo na plaćanje pravične naknade. To pravo može ostvariti samo organizacija za kolektivno ostvarivanje prava.“
36

Valja podsjetiti na to da okolnost da je sud koji je uputio zahtjev sastavio prethodno pitanje pozivajući se samo na neke odredbe prava Unije ne sprječava Sud da tom sudu da sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tom smislu na Sudu je da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku, izvuče one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora (vidjeti presudu Vicoplus i dr., C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, t. 22. i navedenu sudsku praksu).
9

Na temelju članka 6. tog poglavlja naslovljenog „Opći uvjeti“: „Državljanin treće države koji podnese zahtjev za prihvat u svrhe utvrđene u člancima 7. do 11.: (a) mora predočiti valjanu putnu ispravu sukladno nacionalnom zakonodavstvu. Države članice mogu zahtijevati da rok važenja putne isprave obuhvaća najmanje trajanje planiranog boravka; (b) ako je osoba maloljetna na temelju nacionalnog zakonodavstva države članice domaćina, mora predočiti suglasnost roditelja za planirani boravak; (c) mora imati zdravstveno osiguranje koje uključuje sve rizike protiv kojih su obično osigurani državljani određene države članice; (d) ne smije se smatrati prijetnjom općem interesu, javnoj sigurnosti ili javnom zdravlju; (e) mora osigurati dokaz, ako to traži država članica, da je platio pristojbu za obradu zahtjeva na temelju članka 20. 2. Države članice olakšavaju postupke prihvata za državljane trećih zemalja iz članaka 7. do 11. koji sudjeluju u programima Zajednice za jačanje mobilnosti prema ili unutar Zajednice.“
7

Prema članku 4. stavku 1. i 2. Direktive 2008/94: „1. Države članice mogu ograničiti obvezu plaćanja jamstvenih ustanova iz članka 3. 2. Ako države članice iskoriste mogućnost iz stavka 1., one navode trajanje razdoblja za koje jamstvena ustanova treba podmiriti nepodmirena potraživanja. Ipak, to razdoblje ne može biti kraće od razdoblja koje pokriva naknada za rad za posljednja tri mjeseca radnog odnosa prije i/ili nakon datuma iz drugog stavka članka 3. Države članice mogu to minimalno razdoblje od tri mjeseca uključiti u referentno razdoblje u trajanju od najmanje šest mjeseci. Države članice čije referentno razdoblje nije kraće od 18 mjeseci, mogu ograničiti razdoblje za koje jamstvena ustanova podmiruje nepodmirena potraživanja na osam tjedana. U tom se slučaju za izračun minimalnog razdoblja koriste ona razdoblja koja su najpovoljnija za zaposlenika.“
18

U tom pogledu, njemačka vlada, koju podupire nizozemska vlada, ističe da, s obzirom na to da je cilj te obveze sačuvati interes i dobrobit državljanina treće zemlje s nezakonitim boravkom, on raspolaže mogućnošću istog se odreći, osobito u situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj je osoba o kojoj je riječ željela ostati u doticaju s osobama svog državljanstva.
18

Sud pred kojim se vodi taj predmet i koji je uputio zahtjev smatra da bi tumačenje koje predlaže Ured imalo za posljedicu to da PDV bude plaćen dvaput zbog nepoštovanja obveze koju bi trebalo smatrati potpuno formalnom. Povreda takve obveze mogla bi biti sankcionirana autonomno ako bi se fizičko smještanje robe u porezno skladište smatralo obveznim, ali to, u odsustvu oporezive transakcije, ne ni smjelo dovesti do primjene PDV‑a na tu robu.
78

Međutim, kako to proizlazi iz točaka 65. do 73. ove presude, ne čini se da je to, ne dovodeći u pitanje konačnu ocjenu nacionalnih sudova, slučaj sa sustavom dodataka iz glavnog postupka.
26

U pogledu zahtjeva iz točke 19. ove presude, to jest da je tijelo koje je uputilo zahtjev ovlašteno zahtijevati odluku Suda samo kada obavlja sudačke funkcije, potrebno je ustvrditi da, suprotno mišljenju gospode Torresi, kada Consiglio Nazionale Forense odlučuje u skladu s člankom 6. stavkom 8. Zakonodavnog dekreta br. 96/2001 o žalbi jer odvjetnička komora nije donijela odluku u roku od 30 dana od podnošenja zahtjeva za upis u posebni dio imenika za odvjetnike, on se ne ograničava na odlučivanje o tom zahtjevu umjesto predmetne odvjetničke komore. Naime, kao što to osobito proizlazi iz objašnjenja talijanske vlade i zapisnika s rasprave o žalbi koju su gospoda Torresi uputili protiv Odvjetničke komore u Macerati a koja se održala 29. rujna 2012. pred Consiglio Nazionale Forense, potonji je pozvan izjasniti se o utemeljenosti implicitne odluke predmetne odvjetničke komore jer ona odbija zahtjev za upis zainteresirane strane. U tom slučaju, ako žalba bude prihvaćena, Consiglio Nazionale Forense mora se izjasniti o meritumu zahtjeva za upis.
36

Time je proizvod u pitanju u glavnom postupku namijenjen ispitivanju postojanja moguće patologije. Nadalje, njegov način djelovanja zaista se odnosi na mjerljivu ili primjetljivu promjenu njegovih sastavnih tvari s obzirom na to da u kontaktu s pripremljenom krvlju proizvodi kemijsku reakciju kojom se može mjeriti stanična aktivnost. S obzirom na to, treba ustvrditi kako on može pripadati tarifnom broju 3822 KN-a, kako je tumačen u svjetlu Napomena s objašnjenjem HS-a.
19

Članak 16. Dekreta predsjednika Republike br. 394 od 31. kolovoza 1999., naslovljen „Zahtjev za boravišnu dozvolu“, s jedinstvenim tekstom odredbi u vezi s uređenjem imigracije i pravilima koja se odnose na uvjete za strance, u skladu s člankom 1. stavkom 6. Zakonodavnog dekreta br. [286/1998] (redovni dodatak GURI‑ju br. 190 od 3. studenoga 1999.), kako je izmijenjen Dekretom predsjednika Republike br. 334 od 18. listopada 2004., koji izmjenjuje i dopunjuje Dekret br. 394. od 31. kolovoza 1999., u materiji imigracije (redovni dodatak GURI‑u br. 17 od 10. veljače 2005.) u stavcima 1. do 4. propisuje: „1. Za izdavanje boravišne iskaznice iz članka 9. [Zakonodavnog dekreta br. 286/1998] zainteresirani treba uputiti pisani zahtjev, na obrascu koji je u skladu s onim odobrenim Dekretom [ministra unutarnjih poslova]. 2. U svojem zahtjevu, koji se treba podnijeti upravi koja je nadležna prema prebivalištu stranca, potonji treba navesti: a. sve podatke o svojem identitetu; b. mjesto ili mjesta u kojima je navedeni boravio tijekom prethodnih pet godina u Italiji; c. mjesto boravka; d. izvore prihoda […] […] 3. Zahtjevu treba priložiti: [popis potrebnih dokumenata] 4. Bez utjecaja na odredbe članka 9. stavka 2. i članka 30. stavka 4. jedinstvenog teksta, ako se radi o zahtjevu u vezi s članovima obitelji iz članka 9. stavka 1. i članka 29. stavka 1. točke (b)a navedenog jedinstvenog teksta, podaci iz stavka 2. i dokumentacija iz stavka 3. ovog članka trebaju se odnositi i na supružnika i djecu mlađu od 18 godina koji žive zajedno i za koje se također traži boravišna iskaznica; također trebaju se predočiti sljedeći dokumenti, kojima se dokazuje: a. status supružnika ili maloljetnog djeteta […] b. pristup smještaju [...] c. prihod [...]; uzimajući u obzir onaj članova obitelji koji žive zajedno, ali nisu ovisni.“
38

Naime, takvo poopćenje može dovesti do diskriminatornog postupanja prema osiguranicima muškog spola u odnosu na one ženskog spola. Među ostalim, uzimanje u obzir općih statističkih podataka, temeljenih na spolu dovodi do nesigurnosti u pogledu toga da će očekivano trajanje životnog vijeka osiguranice uvijek biti dulje od onoga osiguranika iste dobi u sličnoj situaciji.
3

Članak 1. [osporavane] odluke glasi: ‚Nexans [...], kao i svi poduzetnici koje [ono] (ona) izravno ili neizravno kontrolira(ju), uključujući i Nexans France [...] imaju obvezu dopustiti provođenje pretraga u vezi sa [svojim] (svojima) mogućim sudjelovanjem (sudjelovanjima) u protutržišnim sporazumima i/ili usklađenim djelovanjima suprotnima članku 81. [Ugovora o EZ‑u] u vezi s opskrbom električnim kablovima i s njima povezanim materijalom, među ostalim s visokonaponskim podmorskim električnim kablovima i u nekim slučajevima s visokonaponskim električnim podzemnim kablovima, koja su obuhvaćala manipulaciju s ponudama u postupcima javne nabave, dodjelu kupaca, kao i nezakonitu razmjenu poslovno osjetljivih informacija vezanih uz opskrbu tih proizvoda. Pretragu je moguće obaviti u svim prostorima koje poduzetnik nadzire [...] Nexans [...], kao i svi poduzetnici koje [ono] (ona) izravno ili neizravno kontrolira(ju), uključujući i društvo Nexans France [...], ovlašćuje dužnosnike i drugo osoblje koje je Komisija zadužila [da] provedu pretragu, a dužnosnike i ostalo osoblje ovlašteno od tijela države članice nadležnog za tržišno natjecanje da im pomogne, ili koje je potonje imenovalo u tu svrhu, na pristup svim prostorijama i prijevoznim sredstvima tijekom uobičajenog radnog vremena ureda. Ono dopušta pregled poslovnih knjiga i svih drugih poslovnih dokumenata, bez obzira u kakvom se obliku nalazili, ako to dužnosnici i drugo ovlašteno osoblje zatraže, i omogućuje im njihov pregled na licu mjesta, kao i da uzmu ili dobiju u bilo kojem obliku presliku ili izvadak iz tih knjiga ili dokumenata. Ono dopušta da se tijekom trajanja pretrage i u mjeri u kojoj je to u tu svrhu potrebno zapečate sve poslovne prostorije i knjige ili dokumenti. Ono neposredno na licu mjesta daje usmena objašnjenja u vezi s predmetom i svrhom pretrage, ako to dužnosnici ili osoblje zatraži, i ovlašćuje svakog zastupnika ili člana osoblja na davanje tih objašnjenja. Ono dopušta da se ta objašnjenja pohrane u svim mogućim oblicima.’
31

Savezna zemlja Baden‑Württemberg, međutim, ističe da preoblikovanja društava zbog kojih se vodi glavni postupak nikako nisu dovela do povećanja kapitala društava preuzimatelja ili preoblikovanih društava. Ta savezna zemlja tvrdi da samo porez naplaćen za transakciju koja dovodi do povećanja kapitala predmetnog društva može biti obuhvaćen člankom 10. točkom (c) Direktive 69/335.
3

Uvodne izjave 5. i 6. Direktive 92/12 glase: „budući da isporuka, držanje radi isporuke ili opskrba gospodarskog subjekta koji samostalno obavlja gospodarsku djelatnost ili za potrebe tijela javnog prava koji se odvijaju u državi članici različitoj od one u kojoj je roba puštena u potrošnju dovodi do obračunavanja trošarine u toj drugoj državi članici; budući da se na trošarinsku robu koju su nabavile fizičke osobe za vlastitu uporabu i koju su same prevezle trošarina mora obračunati u državi članici u kojoj je ta roba nabavljena“ [neslužbeni prijevod].
33

Na kraju, u točki 44. predmeta koji je doveo do presude Sopropé, (EU:C:2008:746), u kojoj je Sudu postavljeno pitanje je li rok od osam do petnaest dana u kojem porezni obveznik može ostvariti pravo na saslušanje prije donošenja odluke o naplati, predviđen nacionalnim pravom, u suglasnosti sa zahtjevima načela poštovanja prava na obranu, Sud je ukazao na to da je u situaciji kada nacionalni propis određuje rok za prikupljanje očitovanjâ zahvaćenih osoba nacionalni sudac dužan provjeriti, uzimajući u obzir činjenice konkretnog predmeta, odgovara li taj rok posebnom položaju konkretne osobe ili poduzetnika i je li im taj rok omogućio da ostvare pravo na obranu uz poštovanje načela djelotvornosti.
30

Uzimajući u obzir, kao prvo, tekst članka 17. stavka 5. trećeg podstavka točke (c) Šeste direktive, kao drugo, kontekst u kojem se nalazi ta odredba, kao treće, načela neutralnosti oporezivanja i proporcionalnosti i, kao četvrto, svrhu članka 17. stavka 5. trećeg podstavka točke (c) navedene direktive, iz prethodnih razmatranja proizlazi da bilo koja država članica koja se koristi mogućnošću koju daje članak 17. stavak 5. treći podstavak točka (c) Šeste direktive mora paziti na to da način izračuna prava na odbitak s najvećom točnošću omogući utvrđivanje dijela PDV‑a koji se odnosi na transakcije koje daju pravo na odbitak (vidjeti u tom smislu presudu BLC Baumarkt, EU:C:2012:689, t. 23.).
27

Kao drugo, pod pretpostavkom da spomenuti ugovor predstavlja ugovor o javnim radovima, taj se sud pita smije li u ovom slučaju, svojom presudom br. 4267/2007, lišiti učinka pravomoćnosti pravomoćnu odluku utoliko što je ta odluka, zbog kasnijih rješenja o izvršenju i akata commissarija ad acta, dovela do situacije koja nije u skladu s pravom Unije o sklapanju ugovora o javnoj nabavi. Taj sud u tom smislu naglašava da, na temelju vlastite sudske prakse, on, pod određenim uvjetima, smije dopuniti prvotnu izreku jedne svoje presude provedbenom odlukom te ta ovlast dovodi do onoga što on naziva „pravomoćnost koja se razvija“.
38

U tom pogledu, pod pretpostavkom da se razlozi koje navodi njemačka vlada, to jest sprečavanje prisilnih brakova i promicanje integracije, mogu smatrati važnim razlozima u općem interesu, ostaje činjenica da nacionalna odredba poput one iz glavnog postupka koja prelazi ono što je potrebno za postizanje cilja, u mjeri u kojoj izostanak dokaza o dovoljnom poznavanju jezika automatski dovodi do odbijanja zahtjeva za spajanje obitelji, bez uzimanja u obzir posebnih okolnosti svakog slučaja.