ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li u skladu s gore navedenim načelima odredba – poput članka 26. stavka 2. Dekreta predsjednika Republike br. 633/1972, u verziji koja je bila na snazi prije izmjena uvedenih čl. 1. stavcima 126. i 127. Zakona br. 208 od 28. prosinca 2015. – koja pravo na povrat poreza podvrgava uvjetu da je prethodno bezuspješno proveden stečajni postupak, odnosno okolnosti da je, u skladu s praksom sudova i poreznih tijela države članice, podjela imovine u konačnici bila neuspješna, ili u slučaju da to toga nije došlo, uvjetu da je donesena konačna odluka o zaključenju stečajnog postupka, čak i kada su takvi postupci neisplativi s obzirom na iznos tražbine, mogućnost njezine naplate i troškove stečajnog postupka i s obzirom na to da bi do primjene tih uvjeta, međutim, moglo doći godinama nakon otvaranja stečajnog postupka.
—

toč. 48. do 52., budući da su čl. 36. i Prilog VII. toč. 1. Akta o pristupanju RH EU stupili na snagu 9.12.2011., kada su bili na snazi i važili Strategija reforme pravosuđa Republike Hrvatske za razdoblje 2011. - 2015., od 15.12.2010. i Revidirani akcijski plan Vlade Republike Hrvatske za reformu pravosuđa, od 20.05.2010, pa je stoga naknadno stavljanje van snage tih pravnih akata od strane RH, koje je prethodno izričito odobreno od strane EK u toč. 3. njezinog Sveobuhvatnog izvješća o monitoringu RH od 10.10.2012. nalaganjem RH donošenja novog ovršnog zakonodavstva, protivno općim pravnim načelima zaštite legitimnih očekivanja i pravne sigurnosti, budući da je u odnosu na žalitelje stavljanje van snage istih pravnih akata imalo očit retroaktivan učinak, a RH nakon 9.12.2011. nije donijela nijednu novu strategiju reforme pravosuđa, već samo Strategiju razvoja pravosuđa za razdoblje 2013. do 2018., pa je stoga posljednja Strategija reforme pravosuđa koju je Republika Hrvatska donijela upravo ona koja je bila na snazi na dan 9.12.2011. (v. npr. odluke Europskog suda pravde u predmetima Louwage vs. EK, posl. br. C-148/73, od 30.1.1974. godine (par. 12 i 28), Embassy Limousines & Services vs. European Parliament, posl. br. T-203/96, od 17.12.1998. godine (par. 74 do 88) i CNTA vs. EK, posl. br. C-74/74, od 14.5.1975. godine (par. 41 do 44), uz napomenu da je u toč. 53. svojim utvrđenjem da „ne treba zaključivati da su hrvatske vlasti (…) bile slobodne izmijeniti Strategiju reforme pravosuđa za 2011-2015. i Akcijski plan iz 2010. Uzevši u obzir odredbe Akta o pristupanju, posebice članak 36. i njegov Prilog VII., hrvatske vlasti bile su obvezne ispunjavati ne samo obvezu br. 1. nego i sve druge obveze predviđene tim prilogom”, prvostupanjski sud potvrdio osnovanost predmetnog tužbenog zahtjeva na naknadu štete;
HR Službeni list Europske unije C 251/18

Žalba koju su 10. svibnja 2016. podnijeli Kühne + Nagel International AG i dr. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 29. veljače 2016. u predmetu T-254/12 Kühne +Nagel International AG i dr. protiv Europske komisije

(Predmet C-261/16 P)

(2016/C 251/19)

Jezik postupka: njemački

Stranke

Žalitelji: Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd, Kühne + Nagel Ltd (zastupnici: U. Denzel, C. von Köckritz i C. Klöppner, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Zahtjevi

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

1. ukine presudu Općeg suda (deveto vijeće) od 29. veljače 2016. u predmetu T–254/12,

2. poništi članak 1. stavke 1. i 2. i članke 2. i 3. Odluke Komisije od 28. svibnja 2012. u predmetu COMP/39462 – provoz, C(2012) 1959 final u skladu s člankom 263. stavkom 4. UFEU-a u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje;

3. ukine ili znatno smanji iznos novčanih kazni izrečenih žaliteljima u navedenoj odluci;

4. Komisiji naloži snošenje žaliteljevih troškova u postupcima pred Općim sudom i Sudom.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Žalitelji ističu pet žalbenih razloga:

Kao prvo, Opći sud pogrešno polazi od toga da su ponašanja u vezi NES-a i AMS-a protivna članku 101. UFEU-a. Članak 101. UFEU-a ne primjenjuje se na ta ponašanja jer ona nisu mogla utjecati na trgovinu među državama članicama.

Kao drugo, određivanje iznosa novčane kazne izrečene žaliteljima sadržava pogrešku koja se tiče prava. Utvrđena su protutržišna ponašanja u pogledu pojedinačnih naknada („fees” ili „surcharges”). Opći sud je novčanu kaznu koju je trebao izreći u tom pogledu smio izračunati samo na temelju prihoda koji su ostvareni dotičnom naknadom. Zanemario je činjenicu da je Komisija uračunavanjem dodatnih prihoda u izračun novčane kazne (osobito stope za teret) povrijedila točku 13. Smjernica o novčanim kaznama. Time što je i izvršavanje svoje ovlasti nadzora neograničene nadležnosti implicitno zasnovao na istoj metodi, Opći sud je pritom i sâm pogrešno izvršavao tu ovlast.

Kao treće, Opći sud je povrijedio načelo jednakog postupanja. K+N – za razliku od drugih prov oznika – ne radi prema konsolidacijskom modelu nego, s ekonomskog gledišta, u preko 90 % poslova nastupa kao klasični posrednik. Zbog znatnih razlika među poslovnim modelima, Opći sud je prema njima trebao postupati različito te nije smio jednako postupati prema nejednakim činjeničnim stanjima. Osobito je Opći sud trebao ukinuti Komisijin izračun novčane kazne te novčanu kaznu protiv žalitelja utvrditi samo na temelju prihoda ostvarenih dotičnim „fees” ili „surcharges”.

Kao četvrto, novčana kazna koju je izrekao Opći sud je jako neproporcionalna. Novčana kazna koju je Opći sud potvrdio je očito pretjerana te se ne može opravdati ni razlozima odvraćanja.

Kao četvrto, Opći sud nije uzeo u obzir Air Transport Exemption te je stoga u pogledu NES-a i AMS-a pogrešno zaključio da se primjenjuje članak 101. UFEU-a.
d)

Vrijedi li to prije isteka roka za prenošenje Direktive 2014/24/EU (5) i ako bi to dovelo do toga da samo jedan gospodarski subjekt (odnosno dotadašnji pružatelj usluge) može pružiti uslugu ili je javni naručitelj koji želi provesti pregovarački postupak bez objave obavijesti sa samo jednim gospodarskim subjektom u skladu s člankom 31. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2004/18/EZ, prilikom određivanja usluge već prije proteka roka za prenošenje Direktive 2014/24/EU dužan ispitati postoji li razumna alternativa ili zamjensko rješenje i da nepostojanje tržišnog natjecanja nije rezultat prijetvornog sužavanja parametara nabave, kao što je to propisano u članku 32. stavku 2. točki (b) podstavku 2. Direktive 2014/24/EU?
2.

U slučaju potvrdnog odgovora, to jest ako je to moguće utvrditi: i) Treba li/može li se „mjesto u kojemu zaposlenik obično obavlja posao” tumačiti u smislu spomenute odredbe prava Zajednice kao zračna luka u kojoj se nalazi zrakoplov kojim radnik treba upravljati i u kojoj započinje let kojim on počinje obavljati svoj posao? I/ili se treba/može tumačiti kao mjesto koje stranke odrede kao gateway airport (zračna luka slijetanja) s kojeg se radnika prevozilo do zračne luke gdje se nalazio zrakoplov kojim je trebao upravljati i na koju se kasnije vraćao? I/ili to treba/može biti mjesto gdje je zrakoplov kojim radnik upravlja upisan u registar zrakoplova? I/ili to treba/može biti mjesto s kojeg je radnik primao upute, obavijesti i informacije u vezi s letom, različitim aspektima njegovog profesionalnog odnosa s tuženikom i postupkom koji je doveo do prestanka tog odnosa? ii) Treba li/može li se „mjesto u kojemu je posljednji puta obavljao posao” tumačiti u smislu spomenute odredbe prava Zajednice kao zračna luka gdje se nalazio posljednji zrakoplov kojim je radnik upravljao prije nego što mu je prestao ugovor o radu? Ili se ipak treba/može tumačiti kao mjesto koje stranke odrede kao gateway airport (zračna luka slijetanja), s kojega se radnika posljednji put prije prestanka ugovora o radu prevozilo do zračne luke gdje se nalazio zrakoplov kojim je trebao upravljati i na koje se kasnije vratio?
HR Službeni list Europske unije C 260/30

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2016. uputio Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – Shields & Sons Partnership protiv The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Predmet C-262/16)

(2016/C 260/38)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Shields & Sons Partnership

Tuženik: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodna pitanja

1. Kada je riječ o zajedničkoj paušalnoj odredbi za poljoprivrednike predviđenoj poglavljem 2. glave XII. Direktive 2006/112/EZ (1), treba li članak 296. stavak 2. tumačiti na način da se njime uspostavlja iscrpni sustav koji obuhvaća sve slučajeve u kojima država članica može isključiti poljoprivrednika iz zajedničke paušalne odredbe za poljoprivrednike? Konkretnije: 1.1 može li država članica isključiti poljoprivrednike iz zajedničke paušalne odredbe za poljoprivrednike samo na temelju članka 296. stavka 2.? 1.2 može li država članica isključiti poljoprivrednike iz zajedničke paušalne odredbe za poljoprivrednike i primjenom članka 299.? 1.3 daje li načelo porezne neutralnosti državi članici pravo da isključi poljoprivrednika iz zajedničke paušalne odredbe za poljoprivrednike? 1.4 imaju li države članice pravo isključiti poljoprivrednike iz zajedničke paušalne odredbe za poljoprivrednike na bilo kojoj drugoj osnovi?

2. Kako treba tumačiti pojam „kategorije poljoprivrednika” iz članka 296. stavka 2. Direktive 2006/112/EZ? Konkretnije: 2.1. mora li se kategorija poljoprivrednika u smislu te odredbe moći utvrditi na temelju objektivnih karakteristika? 2.2. mora li se kategorija poljoprivrednika u smislu te direktive moći utvrditi na temelju gospodarskih razmatranja? 2.3. koja razina preciznosti je potrebna u svrhu utvrđivanja kategorije poljoprivrednika koje je država članica namjeravala isključiti? 2.4. daje li se na temelju tog pojma državi članici pravo da kao kategoriju u smislu te gore navedene odredbe smatraju „poljoprivrednike za koje se utvrdilo da kao sudionici paušalnog sustava primaju znatno više nego što bi primili kada bi bili registrirani za PDV?

(1) Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost SL L 347., str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)
HR Službeni list Europske unije C 260/32

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 13. svibnja 2016. uputio Supreme Court of Gibraltar (Ujedinjena Kraljevina) – Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson, Darren Sheriff protiv The Hon. Gilberta Licudi QC MP, Minister for Justice

(Predmet C-267/16)

(2016/C 260/40)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court of Gibraltar

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson, Darren Sheriff

Tuženik: The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice

Prethodna pitanja

1. Ako se odredbe Direktive o europskoj oružanoj propusnici (1) odnose samo na slobodno kretanje robe, mogu li se ipak primjenjivati na Gibraltar na temelju toga da ne uključuju trgovinu ili poslovnu transakciju, pa se stoga nalaze izvan dosega odstupanja priznatih u odnosu na Gibraltar u skladu s Aktom o pristupanju iz 1972.?

2. Primjenjuju li se na Gibraltar odredbe Direktive o europskoj oružanoj propusnici u vezi s lovcima i sportskim strijelcima na temelju toga da se odnose na slobodno kretanje usluga?

3. Jesu li odredbe Direktive o europskoj oružanoj propusnici u vezi s lovcima i sportskim strijelcima nevaljane zato što se odnose na slobodno kretanje osoba, pa su stoga donesene na temelju pogrešne pravne osnove?

(1) Direktiva Vijeća 91/477/EEZ od 18. lipnja 1991. o nadzoru nabave i posjedovanja oružja (SL L 256, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 62., str. 28.)
HR Službeni list Europske unije C 232/6

Žalba koju je 11. travnja 2016. podnio SolarWorld AG protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 1. veljače 2016. u predmetu T-142/14, SolarWorld AG i drugi protiv Vijeća Europske unije

(Predmet C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: SolarWorld AG (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, J. Beck, Solicitor)

Druge stranke u postupku: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Vijeće Europske unije, Europska komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— proglasi žalbu dopuštenom i osnovanom;

— ukine rješenje Općeg suda u predmetu T-142/14;

— odluči o meritumu i proglasi ništavim članak 2. Uredbe 1239/2013, ili vrati predmet Općem sudu radi donošenja meritorne odluke po tužbi za poništenje; i

— naloži Vijeću snošenje žaliteljevih troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da članak 2. Uredbe 1239/2013 (1) nije moguće razdvojiti od ostatka njezina teksta. Promjena oblika mjera ne mijenja i doseg uredbe u kojoj su sadržane. Doseg kompenzacijskih mjera pokriva cjelokupni uvoz proizvođača za koje je utvrđeno da su sudjelovali u štetnom subvencioniranju, a njihov je cilj, bez obzira na oblik, da budu prikladne za otklanjanje štete koju su pretrpjeli proizvođači EU-a. Taj se doseg ne mijenja poništenjem članka 2.

Pobijanim se rješenjem povrjeđuje žaliteljevo pravo iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer se industriji EU-a uskraćuje pravni lijek u području trgovinske zaštite protiv konačnih mjera koje ne poštuju zahtjeve Osnovne uredbe. Usto, pobijanim se rješenjem povrjeđuje žaliteljevo pravo iz članka 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer se proizvođači-izvoznici dovode u bolji položaj od industrije EU-a, s obzirom da je njihovo pravo na žalbu priznato sudskom praksom.

(1) Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL L 325, str. 1.).
HR Službeni list Europske unije C 232/5

Žalba koju je 11. travnja 2016. podnio SolarWorld AG protiv rješenja Općeg suda (peto vijeće) od 1. veljače 2016. u predmetu T-141/14, SolarWorld AG i drugi protiv Vijeća Europske unije

(Predmet C-204/16 P)

(2016/C 232/06)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: SolarWorld AG (zastupnici: L. Ruessmann, odvjetnik, J. Beck, Solicitor)

Druge stranke u postupku: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Vijeće Europske unije, Europska komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— proglasi žalbu dopuštenom i osnovanom;

— ukine rješenje Općeg suda u predmetu T-141/14;

— odluči o meritumu i proglasi ništavim članak 3. Uredbe 1238/2013, ili vrati predmet Općem sudu radi donošenja meritorne odluke po tužbi za poništenje; i

— naloži Vijeću snošenje žaliteljevih troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da članak 3. Uredbe 1238/2013 (1) nije moguće razdvojiti od ostatka njezina teksta. Promjena oblika mjera ne mijenja i doseg uredbe u kojoj su sadržane. Doseg antidampinških mjera pokriva cjelokupni uvoz proizvođača za koje je utvrđeno da su sudjelovali u štetnom dampingu, a njihov je cilj, bez obzira na oblik, da budu prikladne za otklanjanje štete koju su pretrpjeli proizvođači EU-a. Taj se doseg ne mijenja poništenjem članka 3.

Pobijanim se rješenjem povrjeđuje žaliteljevo pravo iz članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer se industriji EU-a uskraćuje pravni lijek u području trgovinske zaštite protiv konačnih mjera koje ne poštuju zahtjeve Osnovne uredbe. Usto, pobijanim se rješenjem povrjeđuje žaliteljevo pravo iz članka 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer se proizvođači-izvoznici dovode u bolji položaj od industrije EU-a, s obzirom da je njihovo pravo na žalbu priznato sudskom praksom.

(1) Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 1238/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL L 325, str. 1.).
—

Uredbu (EEZ) br. 1191/69 (1), jer je Opći sud propustio utvrditi da talijanski propis nije usklađen s navedenom uredbom zbog dvaju razloga: (1) jer je njime pojedincu nametnuto obavljanje gospodarske djelatnosti samo u obliku javne usluge, dok je na temelju Uredbe br. 1191/69 takav način obavljanja djelatnosti poduzeća zabranjen, s obzirom na to da javna usluga podrazumijeva to da koncesionar mora poštovati obveze javne usluge; (2) jer nije predviđao naknadu obveza usluge koje je ispunilo poduzeće; nakon izmjena uvedenih Uredbom (EEZ) br. 1893/91 (2) Simetu se više nije mogla nametnuti nikakva obveza javne usluge, s obzirom na to da je on poduzeće za međuregionalni autobusni prijevoz putnika;
4.

Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije prekršila članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, načelo dobre uprave i obvezu obrazlaganja na temelju članka 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU-a) odlučivši da društvo The Brink’s Company nije solidarno odgovorno sa žaliteljem (kao slijednikom društva BAX Global (China) Co. Ltd.) za ponašanja koja se odnose na „UK New Export System”.
HR Službeni list Europske unije C 243/21

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. travnja 2016. uputio Administrativen sad Varna (Bugarska) – „MIP-TS” OOD protiv Načalnik na Mitnica Varna

(Predmet C-222/16)

(2016/C 243/22)

Jezik postupka: bugarski

Sud koji je uputio zahtjev

Administrativen sad Varna

Stranke glavnog postupka

Žalitelj u kasacijskom postupku:„MIP-TS” OOD

Druga stranka u kasacijskom postupku: Načalnik na Mitnica Varna

Prethodno pitanje

Ulazi li u područje primjene članka 1. stavka 1. Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 791/2011 od 3. kolovoza 2011. uvoz određenih tkanina otvorene mrežaste strukture od staklenih vlakana otvora većeg od 1,8 mm po duljini i širini i mase veće od 35 g/m2 isključujući diskove od staklenih vlakana, koje su trenutačno obuhvaćene oznakama KN ex 7019 51 00 i ex 7019 59 00 (oznake TARIC 7019 51 00 10 i 7019 59 00 10), te su 10. travnja 2012. deklarirane za carinski postupak „Puštanje u slobodni promet i za krajnju upotrebu”, na njima je naznačeno da su podrijetlom iz Tajlanda i poslane su iz te države, ali su stvarno podrijetlom iz Narodne Republike Kine, što je utvrđeno u okviru OLAF-ovog istražnog postupka prilikom provedbe Uredbe br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća te je on o tome sastavio izvješće?
1.

Ima li načelo zabrane zloporabe prava, za kojeg je presudom od 21. veljače 2006., Halifax i dr., C-255/02, EU:C:2006:121 utvrđeno da se primjenjuje u području PDV-a, izravan učinak na pojedinca, kad ne postoji nacionalna zakonodavna ili sudska mjera kojom bi se to načelo ostvarivalo u okolnostima u kojima bi, kao i u ovom slučaju, ponovno određivanje transakcija izvršenih prije prodaje i prodaja kupcu (u daljnjem tekstu zajedno: tužiteljeve transakcije) kako to savjetuju porezno i carinsko tijelo, dovelo do oporezivanja tužitelja PDV-om ako do toga nije došlo pravilnom primjenom odredaba nacionalnog zakonodavstva koje su bile na snazi u vrijeme izvršenja tužiteljevih transakcija.
HR Službeni list Europske unije C 243/27

Žalba koju su 13. svibnja 2016. podnijeli Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 29. veljače 2016. u predmetu T-270/12, Panalpina World Transport (Holding) Ltd i dr. protiv Europske komisije

(Predmet C-271/16 P)

(2016/C 243/27)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG, Panalpina China Ltd (zastupnici: S. Mobley, A. Stratakis, A. Gamble, solicitors)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Zahtjevi

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem se njome odbija žaliteljev prvi tužbeni razlog koji se odnosi na povrede;

— izmijeni članak 2. stavak 2. i članak 2. stavak 3. Odluke od 28. ožujka 2012. u predmetu COMP/39462 – Provoz (u daljnjem tekstu: Odluka) u dijelu u kojem se te odredbe odnose na žalitelje i, izvršavajući svoju neograničenu nadležnost, umanji novčane kazne izrečene žaliteljima; i

— u svakom slučaju, naloži Komisiji snošenje vlastitih troškova i troškova žaliteljâ vezanih za taj postupak i postupak pred Općim sudom.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Zaključivši da Komisija nije odstupila od svoje prakse u donošenju odluka, počinila pogrešku koja tiče prava ili prekršila načela proporcionalnosti i jednakog postupanja, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava, očito prekoračivši granice razumne ocjene podnesenih mu dokaza i pogrešno primijenivši relevantnu sudsku praksu. Posebni žalbeni razlozi žaliteljâ glase kako slijedi:

1. Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava, očito prekoračivši granice razumne ocjene podnesenih mu dokaza što se tiče toga jesu li dotične povrede, te osobito povrede AMS i CAF povezane s cjelokupnim provozom „paketa usluga”.
3.

Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava zaključivši da Komisija nije prekršila članak 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, načelo dobre uprave i obvezu obrazlaganja na temelju članka 296. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU-a) odlučivši da društvo The Brink’s Company nije solidarno odgovorno s društvom Schenker China Ltd. (kao slijednikom društva BAX Global (China) Co. Ltd.) za ponašanja koja se odnose na „Chinese Currency Adjustment Factor”.
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 18. travnja 2016. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – C. King protiv The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

(Predmet C-214/16)

(2016/C 222/08)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: C. King

Tuženici: The Sash Window Workshop Ltd, Richard Dollar

Prethodna pitanja

1. Ako između radnika i poslodavca postoji spor o tome ima li radnik pravo na plaćeni godišnji odmor sukladno članku 7. Direktive 2003/88 (1), je li u skladu s pravom Europske unije, a osobito načelom učinkovitog pravnog lijeka, da radnik prvo treba iskoristiti godišnji odmor prije nego se može utvrditi ima li pravo da mu bude isplaćena plaća?

2. Ako radnik zbog činjenice da mu poslodavac odbija isplatiti plaću za bilo koje razdoblje godišnjeg odmora koje koristi ne iskoristi sav ili dio godišnjeg odmora na koji ima pravo u referentnom razdoblju u kojem se trebaju iskoristiti sva prava, u okolnostima u kojima bi to inače učinio, može li taj radnik tvrditi da je spriječen u ostvarivanju svojeg prava na plaćeni godišnji odmor pa da zbog toga dođe do prijenosa prava dok ne dobije priliku da ga iskoristi?

3. Ako je pravo preneseno, prenosi li se na neodređeno vrijeme ili postoji ograničeno razdoblje za ostvarenje prenesenog prava po analogiji s ograničenjima propisanim za slučaj kada radnik zbog bolesti ne može ostvariti pravo na godišnji odmor u mjerodavnoj godini u kojoj je stekao pravo na godišnji odmor?

4. Ako ne postoji zakonska ili ugovorna odredba koja određuje razdoblje na koje se može prenijeti godišnji odmor, je li sud obvezan odrediti ograničenje razdoblja na koje se može prenijeti godišnji odmor kako bi osigurao da primjena uredaba ne naruši svrhu članka 7.?

5. Ako je tako, je li razdoblje od 18 mjeseci nakon završetka godine u kojoj je stečeno pravo na godišnji odmor u skladu s pravom iz članka 7.?

(1) Direktiva 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL L 299, str. 9.) (SL posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.)