ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
HR Službeni list Europske unije C 166/22

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. veljače 2018. uputio The Labour Court, (Irska) – Tomás Horgan, Claire Keegan protiv Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland and the Attorney General

(Predmet C-154/18)

(2018/C 166/29)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

The Labour Court, Irska

Stranke glavnog postupka

Žalitelji: Tomás Horgan, Claire Keegan

Protivne stranke: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Irska and the Attorney General

Prethodna pitanja

1. Radi li se o neizravnoj diskriminaciji na temelju dobi, u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78/EZ (1) o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja, ako država članica, u svojstvu poslodavca, uvede niže platne razrede za novozaposlene školske učitelje, a pritom ne mijenja plaće već zaposlenih, pri čemu: a) Izmijenjeni i postojeći platni razredi primjenjuju se na sve učitelje u odnosnim kategorijama, neovisno o njihovoj dobi; b) U trenutku njihova zaposlenja i smještanja u odnosne platne razrede nije bilo razlike u dobnom profilu radnika u bolje plaćenoj skupini i radnika u slabije plaćenoj skupini; c) Uvođenje izmijenjenih platnih razreda rezultiralo je znatnom razlikom u plaćama između dviju skupina učitelja koji obavljaju poslove iste vrijednosti; d) Prosječna dob onih u nižim platnim razredima niža je od prosječne dobi onih u izvornim platnim razredima; e) Državni statistički podaci pokazuju da je u trenutku uvođenja nižih platnih razreda 70 % učitelja imalo 25 ili manje godina te je navedeno da je to svake godine bio uobičajen dobni profil novozaposlenih učitelja; te f) Učitelji koji su se prvi put zaposlili 2011. ili kasnije financijski su u očito neravnopravnom položaju u odnosu na svoje kolege učitelje koji su se zaposlili prije 2011.?

2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, može li se uvođenje nižih platnih razreda objektivno opravdati zahtjevom srednjeročnog do dugoročnog strukturnog smanjenja troškova javnih službi, vodeći računa o proračunskim ograničenjima s kojima se država suočava i/ili o važnosti održavanja dobrih odnosa između poslodavaca i zaposlenika s postojećim javnim službenicima?

3. Bi li odgovor na drugo pitanje bio drukčiji da je država jednake uštede mogla ostvariti smanjivanjem plaća svih učitelja za znatno manji iznos od onog za koji je smanjen samo novozaposlenim učiteljima?

4. Bi li odgovor na drugo i treće pitanje bio drukčiji da je odluka da se već zaposlenim učiteljima ne smanji plaća donesena u skladu s kolektivnim ugovorom između vlade kao poslodavca i sindikata javnih službenika kojim se vlada obvezala da neće smanjivati plaće postojećih javnih službenika kojima su one već smanjene te [s obzirom] na posljedice za odnose između poslodavaca i zaposlenika koje bi proizašle iz nepoštovanja tog ugovora, vodeći računa o činjenici da novi platni razredi uvedeni 2011. nisu bili dio tog kolektivnog ugovora?

(1) SL 2000., L 303, str. 16.
HR Službeni list Europske unije C 166/24

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 2. ožujka 2018. uputio Court of Appeal (Irska) – Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon protiv Minister for Justice and Equality

(Predmet C-169/18)

(2018/C 166/31)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon

Tuženik: Minister for Justice and Equality

Prethodna pitanja

1. Ovisno o mogućim opravdanjima navedenima u drugom, trećem i četvrtom pitanju, krši li država članica zahtjev iz članka 5. stavka 2. Direktive 2004/38/EZ (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva iz 2004.) da se viza izda što je prije moguće bračnom drugu i članovima obitelji građanina Unije koji u predmetnoj državi članici ostvaruje pravo na slobodno kretanje ili ga namjerava ostvarivati, ako kašnjenje s obradom takvog zahtjeva prelazi 12 ili više mjeseci?

2. Bez obzira na odgovor na prvo pitanje, proizlazi li kašnjenje s obradom ili odlučivanjem o zahtjevu za vizu prema članku 5. stavku 2. iz potrebe da se pozadinskim provjerama osigura da se ne radi o prijevarnom ili zloporabnom zahtjevu, uključujući fiktivni brak, bilo na temelju članka 35. Direktive iz 2004. ili na nekoj drugoj osnovi, te stoga kao takvo ne čini povredu članka 5. stavka 2.?

3. Bez obzira na odgovor na prvo pitanje, je li kašnjenje s obradom ili odlučivanjem o zahtjevu za vizu prema članku 5. stavku 2. opravdano na temelju članka 27. ili članka 35. Direktive iz 2004. ili na nekoj drugoj osnovi, ako proizlazi iz potrebe provođenja temeljitih pozadinskih i sigurnosnih provjera osoba iz određenih trećih zemalja zbog posebnih pitanja koja se javljaju u vezi sa sigurnošću putnika iz tih trećih zemalja, te stoga kao takvo ne čini povredu članka 5. stavka 2.?

4. Bez obzira na odgovor na prvo pitanje, je li opravdano kašnjenje s obradom ili odlučivanjem o zahtjevu za vizu prema članku 5. stavku 2. ako proizlazi iz iznenadnog i nepredviđenog porasta broja takvih zahtjeva iz određenih trećih zemalja koje se smatraju stvarnim sigurnosnim izazovima, te stoga kao takvo ne čini povredu članka 5. stavka 2.?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87., str. 36.).
3.

S obzirom na to da je u javnom sektoru i u okviru rada osnovnih službi potreba za popunjavanjem slobodnih radnih mjesta zbog odsutnosti osoblja na bolovanju ili zbog godišnjeg odmora u osnovi „trajna” i uzimajući u obzir to da je nužno odrediti pojam „objektivan razlog” koji opravdava zapošljavanje na određeno vrijeme: a) Može li se smatrati da se činjenica da se na radnika zaposlenog na određeno vrijeme, koji radi sve ili gotovo sve dane u godini bez prekida primjenjuju uzastopni ugovori na određeno vrijeme na temelju uzastopnih i kontinuiranih imenovanja/poziva koji se redovito tijekom godina obnavljaju se protivi Direktivi 1999/70/EZ (točki 5. stavku 1. točki (a)) te da stoga u tim okolnostima ne postoji objektivan razlog ako je razlog zbog kojeg je radnik zaposlen na određeno vrijeme pozvan uvijek opravdan? b) Treba li smatrati da postoji trajna i neprivremena potreba te da se stoga na nju ne odnosi „objektivan razlog” iz gore navedenog članka 5. [stavka] 1. [točke] (a), polazeći od opisanih parametara, odnosno od činjenice da se neograničen broj imenovanja i poziva obnavlja godinama, kao i od postojanja nedostataka u sustavu koji se odražavaju u postotku radnika zaposlenih na određeno vrijeme u predmetnom sektoru [i/ili u] činjenici da se ta potreba uvijek, i u pravilu, ispunjava zapošljavanjem radnika na određeno vrijeme i tako polako ali sigurno postaje ključni čimbenik u razvoju javne službe? c) Ili se može smatrati da u biti, kako bi se utvrdilo koliko je puta dopušteno obnoviti ugovor na određeno vrijeme, treba samo doslovno primijeniti pravila koja se odnose na zaštitu tih radnika na određeno vrijeme u dijelu u kojem se navodi da se mogu imenovati kada je to potrebno, zbog hitnosti ili zbog izvršavanja privremenog, povremenog ili izvanrednog programa, a u konačnici, njihovo zapošljavanje, kako bi se ispunio objektivan razlog, treba odgovarati tim iznimnim okolnostima te slijedom toga nije riječ o zlouporabi ako njihovo zapošljavanje prestane biti jednokratno, povremeno ili uvjetovano okolnostima?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 22. siječnja 2018. uputio Tribunale Amministrativo Regionale della Campania (Italija) – Meca Srl protiv Comune di Napoli

(Predmet C-41/18)

(2018/C 142/36)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Meca Srl

Druga stranka u postupku: Comune di Napoli

Prethodno pitanje

Protivi li se načelima Zajednice o zaštiti legitimnih očekivanja i pravnoj sigurnosti predviđenima Ugovorom o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i načelima koja iz njih proizlaze, kao što su jednakost postupanja, nediskriminacija, proporcionalnost i djelotvornost, predviđena Direktivom 2014/24/EU (1), te odredbi članka 57. stavka 4. točki (c) i (g) te direktive, primjena nacionalnog propisa kao što je talijanski propis iz članka 80. stavka 5. točke (c) Decreto legislativo n. 50/2016 (Zakonodavna uredba br. 50/2016) prema kojem pobijanje u sudskom postupku značajnih propusta zabilježenih u provedbi prijašnje nabave koji su doveli do prijevremenog raskida prethodnog ugovora o nabavi, javnom naručitelju onemogućuje bilo kakvo ocjenjivanje pouzdanosti ponuditelja sve do konačne odluke u građanskom postupku, pri čemu društvo nije dokazalo poduzimanje mjera self cleaninga usmjerenih na ispravljanje povreda i izbjegavanja njihova ponavljanja?
2.

Protivi li se pravilnoj primjeni Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004., a osobito njezinim člancima 8., 23. i 51. te načelima i pravilima sadržanima u Ugovorima o nediskriminaciji, proporcionalnosti, slobodi pružanja usluga i pravu poslovnog nastana, nacionalno pravno pravilo poput onog propisanog člankom 55. stavkom 2. Zakonodavne uredbe br. 58 od 24. veljače 1998. (Pročišćeni tekst odredaba kojima se uređuje financijsko posredništvo u skladu s člancima 8. i 21. Zakona br. 52 od 6. veljače 1996.), kako je izmijenjena, te člankom 111. stavkom 2. Odluke Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Državna komisija za trgovačka društva i burzu, Consob) br. 16190 od 29. listopada 2007. (Uredba o utvrđivanju pravila za provedbu Zakonodavne uredbe br. 58 od 24. veljače 1998. o posrednicima), kojom se: a) omogućuje zabrana obavljanja djelatnosti „vezanog zastupnika” (savjetnik ovlašten za prodaju od vrata do vrata – prijašnji financijski trgovac) „po diskrecijskoj ovlasti” s obzirom na to da ne podrazumijeva gubitak dobrog ugleda, kako je to predviđeno nacionalnim pravom, te ujedno ne poštuje pravila o provedbi te direktive; b) omogućuje zabrana obavljanja djelatnosti „vezanog zastupnika” (savjetnik ovlašten za prodaju od vrata do vrata – prijašnji financijski trgovac) do jedne godine „po diskrecijskoj ovlasti” u postupku kojem je cilj sprečavanje učinka optužbe u kaznenom postupku po principu „strepitus” i čije je trajanje mnogo dulje od jedne godine?
HR Službeni list Europske unije C 152/14

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. veljače 2018. uputio Court of Appeal in Northern Ireland (Ujedinjena Kraljevina) – Ermira Bajratari protiv Secretary of State for the Home Department

(Predmet C-93/18)

(2018/C 152/16)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal in Northern Ireland

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Ermira Bajratari

Druga stranka u postupku: Secretary of State for the Home Department

Prethodna pitanja

1. Može li dohodak od nesamostalnog rada koji je nezakonit u skladu s nacionalnim pravom u cijelosti ili djelomično osigurati dostupnost dostatnih sredstava u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Direktive 2004/38 (1)?

2. Ako je odgovor na prethodno pitanje potvrdan, može li uvjet iz članka 7. stavka 1. točke (b) biti ispunjen ako se smatra da je taj nesamostalni rad nesiguran samo zato što je nezakonit?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.)
HR Službeni list Europske unije C 123/13

Tužba podnesena 14. veljače 2018. – Europska komisija protiv Talijanske Republike

(Predmet C-122/18)

(2018/C 123/19)

Jezik postupka: talijanski

Stranke

Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: G. Gattinara i C. Zadra, agenti)

Tuženik: Talijanska Republika

Tužbeni zahtjev

— Utvrditi da Talijanska Republika, time što je propustila i nadalje propušta osigurati da javna tijela ne prekoračuju rokove od 30 ili 60 kalendarskih dana kod plaćanja poslovnih dugova, nije ispunila svoje obveze koja ima na temelju Direktive 2011/7/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama (SL 2011., L 48, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 200.), a posebno obveze iz članka 4. te direktive;

— naložiti Talijanskoj Republici snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Iz elemenata kojima Komisija raspolaže, koji se temelje na informacijama koje je dala Republika Italija u predsudskom postupku proizlazi da rokove plaćanja od 30 i 60 dana, navedene u članku 4. Direktive 2011/7/EU o borbi protiv kašnjenja u plaćanju, ne prekoračuju samo pojedini subjekti, već čitave kategorije javnih tijela, i to ne samo u odnosu na jednu poslovnu transakciju, već u pogledu svih prosječnih rokova za plaćanje, i to u odnosu na sve transakcije koje su zaključila navedena tijela i, naposljetku, ne za ograničeno vrijeme, već trajno počevši od rujna 2014. do datuma podnošenja ove tužbe. Komisija stoga smatra da je dokazana stalna i sustavna povreda članka 4. direktive.
HR Službeni list Europske unije C 134/17

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 19. veljače 2018. uputio Supreme Court of the United Kingdom (Ujedinjena Kraljevina) – SM protiv Entry Clearance Officer, UK Visa Section

(Predmet C-129/18)

(2018/C 134/23)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: SM

Druga stranka u postupku: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Intervenijenti: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) i Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

Prethodna pitanja

1. Je li „izravni potomak” u smislu članka 2. točke 2. podtočke (c) Direktive 2004/38 (1) dijete koje je pod trajnim zakonskim skrbništvom građanina ili građana Unije na temelju „kefalaha” ili po drugoj jednakovrijednoj osnovi propisanoj pravom njegove zemlje podrijetla?

2. Može li se druge odredbe u Direktivi, a osobito članke 27. i 35., tumačiti na način da se takvoj djeci uskraćuje ulazak ako su žrtve iskorištavanja, zlostavljanja ili trgovine ljudima ili se nalaze u opasnosti od toga?

3. Smije li država članica, prije nego što dijete, koje nije biološki potomak građanina EGP-a, prizna kao izravnog potomka na temelju članka 2. točke 2. podtočke (c), istraživati jesu li u postupcima za stavljanje djeteta pod skrbništvo ili starateljstvo tog građanina EGP-a dovoljno uzeti u obzir najbolji interesi tog djeteta?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.; ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)
HR Službeni list Europske unije C 142/26

Žalba koju je 22. siječnja 2018. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (drugo prošireno vijeće) od 10. studenoga 2017. u predmetu T-180/15, Icap plc i dr. protiv Europske komisije

(Predmet C-39/18 P)

(2018/C 142/35)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin, agenti)

Druge stranke u postupku: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

Zahtjevi

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu (t. 281.- 299. i izreku) u dijelu u kojem se njome ukidaju kazne iz članka 2. sporne odluke;

— odbije peti i šesti tužbeni razlog iz ICAP-ove tužbe pred Općim sudom, u vezi s kaznama, i izrekne prikladne kazne ICAP-u primjenom svoje neograničene nadležnosti;

— naloži ICAP-u snošenje svih troškova ovog postupka i preinači dio prvostupanjske presude u kojem se nalaže plaćanje troškova radi usklađivanja s ishodom ove žalbe.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Komisija svoju žalbu temelji na sljedećem jedinstvenom žalbenom razlogu:

Komisija tvrdi da je Opći sud u presudi u predmetu T-180/15 Icap plc i dr./Komisija, EU:T:2017:795, pogrešno primijenio sudsku praksu Suda o obrazloženju koje je potrebno kada se izriču kazne. Presuda Općeg suda odstupa od vodeće presude donesene u predmetu C-194/14 P, AC Treuhand/Komisija, EU:C:2015:717, t. 66.-68. i nameće Komisiji strožu obvezu da detaljnije obrazloži metodologiju koja se koristi pri izračunu kazni izrečenih na temelju članka 101. UEU-a, osobito kada primjenjuje točku 37. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni. Komisijina žalba usmjerena je na ispravljanje ozbiljnih pogreški koje se tiču prava koje je počinio Opći sud, koje, ako se prihvati da postoje, su takve da bitno ugrožavaju Komisijinu mogućnost određivanja odgovarajućih kazni za postizanje odvraćajućeg učinka. Pravilno protumačena obveza obrazlaganja, koja je u skladu sa zahtjevima iz sudske prakse iz predmeta C-194/14 P, AC Treuhand, t. 68., je ključna za postizanje toga cilja. Nasuprot tomu, stroža obveza obrazlaganja kazni, koja uključuje interna raspravljanja i procjenu međukoraka, utječe na Komisijinu marginu prosudbe za određivanje kazni, uključujući kada se temelji na točki 37. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni. Potonja je stvorena upravo s ciljem omogućavanja Komisiji da odstupi od Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni u netipičnim slučajevima, kao na primjer kod izricanja kazni sudionicima. Kao što su to priznali sudovi Unije, Komisija mora zadržati svoju mogućnost ocjene i diskreciju pri određivanju odgovarajućih kazni.
HR Službeni list Europske unije C 94/15

Tužba podnesena 30. siječnja 2018.– Talijanska Republika protiv Vijeća Europske unije

(Predmet C-59/18)

(2018/C 094/18)

Jezik postupka: talijanski

Stranke

Tužitelj: Talijanska Republika (zastupnici: G. Palmieri, agent, S. Fiorentino i C. Colelli, avvocati dello Stato)

Tuženik: Vijeće Europske unije

Tužbeni zahtjev

Tužitelj od Suda Europske unije zahtijeva da:

— poništi odluku donesenu usporedo sa sastankom Vijeća Europske unije u sastavu za opće poslove, održanim 20. studenoga 2017. – 14559/17, objavljenu u priopćenju za medije koje sadržava izvješće o predmetnoj odluci [Outcome of the Council meeting (3579th Council meeting)], u dijelu u kojem je odlučeno da novo sjedište Europske agencije za lijekove bude u Amsterdamu te, slijedom toga, odluči da sjedište treba dodijeliti gradu Milanu.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Talijanska vlada pred Sudom Europske unije pobija odluku donesenu usporedo sa sastankom Vijeća Europske unije u sastavu „Vanjski poslovi”, održanim 20. studenoga 2017. – 14559/17, objavljenu u priopćenju za medije koje sadržava izvješće o predmetnoj odluci [Outcome of the Council meeting (3579th Council meeting)], u dijelu u kojem je odlučeno da novo sjedište Europske agencije za lijekove bude u Amsterdamu. U prilog osnovanosti tužbe talijanska vlada iznosi jedan tužbeni razlog koji se temelji na zloupotrebi ovlasti zbog neprovođenja istrage te iskrivljavanja činjenica, s obzirom na to da činjenično stanje sjedišta u Amsterdamu ne odgovara podacima iznesenima u ponudi.
HR Službeni list Europske unije C 142/21

Žalba koju je 24. listopada 2017. podnio Vassil Monev Valkov protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 27. rujna 2017. u predmetu T-558/17, Valkov protiv European Court of Human Rights i Supreme Court of the Republic of Bulgaria

(Predmet C-701/17 P)

(2018/C 142/28)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Vassil Monev Valkov (zastupnik: K. Mladenova, advokat)

Druge stranke u postupku: European Court of Human Rights, Supreme Court of the Republic of Bulgaria

Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 22. veljače 2018. proglašena nedopuštenom.
HR Službeni list Europske unije C 112/15

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2017. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Unareti SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico i dr.

(Predmet C-702/17)

(2018/C 112/20)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Consiglio di Stato

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Unareti SpA

Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico – Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Prethodno pitanje

Posebno, zahtjeva se od Suda Europske unije da utvrdi protivi li se tim načelima gore navedeno nacionalno zakonodavstvo kojim se predviđa retroaktivna primjena kriterija za utvrđivanje visine naknade koju treba isplatiti bivšim koncesionarima, što utječe na postojeće poslovne odnose, ili je takva primjena opravdana, i s obzirom na načelo proporcionalnosti, zbog zahtjeva zaštite drugih javnih interesa od europskog značaja, koji se odnose na zahtjev da se omogući bolja zaštita tržišnog natjecanja tako da se osigura bolja zaštita korisnika usluge, koji bi mogli posredno pretrpjeti posljedice eventualnog povećanja iznosa koji treba platiti bivšim koncesionarima.
3.

Ako nakon odgovora na prva dva prethodna pitanja u obzir dolazi raspodjela za toplinu proizvedenu u tužiteljevom postrojenju: Je li u slučaju CO2 ispuštenog u atmosferu u vezi s preradom zemnog plina (u obliku kiselog plina) u takozvanom Clausovu postupku izdvajanjem CO2 koji se nalazi u zemnom plinu iz smjese plinova riječ o takvim emisijama koje u smislu članka 3. točke (h) prve rečenice Odluke Komisije 2011/278/EU nastaju zbog postupka navedenog u članku 3. točki (h) podtočki v.? (a) Mogu li u smislu članka 3. točke (h) prve rečenice Odluke Komisije 2011/278/EU emisije CO2„nastati” zbog postupka u slučaju kojeg se CO2 koji se nalazi u sirovini fizički izdvaja iz smjese plinova i ispušta u atmosferu, a da uz to iz postupka koji se pri tome odvija ne nastaje dodatni ugljični dioksid, ili ta odredba kogentno propisuje da CO2 ispušten u atmosferu prvi put nastane kao rezultat tog postupka? (b) „Koristi” li se sirovina koja sadrži ugljik u smislu članka 3. točke (h) podtočke v. Odluke Komisije 2011/278/EU, ako se prilikom tzv. Clausovog postupka prirodno nastali zemni plin koristi za proizvodnju sumpora i pri tome se u atmosferu ispušta ugljikov dioksid koji se nalazi u zemnome plinu, a da ugljikov dioksid koji se nalazi u zemnome plinu ne sudjeluje u kemijskoj reakciji do koje dolazi u postupku, ili pojam „korištenje” nužno pretpostavlja da ugljik sudjeluje u kemijskoj reakciji do koje dolazi odnosno čak da je za nju potreban?