ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Nadalje, što se tiče navodne diskriminacije na temelju rasnog ili etničkog podrijetla, sud koji je uputio zahtjev navodi da se OöADG‑om prenosi u austrijsko pravo, u dijelu u kojem je to relevantno za potrebe glavnog postupka, Direktiva 2000/43, iako se u tom zakonu upotrebljava izraz „etnička pripadnost”. Ističući da, u skladu s člankom 3. stavkom 2. te direktive, nejednako postupanje koje se temelji na kriteriju statusa državljanina treće zemlje načelno i samo po sebi nije obuhvaćeno navedenom direktivom, pita se može li, pod određenim uvjetima, kriterij državljanstva ipak činiti „neizravnu diskriminaciju” na temelju etničkog podrijetla u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) te direktive. U tom pogledu ističe da se mora izjasniti o pravilu kojim se nalaže posjedovanje osnovnog znanja njemačkog jezika i podnošenja dokaza na točno određeni način. U slučaju da treba ispitati provodi li se OöWFG‑om neizravna diskriminacija, on bi morao provjeriti i je li ona opravdana. Cilj je članka 6. stavaka 9. i 11. OöWFG‑a dati državljanima trećih zemalja ograničeniji pristup potpori za stanovanje, a razlog u pogledu posjedovanja osnovnog znanja njemačkog jezika jest taj da je to znanje važno za društvenu integraciju dotične osobe. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, zahtjev dokazivanja takvog znanja zaslužuje raspravu s obzirom na druge uvjete potrebne za primanje potpore za stanovanje i zahtjeve koje dotični državljanin treće zemlje mora ispuniti kako bi stekao „status osobe s dugotrajnim boravkom” u smislu članka 2. točke (b) Direktive 2003/109.
13

Okresný súd Kežmarok (Općinski sud u Kežmaroku, Slovačka), pred kojim je Prima banka Slovensko pokrenula postupak, presudom od 20. rujna 2019., s jedne strane, prihvatio je njezinu tužbu kojom se zahtijeva da se osobi HD naloži plaćanje zateznih kamata do potpunog povrata pozajmljene glavnice i, s druge strane, odbio tu tužbu u dijelu u kojem se odnosila na to da se osobi HD naloži plaćanje redovnih kamata za to razdoblje zbog toga što se slovačkim pravom ne dopušta takvo kumuliranje kamata. Osim toga, taj je sud naveo da slovački sudovi već kvalificiraju odredbu ugovora o zajmu kojom se predviđa kumuliranje zateznih i redovnih kamata kao „nepoštenu”.
39

Prema tome, netočan zdravstveni savjet, objavljen u tiskanom dnevnom listu, koji se odnosi na upotrebu druge fizičke stvari, ne ulazi u područje primjene Direktive 85/374 i ne može dovesti do neispravnosti tog dnevnog lista i, na temelju te direktive, do objektivne odgovornosti „proizvođača”, bez obzira na to je li on izdavač navedenog dnevnog lista, tiskara ili pak autor članka.
11

Osoba K je obračunavala, bez PDV‑a, usluge koje je pružala društvima za upravljanje. Naime, osoba K tvrdila je da se na te usluge primjenjuje izuzeće koje se odnosi na upravljanje posebnim investicijskim fondovima, propisano člankom 135. stavkom 1. točkom (g) Direktive o PDV‑u, s obzirom na to da one ispunjavaju uvjete predviđene sudskom praksom Suda, osobito one iz točke 72. presude od 4. svibnja 2006., Abbey National (C‑169/04,EU:C:2006:289), prema kojoj usluge koje pruža treća osoba moraju, općenito gledano, činiti zasebnu cjelinu te biti specifične i bitne za upravljanje tim posebnim investicijskim fondovima kako bi bile obuhvaćene tim izuzećem. Prema stajalištu osobe K, usluge izračuna vrijednosti koje su relevantne za potrebe oporezivanja prihoda imatelja udjela u fondovima za koje je ta osoba zadužena, postoje samo u području posebnih investicijskih fondova, tako da je riječ o administrativnim uslugama koje su specifične i bitne za upravljanje tim fondovima. Usto, osoba K smatra da za primjenu izuzeća nije nužno da su sve te usluge eksternalizirane.
42

Štoviše, u slučaju obavijesti o nadmetanju koja se odnosi na okvirni sporazum, odlučujuće je pitanje je li on također izvršen za račun drugih javnih naručitelja, što također proizlazi iz uvodnih izjava 59. do 62. Direktive 2014/24. Zahtjev navođenja najveće količine ili najveće vrijednosti, naveden u točki 61. presude od 19. prosinca 2018., Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust et Coopservice (C‑216/17, EU:C:2018:1034), ne može se proširiti na slučajeve koji nisu usporedivi s onime u tom predmetu. Međutim, u ovom slučaju regije tvrde da su raspisale natječaj za neisključivi i nedvostrani okvirni sporazum i da u trenutku poziva na javno nadmetanje nisu poznavale opseg konkretnih potreba kupnje ili razine cijena za „pojedinačne ugovore”. Slijedom toga, one nisu mogle izvršiti pouzdanu procjenu vrijednosti okvirnog sporazuma.
51

Naposljetku, iz članka 18. Uredbe br. 913/2010 proizlazi da upravni odbor sastavlja, redovito ažurira i objavljuje dokument koji, u biti, sadržava informacije o uvjetima korištenja teretnog koridora, uključujući – kao što to proizlazi iz točaka (a) i (c) tog članka – sve informacije sadržane u nacionalnom izvješću o mreži vezane za teretne koridore, izrađene u skladu s postupkom određenim u članku 27. Direktive 2012/34, i informacije vezane za postupke iz članaka 13. do 17. te uredbe.
21

Najprije valja podsjetiti na to da, u slučaju otkazivanja leta, članak 5. Uredbe br. 261/2004 predviđa da predmetni putnici imaju pravo na to da im stvarni zračni prijevoznik isplati odštetu, u skladu s člankom 7. stavkom 1. te uredbe, osim ako su bili prethodno obaviješteni o tom otkazivanju u rokovima predviđenima stavkom 1. točkom (c) podtočkama i. do iii. tog članka 5.
50

U tom pogledu, iz nastanka Uredbe br. 2201/2003 proizlazi da je zakonodavac Unije namjeravao uvesti strogo uređenje u pogledu otmice djece unutar Unije, ali nije namjeravao u to uređenje uvrstiti otmice djece u treću zemlju s obzirom na to da bi takve otmice osobito trebale biti obuhvaćene međunarodnim konvencijama kao što su to Haška konvencija iz 1980. – koja je već bila na snazi u svim državama članicama na datum Prijedloga uredbe Vijeća o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 i mijenja Uredba (EZ) br. 44/2001 u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja, koji je Komisija podnijela 3. svibnja 2002. [COM(2002) 222 final, SL 2002., C 203 E, str. 155.] (u daljnjem tekstu: prijedlog uredbe) i koji je prethodio donošenju Uredbe br. 2201/2003 – i Haška konvencija iz 1996. kojoj brojne države članice još nisu mogle pristupiti tog datuma.
23

Taj sud navodi da, prema mišljenju društva Vogel, od dvaju tarifnih brojeva koji se mogu primijeniti na tu robu, prednost mora imati, u skladu s pravilom 3. točkom (a) općih pravila, određeniji tarifni broj, to jest tarifni broj 4409, a ne 4407. To društvo pred navedenim sudom također tvrdi da u svakom slučaju, s obzirom na to da to pravilo ne dopušta provedbu tarifnog razvrstavanja, valja u skladu s navedenim pravilom 3. točkom (c) primijeniti tarifni broj koji je stavljen posljednji po redu.
17

Međutim, sud koji je uputio zahtjev navodi da se E. A. Frerichs poziva na primjenjivost članka 13. Uredbe br. 1346/2000, ističe da to plaćanje treba ocijeniti s obzirom na nizozemsko pravo i da je on podnio dokaze koji pokazuju da to pravo ni na koji način ne dopušta osporavanje navedenog plaćanja.
31

Slijedom toga, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku nisu ispunjene ni pretpostavke predviđene člankom 32. stavkom 1. točkom (e) podtočkom i. Carinskog zakonika Zajednice i člankom 71. stavkom 1. točkom (e) podtočkom i. Carinskog zakonika Unije, kao ni one predviđene člankom 164. točkom (c) Uredbe br. 2454/93 i člankom 138. stavkom 3. Provedbene uredbe 2015/2447.
5

Članak 7. te direktive propisuje: „1. Vozačke dozvole izdaju se samo sljedećim kandidatima: (a) koji su položili ispit vještina i ponašanja i teorijski ispit te koji su zadovoljili zdravstvene standarde, u skladu s odredbama priloga II. i III.; […] (e) koji imaju uobičajeno boravište na području države članice koja izdaje dozvolu ili mogu dokazati da tamo studiraju najmanje šest mjeseci. 2. (a) razdoblje valjanosti dozvola koje od 19. siječnja 2013. izdaju države članice za kategorije AM, A1, A2, A, B, B1 i BE iznosi 10 godina. Država članica može se odlučiti na izdavanje takvih dozvola s razdobljem valjanosti do 15 godina; […] 3. Uvjeti za produljenje vozačkih dozvola po isteku razdoblja njihove valjanosti su: (a) daljnje ispunjavanje minimalnih standarda psihofizičke sposobnosti za upravljanje vozilom iz Priloga III. za vozačke dozvole kategorija C, CE, C1, C1E, D, DE, D1, D1E; i (b) uobičajeno boravište na području države članice koja izdaje dozvolu ili dokaz da podnositelj zahtjeva tamo studira najmanje šest mjeseci. Države članice mogu, prilikom produljenja vozačkih dozvola u kategorijama AM, A, A1, A2, B, B1 i BE, zahtijevati pregled u kojem se primjenjuju minimalni standardi psihofizičke sposobnosti za upravljanje vozilom navedeni u Prilogu III. […] 5. […] Ne dovodeći u pitanje odredbe članka 2., država članica koja izdaje dozvolu postupit će s dužnom pažnjom kako bi osigurala da osoba ispunjava zahtjeve navedene u stavku 1. ovog članka te će, ako utvrdi da je dozvola bila izdana iako zahtjevi nisu bili ispunjeni, primijeniti nacionalne propise o ukidanju ili oduzimanju prava na upravljanje vozilom.”
47

No, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 44. svojeg mišljenja, nacionalna odredba kojom bi se pravosudnom tijelu izvršenja oduzela mogućnost da uzima u obzir okolnosti pojedinog slučaja na temelju kojih bi moglo smatrati da uvjeti za odbijanje predaje nisu u biti ispunjeni dovela bi do toga da se obična mogućnost predviđena u članku 4. Okvirne odluke nadomjesti stvarnom obvezom, pretvarajući tako iznimku odbijanja predaje u načelno pravilo.
28

Grad Pforzheim naposljetku ističe da, s obzirom na to da je sama osoba AR svojim ponašanjem dovela do upisa napomene o oduzimanju prava na upravljanje vozilom u Njemačkoj, valja odbiti njezinu tvrdnju koja se temelji na stigmatizirajućem učinku te napomene s obzirom na cilj koji se njome želi postići, a to je zaštita sigurnosti cestovnog prometa.
21

Budući da je ponovno pokrenut postupak pred Tribunaleom amministrativo regionale per la Sicilia (Okružni upravni sud za Siciliju), on je odbio tužbu laboratorija Caracciolo s obrazloženjem da su, s obzirom na ciljeve očuvanja javnog zdravlja koji se žele postići propisom Unije i talijanskim propisima kojima je on prenesen, laboratoriji dužni, kako bi dobili akreditaciju, podnijeti svoj zahtjev nacionalnom akreditacijskom tijelu. Prema mišljenju tog suda, s obzirom na to da je talijanskim zakonodavstvom tijelo Accredia imenovano jedinstvenim nacionalnim akreditacijskim tijelom u smislu Uredbe br. 765/2008, to tijelo ima isključivu nadležnost za izdavanje potvrda o akreditaciji u Italiji.
(t)

‚primjerak’ znači svaka životinja ili biljka, bez obzira na to je li živa ili mrtva, koja pripada vrstama navedenima u prilozima od A do D, svaki njezin dio ili derivat, bez obzira na to jesu li oni sadržani u drugoj robi, kao i sva druga roba kod koje je iz popratne isprave, ambalaže, oznake ili etikete, ili nekih drugih okolnosti očito da predstavlja životinju ili biljku koja pripada tim vrstama ili da sadrži dijelove ili derivate životinja ili biljaka koje pripadaju tim vrstama, osim ako su takvi dijelovi ili derivati izričito izuzeti od odredaba ove Uredbe ili od odredaba koje se odnose na onaj Prilog u kojemu je predmetna vrsta navedena, putem napomena u tom smislu u predmetnim prilozima;
47

U svojem odgovoru, koji je Sud zaprimio 23. travnja 2020., Juzgado de Instrucción no 3 de San Bartolomé de Tirajana (Istražni sud br. 3 u San Bartoloméu de Tirajani) naveo je, s jedne strane, da je 21. siječnja 2020., nakon podnošenja svojeg zahtjeva za prethodnu odluku, zaprimio informaciju koja upućuje na to da je odluka o udaljavanju osobe VL izvršena i, s druge strane, da je, neovisno o tom izvršenju, glavni postupak zadržao svoj predmet u mjeri u kojoj on, na osnovi odgovora Suda na postavljena pitanja, mora odlučiti o zakonitosti njegove prethodne odluke koja je rezultirala oduzimanjem slobode osobi VL u razdoblju od 14. prosinca 2019. do 21. siječnja 2020., datuma njezina udaljavanja i da bi ishod glavnog postupka mogao, eventualno, dovesti do toga da ona pokrene postupak za naknadu štete.
30

Kako bi se odgovorilo na prethodno pitanje, valja podsjetiti na to da pravo Unije počiva na temeljnoj pretpostavci da svaka država članica sa svim drugim državama članicama dijeli te priznaje da i one s njom dijele niz zajedničkih vrijednosti na kojima se temelji Unija, kako je to navedeno u članku 2. UEU‑a. Ta pretpostavka podrazumijeva i opravdava postojanje uzajamnog povjerenja između država članica u priznavanju tih vrijednosti i stoga u poštovanju prava Unije koje ih provodi (presuda od 11. ožujka 2020., SF (Europski uhidbeni nalog – Jamstvo vraćanja u državu izvršiteljicu), C‑314/18, EU:C:2020:191, t. 35. i navedena sudska praksa).
36

Kad je riječ o, osobito, Okvirnoj odluci 2002/584, iz njezine uvodne izjave 6. proizlazi da je njome uspostavljen europski uhidbeni nalog „prva […] konkretna mjera u području kaznenog prava kojom se primjenjuje načelo uzajamnog priznavanja, koje Europsko vijeće smatra ‚kamenom temeljcem’ pravosudne suradnje”. Kao što je to Sud istaknuo, to se načelo primjenjuje u članku 1. stavku 2. te okvirne odluke, kojim se uspostavlja pravilo u skladu s kojim su države članice obvezne izvršiti svaki europski uhidbeni nalog na temelju načela uzajamnog priznavanja i u skladu s odredbama te okvirne odluke (presuda od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 41.).
53

Kao treće, kada je riječ o prirodi akta na koji se odnosi članak 8. stavak 1. točka (c) Okvirne odluke 2002/584, kao što u biti navodi nezavisni odvjetnik u točkama 90. do 93. svojeg mišljenja, kako bi nacionalni akt na kojem se temelji europski uhidbeni nalog bio obuhvaćen pojmom „[nacionalni] uhidbeni nalog ili sudska odluka s istim učinkom”, u smislu te odredbe, on mora, čak i ako u zakonodavstvu države članice izdavanja nije utvrđen pod nazivom „nacionalni uhidbeni nalog”, proizvoditi jednake pravne učinke, odnosno učinke naloga za potragu i uhićenje osobe protiv koje se vodi kazneni progon. Taj se pojam dakle ne odnosi na sve akte kojima se pokreće kazneni progon protiv osobe, nego samo na akte kojima se na temelju prisilne mjere omogućuje uhićenje te osobe radi njezina dovođenja pred sud u svrhu provođenja radnji kaznenog postupka.
5

Klauzula 2. istog okvirnog sporazuma, naslovljena „Roditeljski dopust”, glasi: ,,1. Ovim se sporazumom, u skladu s klauzulom 2.2., zaposlenim muškarcima i ženama daje individualno pravo na roditeljski dopust za rođenje ili posvojenje djeteta kako bi se o tom djetetu mogli skrbiti, i to tijekom najmanje tri mjeseca do određene dobi, a najkasnije do osme godine života, što će definirati države članice i/ili socijalni partneri. […] 3. Uvjeti za pristup korištenju i detaljna pravila za primjenu roditeljskog dopusta definiraju se zakonom i/ili kolektivnim ugovorima u državama članicama, uz uvjet da se poštuju minimalni zahtjevi ovog sporazuma. Države članice i/ili socijalni partneri mogu posebno: […] (b) podvrgnuti pravo na roditeljski dopust zadovoljenju uvjeta trajanja zaposlenja i/ili duljini trajanja službe koji ne smije prelaziti godinu dana; […]”
41

Prema tome, valja ocijeniti jesu li sustavom kaznenog postupka, na temelju kojeg državno odvjetništvo izdaje i europski uhidbeni nalog i odluku na koju se on nadovezuje, pri čemu do sudskog nadzora u tom pogledu može doći tek nakon predaje tražene osobe, ispunjeni zahtjevi Okvirne odluke 2002/584, to jest poštovanje dvostruke razine zaštite prava koja moraju biti zajamčena toj osobi, a kako je protumačena u sudskoj praksi Suda.
12

Članak 6. decreto legislativo del 20 dicembre 2007, n. 261, recante revisione del decreto legislativo 19 agosto 2005, n. 191, recante attuazione della direttiva 2002/98/CE che stabilisce norme di qualità e di sicurezza per la raccolta, il controllo, la lavorazione, la conservazione e la distribuzione del sangue umano e dei suoi componenti (Zakonodavna uredba br. 261 od 20. prosinca 2007. o izmjeni Zakonodavne uredbe br. 191 od 19. kolovoza 2005. o provedbi Direktive 2002/98/EZ o utvrđivanju standarda kvalitete i sigurnosti za prikupljanje, ispitivanje, preradu, čuvanje i promet ljudske krvi i krvnih sastojaka), (GURI br. 19, od 23. siječnja 2008.; u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 261/2007) predviđa: „1. Subjekt kojeg je dio ustanova koja obavlja transfuzijsku djelatnost određuje za nju odgovornu osobu koja je, kao takva, ovlaštena izvršavati sljedeće funkcije: (a) voditi računa o tome da je svaka jedinica krvi ili krvnih sastojaka, bez obzira na namjenu, prikupljena i ispitana te, kad je namijenjena transfuziji, pripremljena, pohranjena, distribuirana i dodijeljena u skladu s odredbama koje su na snazi; (b) priopćiti informacije tražene u okviru postupaka odobravanja i akreditiranja; (c) voditi računa o tome da ustanove koje obavljaju transfuzijsku djelatnost ispunjavaju zahtjeve iz članaka 7. do 11. 2. Odgovorna osoba u skladu sa stavkom 1. posjeduje diplomu iz područja medicine i kirurgije te ispunjava uvjete propisane važećim propisima u pogledu pristupa upravi složenog sustava u području transfuzijske medicine.”
26

No, takva okolnost može dovesti do toga da se osobi M. A. na temelju članka 20. UFEU‑a mora priznati dozvola boravka na belgijskom državnom području. To bi, u načelu bio slučaj ako bi bez takve dozvole boravka osoba M. A. i njezina kći bili prisiljeni napustiti područje Unije kao takvo (vidjeti, u tom smislu, presudu od 27. veljače 2020., Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real (Bračni drug građanina Unije), C‑836/18, EU:C:2020:119, t. 41. do 44. i navedenu sudsku praksu). U okviru te ocjene nadležna tijela moraju voditi računa o pravu na poštovanje obiteljskog života, kao i o najboljem interesu djeteta, koji su priznati člankom 7. i člankom 24. stavkom 2. Povelje.
4

Članak 58. navedene direktive u stavcima 1. do 4. propisuje: „1. Osim u slučaju veterinarsko‑medicinskih proizvoda navedenih u članku 17. stavku 1., unutarnje i vanjsko pakovanje veterinarsko‑medicinskog proizvoda odobrava nadležno tijelo. Na pakovanju se moraju nalaziti sljedeći podaci koji moraju biti u skladu s podacima i dokumentima dostavljenim sukladno člancima od 12. do 13.d, i sažetku opisa svojstava veterinarsko‑medicinskog proizvoda, a isti trebaju biti napisati čitljivim znakovima: (a) naziv veterinarsko‑medicinskog proizvoda, iza kojeg slijedi njegova jačina i farmaceutski oblik. Uobičajeni naziv se navodi ako veterinarsko‑medicinski proizvod sadržava samo jednu djelatnu tvar, a njegov naziv je neki izmišljeni naziv; (b) navod djelatnih tvari izraženih kvalitativno i kvantitativno po jedinici ili prema obliku primjene za određeni volumen ili težinu, uz primjenu uobičajenih imena; (c) broj serije proizvođača; (d) broj odobrenja za stavljanje u promet; (e) naziv ili naziv poduzeća i stalna adresa ili registrirano poslovno sjedište nositelja odobrenja za stavljanje veterinarsko‑medicinskog proizvoda u promet i, ako je potrebno, predstavnika nositelja odobrenja za stavljanje veterinarsko‑medicinskog proizvoda u promet; (f) vrsta životinje kojoj je veterinarsko‑medicinski proizvod namijenjen; način i, ako je nužno, put primjene. Treba predvidjeti prazan prostor za navođenje propisane doze; (g) razdoblje karencije za veterinarsko‑medicinski proizvod koji se primjenjuju na vrstama životinja od kojih se proizvodi hrana, za sve vrste životinja u pitanju i za razne prehrambene proizvode u pitanju (meso i iznutrice, jaja, mlijeko, med), uključujući i one za koje je razdoblje karencije nula; (h) rok valjanosti, napisan jednostavnim jezikom; (i) posebne mjere čuvanja, ako postoje; (j) određene mjere opreza koje se tiču odlaganja u otpad neiskorištenih veterinarsko‑medicinskih proizvoda ili, prema potrebi, otpada nastalog od veterinarsko‑medicinskih proizvoda kao i upućivanje na bilo koji postojeći, odgovarajući sustav sakupljanja; (k) podatke koje je potrebno navesti u skladu s člankom 26. stavkom 1., ako je potrebno; (l) riječi „Samo za primjenu na životinjama” ili, u slučaju veterinarsko‑medicinskog proizvoda navedenog u članku 67., riječi „Samo za primjenu na životinjama – izdaje se samo na veterinarski recept”. […] 4. Podaci iz stavka 1. točke (f) do (l) ovog članka navode se na vanjskom pakovanju i na spremniku veterinarsko‑medicinskih proizvoda na jeziku ili jezicima države u čiji promet se stavljaju.”
1.

Portugalska Republika je time što je u okviru izračuna pristojbe za vozila isključila smanjenje vrijednosti ekološke sastavnice izračuna vrijednosti koja je primjenjiva na vozila prilikom njihova stavljanja u promet na portugalskom državnom području a koja su kupljena u drugoj državi članici, kako je to propisano Códigoom do imposto sobre veículos (Zakonik o porezu na motorna vozila), kako je on izmijenjen leiom 71/2018 (Zakon br. 71/2018), povrijedila obveze koje ima na temelju članka 110. UFEU-a.
53

Tako iz teksta i strukture članka 17. stavka 4. točaka (b) i (c) Direktive 2019/790 proizlazi da su, kako bi ostvarili pravo na oslobođenje od odgovornosti i uz iznimku predviđenu za nove pružatelje usluga, u smislu članka 17. stavka 6. te direktive, pružatelji usluge dijeljenja sadržaja putem interneta ne samo dužni djelovati žurno kako bi na svojim platformama okončali konkretne povrede autorskog prava nakon što je do njih došlo i nakon što su ih o njima dovoljno obrazloženo obavijestili nositelji prava, nego i moraju nakon primitka takve obavijesti ili kada su im nositelji prava pružili relevantne i potrebne informacije prije nastanka povrede autorskog prava, uložiti „[najbolje napore], u skladu s visokim sektorskim standardima profesionalne pažnje” kako bi se izbjeglo da do tih povreda dođe ili da se one ponove. Potonje obveze stoga de facto nalažu tim pružateljima, kao što to tvrdi Republika Poljska, da izvrše prethodnu provjeru sadržaja koje korisnici žele učitati na njihove platforme, pod uvjetom da su od nositelja prava primili informacije ili obavijesti predviđene tim člankom 17. stavkom 4. točkama (b) i (c).