Privremena verzija

MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE

JULIANE KOKOTT

od 20. listopada 2022.( )

Predmet C-376/20 P

Europska komisija

protiv

CK Telecoms UK Investments Ltd

„Žalba – Tržišno natjecanje – Koncentracije – Djelatnosti bežične telekomunikacije – Maloprodajno tržište usluga pokretnih telekomunikacija – Veleprodajno tržište pristupa i započinjanja poziva iz javnih pokretnih mreža – Stjecanje društva Telefónica Europe koje je proveo Hutchison – Odluka kojom se koncentracija proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem i s funkcioniranjem Sporazuma o EGP-u – Oligopolističko tržište – Bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja – Nekoordinirani učinci – Teret dokazivanja – Zahtjev dokazivanja – Komisijina margina prosudbe u području gospodarstva – Doseg sudskog nadzora – Smjernice za ocjenu horizontalnih koncentracija – Pojam ,značajna snaga tržišnog natjecanja’ – Pojam ,bliski konkurenti’ – Kvantitativna analiza očekivanog pritiska na povećanje cijena – Učinkovitosti – Sporazumi o dijeljenju mreže – Iskrivljavanje – Obveza obrazlaganja”





Sadržaj





I. Uvod

II. Okolnosti spora

A. Činjenice

B. Sporna odluka

C. Pobijana presuda

III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

IV. Ocjena

A. Uvodne napomene

B. Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud primijenio stroži zahtjev dokazivanja od onog koji se priznaje u sudskoj praksi

C. Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004

1. Prvi dio drugog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud poistovjetio uvjete kojima se nastoji utvrditi da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke s uvjetima kojima se nastoji utvrditi postojanje vladajućeg položaja

2. Drugi dio drugog žalbenog razloga, koji se temelji na uskom tumačenju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004

D. Treći žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud, među ostalim, prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti” te iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku

1. Prvi dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti”

2. Drugi dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja” te iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku

a) Prvi prigovor

b) Drugi prigovor

3. Treći dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma „bliski konkurenti” i iskrivljavanju sporne odluke

a) Prvi prigovor

b) Drugi prigovor

4. Četvrti dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja eventualne neusklađenosti Smjernica s Uredbom br. 139/2004

E. Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju Komisijine argumentacije u pogledu njezine kvantitativne analize i pogreškama koje se tiču prava

1. Predmetnost četvrtog žalbenog razloga

2. Prvi dio četvrtog žalbenog razloga, koji se temelji na iskrivljavanju Komisijine argumentacije o povećanju cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije i pogrešci Općeg suda koja se tiče prava u njegovoj ocjeni kvantitativne analize

3. Drugi dio četvrtog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud zahtijevao od Komisije da u svoju analizu UPP uključi „standardne” učinkovitosti

F. Peti žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer Opći sud nije ocijenio sve relevantne čimbenike i dokaze

G. Šesti žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju sporne odluke i povredi obveze obrazlaganja

1. Predmetnost šestog žalbenog razloga

2. Prvi dio šestog žalbenog razloga, koji se temelji na iskrivljavanju sporne odluke

3. Drugi dio šestog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja

V. Vraćanje predmeta Općem sudu na ponovno suđenje

VI. Zaključak





I. Uvod

1. Nakon predmetâ Komisija/Tetra Laval( ) i Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala( ), ovaj predmet Sudu pruža novu priliku da pojasni načelna pitanja u pogledu zahtjeva kojima se uređuje izvođenje dokaza te teret i standard dokazivanja koje je Europska komisija dužna poštovati u području kontrole koncentracija te doseg nadzora koji sudovi Unije trebaju provoditi u tom pogledu.

2. Konkretnije, od Suda se u tim predmetima tražilo da odluči o tim zahtjevima u okviru koncentracija koje dovode do stvaranja ili jačanja konglomeratnog ili kolektivnog vladajućeg položaja poduzetnika nastalog koncentracijom. Suprotno tomu, ovo je prvi predmet koji se odnosi na koncentraciju na oligopolističkom tržištu koja, prema Komisijinu mišljenju, dovodi do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja u smislu članka 2. stavka 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama)( ) zbog takozvanih „nekoordiniranih” ili „.jednostranih” horizontalnih učinaka, to jest unatoč nepostojanju vladajućeg položaja poduzetnika nastalog koncentracijom. Iz toga slijedi da je ovo također prvi predmet u kojem Sud ima priliku pojasniti opseg pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” kad se to ograničavanje temelji na takvim nekoordiniranim ili jednostranim učincima. Naime, taj je pojam okosnica reforme provedene donošenjem Uredbe br. 139/2004, što osobito potvrđuju njezine uvodne izjave 25. i 26. te točka 24. i sljedeće Komisijinih Smjernica za ocjenu horizontalnih koncentracija prema Uredbi Vijeća o kontroli koncentracija između poduzetnika (u daljnjem tekstu: Smjernice)( ).

3. U ovom slučaju Komisija u žalbi zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 28. svibnja 2020., CK Telecoms UK Investments/Komisija (u daljnjem tekstu: pobijana presuda)( ), kojom je Opći sud poništio Odluku Komisije C(2016) 2796 final od 11. svibnja 2016. o proglašenju nespojivom s unutarnjim tržištem koncentracije koja obuhvaća stjecanje društva Telefónica Europe plc koje je proveo Hutchison 3G UK Investments Ltd (u daljnjem tekstu: sporna odluka)( ). Prema mišljenju Općeg suda, Komisija je u biti povrijedila zahtjeve dokazivanja primjenjive u području kontrole koncentracija koje imaju nekoordinirane učinke na oligopolističkom tržištu. Komisija u okviru žalbe u biti osporava te zahtjeve i doseg nadzora koji je Opći sud proveo u tom pogledu kao neusklađene s relevantnim kriterijima koji proizlaze iz sudske prakse Suda, osobito iz presude od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala( ).

II. Okolnosti spora

A. Činjenice

4. U točkama 1. do 25. pobijane presude Opći sud naveo je okolnosti spora koje se za potrebe ovog žalbenog postupka mogu sažeti na sljedeći način.

5. Komisija je 11. rujna 2015., u skladu s člankom 4. Uredbe br. 139/2004, zaprimila prijavu predložene koncentracije kojom je CK Hutchison Holdings, posredstvom svojeg neizravnog društva kćeri Hutchison 3G UK Investments Ltd, koje je postalo tužitelj u prvostupanjskom postupku, CK Telecoms UK Investments Ltd (u daljnjem tekstu: CK Telecoms), namjeravao steći, u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) te uredbe, isključivu kontrolu nad društvom Telefónica Europe (u daljnjem tekstu: O2).

6. U vrijeme nastanka činjenica iz kojih proizlazi ovaj spor na maloprodajnom tržištu usluga pokretne telekomunikacije u Ujedinjenoj Kraljevini (u daljnjem tekstu: maloprodajno tržište), postojala su četiri operatora pokretne mreže: EE Ltd, koje je društvo kći društva BT Group plc, koje ga je steklo 2016. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: BT/EE), O2, Vodafone i Hutchison 3G UK Ltd (u daljnjem tekstu: Three), koji je neizravno društvo kći društva CK Hutchison Holdings, čiji tržišni udjeli prema broju pretplatnika iznose redom otprilike [između 30 i 40 %], [između 20 i 30 %], [između 10 i 20 %] i [između 10 i 20 %]. Koncentracija koja je predmet ovog spora (u daljnjem tekstu: predmetna koncentracija) omogućila bi poduzetniku nastalom koncentracijom, koji bi obuhvaćao Three i O2 (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: stranke u koncentraciji), da zauzme otprilike [između 30 i 40 %] maloprodajnog tržišta i tako postane glavni dionik na tom tržištu, pred bivšim dugogodišnjim operatorom BT/EE i Vodafone.

7. Osim tih operatora pokretne mreže, maloprodajno tržište također je obuhvaćalo i nekoliko operatora virtualnih pokretnih mreža, kao što su Tesco Mobile, Virgin Mobile i TalkTalk, koji nisu bili vlasnici mreža koje su upotrebljavali za pružanje pokretnih usluga potrošačima Ujedinjene Kraljevine i koji su stoga sklopili sporazume s jednim od operatora pokretne mreže kako bi imali pristup njegovoj mreži po veleprodajnim cijenama. U društvu Tesco Mobile jednake udjele drže Tesco i O2. Maloprodajno tržište obuhvaćalo je i preprodavače (u daljnjem tekstu zajedno nazvani s operatorima virtualnih pokretnih mreža: subjekti koji nisu OPM-ovi) i neovisne prodavače na malo, kao što je Dixons.

8. Jedna karakteristika tog tržišta bila je da su BT/EE i Three, s jedne strane, i Vodafone i O2, s druge strane, konsolidirali svoje mreže s pomoću sporazumâ o dijeljenju mreže. To je društvima BT/EE i Three (sporazum MBNL, u daljnjem tekstu: MBNL) te društvima Vodafone i O2 (sporazum Beacon, u daljnjem tekstu: Beacon) omogućilo da podijele troškove postavljanja svojih mreža te da pritom i dalje međusobno konkuriraju u pogledu trgovine na malo.

9. Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske zatražila je 2. listopada 2015., posredstvom Competition and Markets Authorityja (Tijelo za tržišno natjecanje i tržište, Ujedinjena Kraljevina, CMA), da joj se prepusti odlučivanje o koncentraciji na temelju članka 9. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 139/2004. U tom je zahtjevu Ujedinjena Kraljevina smatrala da koncentracija prijeti bitnim ograničavanjem učinkovitog tržišnog natjecanja na maloprodajnom tržištu, kao i na veleprodajnom tržištu pristupa i započinjanja poziva iz javnih pokretnih mreža u Ujedinjenoj Kraljevini (u daljnjem tekstu: veleprodajno tržište). Usto, Ujedinjena Kraljevina tvrdila je da je ona u najboljem položaju za odlučivanje o predmetnoj koncentraciji.

10. Komisija je 4. prosinca 2015. donijela Odluku C(2015) 8534 final o članku 9. Uredbe br. 139/2004 u predmetu M.7612 Hutchison 3G UK/Telefónica UK, kojom je odbila taj zahtjev za upućivanje. U toj se odluci osobito pozvala na potrebu dokazivanja usklađenosti i dosljednosti u ocjeni koncentracija u sektoru telekomunikacija u različitim državama članicama i na znatno iskustvo koje je stekla prilikom ocjenjivanja koncentracija na europskim tržištima pokretnih telekomunikacija.

11. Na kraju prve faze istrage, Komisija je zaključila da što se tiče koncentracije postoje ozbiljne sumnje u pogledu njezine spojivosti s unutarnjim tržištem te je 30. listopada 2015. donijela odluku o pokretanju postupka u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 139/2004.

12. Na temelju druge faze istrage, koja je dopunila zaključke prve faze, Komisija je 4. veljače 2016. izdala obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. CK Telecoms podnio je 26. veljače 2016. pisana očitovanja na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.

13. Kako bi uklonilo probleme u pogledu tržišnog natjecanja navedene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, to je društvo 2. ožujka 2016. dostavilo prvi skup obveza.

14. Na zahtjev navedenog društva, saslušanje je održano 7. ožujka 2016.

15. To je društvo 15. ožujka 2016. dostavilo revidirane obveze (u daljnjem tekstu: drugi skup obveza). Komisija je 18. ožujka 2016. pokrenula ispitivanje tržišta za taj drugi skup obveza. To je ispitivanje bilo usmjereno, kao prvo, na postojeće i moguće buduće pružatelje pokretnih telekomunikacijskih usluga u Ujedinjenoj Kraljevini, pružatelje usluga infrastrukture u sektoru pokretnih telekomunikacija te udruženja MVNO Europe i iMVNOx te, kao drugo, na nacionalna regulatorna tijela za telekomunikacije, među kojima regulatorno tijelo za telekomunikacije Ujedinjene Kraljevine (Ofcom). Usto, nacionalna tijela za zaštitu tržišnog natjecanja Ujedinjene Kraljevine, Njemačke i Nizozemske dostavila su svoja mišljenja o drugom skupu obveza.

16. Komisija je 17. i 23. ožujka 2016. društvu CK Telecoms uputila dopise u kojima je istaknula dodatne dokaze u svojem spisu kojima se potvrđuju prethodni nalazi iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. CK Telecoms dostavio je 29. ožujka i 4. travnja 2016. pisana očitovanja na dopise o činjenicama od 17. i 23. ožujka 2016.

17. Nakon ispitivanja tržišta to je društvo 6. travnja 2016. dostavilo još jedan revidirani skup obveza.

18. Savjetodavni odbor za koncentracije ispitao je 27. travnja 2016. nacrt Odluke Komisije te je izdao pozitivno mišljenje.

19. Komisija je 11. svibnja 2016. donijela spornu odluku.

B. Sporna odluka

20. Komisija je u spornoj odluci definirala dva mjerodavna tržišta, odnosno maloprodajno i veleprodajno tržište.

21. Razvila je tri teorije štete koje se sve temelje na postojanju „nekoordiniranih” učinaka na oligopolističkom tržištu.

22. Prve dvije teorije štete odnose se na maloprodajno tržište, dok se treća teorija odnosi na veleprodajno tržište.

23. Konkretnije, prva teorija štete odnosi se na postojanje nekoordiniranih učinaka na maloprodajnom tržištu koji su povezani s uklanjanjem značajnih konkurentskih pritisaka. U biti, prema Komisijinu mišljenju, znatno smanjenje tržišnog natjecanja koje bi proizašlo iz predmetne koncentracije vjerojatno bi dovelo do povećanja cijena usluga pokretne telefonske mreže u Ujedinjenoj Kraljevini i do ograničenja izbora za potrošače.

24. U skladu s drugom teorijom štete, u pogledu postojanja nekoordiniranih učinaka na maloprodajnom tržištu povezanih s dijeljenjem mreže, koncentracija bi također mogla negativno utjecati na kvalitetu usluga za potrošače Ujedinjene Kraljevine time što bi ograničila razvoj infrastrukture pokretne mreže u Ujedinjenoj Kraljevini.

25. Treća teorija štete odnosi se na postojanje nekoordiniranih učinaka povezanih s uklanjanjem značajnih konkurentskih pritisaka na veleprodajnom tržištu. Na tom tržištu sva četiri operatora pokretne mreže pružaju usluge smještaja subjektima koji nisu OPM-ovi, a koji pak nude maloprodajne usluge svojim pretplatnicima. Konkretno, Komisija smatra da bi predmetna koncentracija mogla imati znatne nekoordinirane učinke na veleprodajno tržište kao posljedicu smanjenja broja operatora pokretne mreže s četiri na tri, uklanjanja društva Three kao subjekta sa značajnom snagom tržišnog natjecanja, ukidanja značajnih konkurentskih pritisaka koje su stranke prethodno izvršavale jedna na drugu i smanjenja konkurentskih pritisaka na preostale dionike.

26. U pogledu učinkovitosti koju navodi CK Telecoms, Komisija je smatrala da ona nije provjerljiva ni svojstvena predmetnoj koncentraciji i da potrošači ne bi od nje imali koristi.

27. U zadnjem odjeljku sporne odluke Komisija je ispitala korektivne mjere koje je CK Telecoms predložio u obliku obveza. Smatrala je da se drugim skupom obveza ne uklanjaju ustanovljeni problemi u pogledu tržišnog natjecanja te da se trećim skupom obveza, koji je predložen 6. travnja 2016., ne uklanjaju u potpunosti problemi utvrđeni u pogledu tržišnog natjecanja niti je potonji skup sveobuhvatan i učinkovit u svim pogledima.

28. Prema tome, Komisija je predmetnu koncentraciju proglasila nespojivom s unutarnjim tržištem.

C. Pobijana presuda

29. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 25. srpnja 2016. CK Telecoms je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke.

30. U prilog toj tužbi CK Telecoms istaknuo je pet tužbenih razloga kojima redom osporava sve tri teorije štete iznesene u spornoj odluci, kao i Komisijine zaključke o obvezama koje su se preuzele kako bi se odgovorilo na zabrinutosti te institucije.

31. Prvi i četvrti tužbeni razlog u prvom stupnju odnosili su se na prvu i treću teoriju štete koje je Komisija razvila u spornoj odluci, a koje se odnose na uklanjanje tržišnog natjecanja između društava Three i O2 na maloprodajnom tržištu (prvi tužbeni razlog) i na veleprodajnom tržištu (četvrti tužbeni razlog). Drugi tužbeni razlog odnosio se na procjenu hipotetskog scenarija koju je izradila Komisija, na kojoj je temeljila procjenu maloprodajnog i veleprodajnog tržišta. Treći tužbeni razlog odnosio se na drugu teoriju štete u pogledu maloprodajnog tržišta, koja se odnosi na dijeljenje mreže, i na obveze u pogledu dijeljenja mreže. Peti tužbeni razlog odnosio se na druge obveze koje je preuzeo CK Telecoms.

32. U pobijanoj presudi Opći sud poništio je spornu odluku u cijelosti osobito zato što Komisija nije ispunila zahtjeve dokazivanja koji se odnose na dokazivanje koordiniranih učinaka koji dovode do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja u smislu članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004. U tu je svrhu Opći sud prihvatio određene prigovore iz drugog dijela prvog tužbenog razloga, koji se odnose na kvalifikaciju društva Three kao subjekta sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja”, te treći i peti dio tog tužbenog razloga, koji se odnose na procjenu bliskosti tržišnog natjecanja i kvantitativne učinke koncentracije na cijene. Prihvatio je i prvi, treći, četvrti, peti i šesti dio trećeg tužbenog razloga koji se odnose na nužnost i doseg usklađenosti interesa između stranaka u sporazumima o dijeljenju mreže, sposobnost društva Three da sprečava jednostrane razvoje mreže društva BT/EE ili da ih odgodi, eventualni negativan utjecaj koncentracije na konkurente, a ne tržišno natjecanje, štetu za konkurentski položaj drugih operatora pokretne mreže i na utjecaj povećane transparentnosti na ukupna ulaganja u mreže. Naposljetku, Opći sud prihvatio je prva tri dijela četvrtog tužbenog razloga koji se odnose na nekoordinirane učinke na veleprodajnom tržištu.

III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

33. Aktom podnesenim tajništvu Suda 7. kolovoza 2020. Komisija je podnijela ovu žalbu.

34. Drugim aktom podnesenim na isti datum Komisija je zatražila od Suda da samo u odnosu na stranku EE, jednog od intervenijenata u prvostupanjskom postupku, postupa povjerljivo s određenim ulomcima te žalbe koji sadržavaju informacije obuhvaćene obvezom čuvanja profesionalne tajne, odnosno informacije u pogledu kojih je Opći sud odobrio povjerljivo postupanje u prvostupanjskom postupku. Rješenjem od 1. listopada 2020., Komisija/CK Telecoms UK Investments( ), predsjednik Suda prihvatio je taj zahtjev.

35. Aktom podnesenim tajništvu Suda 20. studenoga 2020. CK Telecoms zatražio je od Suda da, samo u odnosu na stranku EE, postupa povjerljivo s određenim informacijama obuhvaćenima obvezom čuvanja profesionalne tajne iz njegova odgovora na tužbu koje na temelju toga ne treba priopćiti društvu EE jer je potonje društvo konkurent društva CK Telecoms, odnosno informacije u pogledu kojih je Opći sud odobrio povjerljivo postupanje u prvostupanjskom postupku u odnosu na društvo EE. Rješenjem od 26. siječnja 2021., Komisija/CK Telecoms UK Investments( ), predsjednik Suda odobrio je povjerljivo postupanje s tim podneskom u odnosu na EE.

36. Aktom podnesenim tajništvu Suda 24. ožujka 2021. Nadzorno tijelo EFTA-e zatražilo je da mu se dopusti intervencija u ovom predmetu u potporu Komisijinu zahtjevu. Rješenjem od 4. lipnja 2021., Komisija/CK Telecoms UK Investments( ), predsjednik Suda odobrio je Nadzornom tijelu EFTA-e da na raspravi iznese očitovanja.

37. Komisija, koju podupire Nadzorno tijelo EFTA-e, od Suda zahtijeva da:

– ukine pobijanu presudu;

– vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje;

– naloži društvu CK Telecoms snošenje troškova ove žalbe i

– naknadno odluči o troškovima prvostupanjskog postupka.

38. CK Telecoms od Suda zahtjeva da:

– odbije žalbu i

– Komisiji i intervenijentima naloži snošenje troškova postupka pred Općim sudom i pred Sudom.

39. Sud je 5. svibnja 2022. pozvao stranke i Nadzorno tijelo EFTA-e da odgovore na pisana pitanja, djelomično u pisanom obliku, što su oni i učinili u određenom roku, a djelomično na raspravi.

40. Usmena očitovanja stranaka i Nadzornog tijela EFTA-e te njihovi odgovori na pitanja Suda saslušani su na raspravi održanoj 14. lipnja 2022.

IV. Ocjena

A. Uvodne napomene

41. Ovo je prvi predmet koji Sudu omogućuje da odluči o pojmu „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” kad se temelji na nekoordiniranim učincima i da pruži pojašnjenja o zahtjevima dokazivanja koje je Komisija dužna poštovati za potrebe provedbe tog pojma i o opsegu nadzora zakonitosti koji sud Unije treba provesti u tom pogledu.

42. Naime, u ovom slučaju nije sporno da predmetna koncentracija nije dovela do stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja na mjerodavnim tržištima koja sva imaju oligopolističku strukturu. Međutim, u skladu sa spornom odlukom, ona na njima može stvoriti nekoordinirane učinke koji su u načelu dovoljni da odgovaraju pojmu „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” u smislu članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004. Kako bi dokazala postojanje takvog ograničavanja koje stvaraju nekoordinirani učinci, Komisija se u toj odluci oslonila na tri teorije štete koje se odnose na mjerodavno maloprodajno i veleprodajno tržište (vidjeti točke 21. do 25. ovog mišljenja).

43. Budući da je Opći sud uvelike kritizirao taj Komisijin pristup, ona je istaknula šest žalbenih razloga od kojih se u biti prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud primijenio stroži zahtjev dokazivanja od onog koji priznaje Sud, drugi na pogrešnom tumačenju pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” iz članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004, treći na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti” te je pogrešno prihvatio tumačenje koje se temelji na iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu koji mu je podnesen, četvrti na iskrivljavanju Komisijine argumentacije u pogledu njezine kvantitativne analize očekivanog pritiska na povećanje cijena (upward pricing pressure, u daljnjem tekstu: kvantitativna analiza ili analiza UPP) i pogreškama koje se tiču prava i koje je Opći sud počinio u ocjeni te analize, peti na pogrešci koja se tiče prava jer Opći sud nije ocijenio sve čimbenike i relevantne dokaze i, šesti na iskrivljavanju sporne odluke u dijelu u kojem se odnosi na analizu mogućeg pogoršanja kvalitete mreže poduzetnika nastalog koncentracijom i povredi obveze obrazlaganja.

44. Komisija smatra da je svaka od tih navodnih pogrešaka koje se tiču prava sama po sebi dovoljna za ukidanje pobijane presude. Međutim, s obzirom na važnost pitanja postavljenih u ovom predmetu i činjenicu da ga treba vratiti na Općem sudu na ponovno suđenje, Komisija poziva Sud da što više pojasni postavljena pravna pitanja kako bi Opći sud raspolagao smjernicama koje su potrebne da se konačno odluči o sporu.

45. Tako su okosnica ovog žalbenog postupka prvi, drugi i treći žalbeni razlog, koji se odnose na zahtjeve dokazivanja i opseg pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”. U tom pogledu, točno određivanje zahtjeva kojima se uređuje dokazivanje postojanja nekoordiniranih učinaka, s jedne strane, i nadzor primjene tog pojma koji trebaju provesti sudovi Unije, s druge strane, međusobno djeluju i na temelju njih se barem djelomično mogu utvrditi odgovori koje valja dati na različite dijelove tih žalbenih razloga. Takvo je pojašnjenje tim važnije jer iz kontradiktornih rasprava između stranaka, uključujući na raspravi, proizlazi da bi se pojam „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, doseg sudskog nadzora koji se odnosi na Komisijinu provedbu tog pojma te zahtjevi dokazivanja koji su s tim povezani mogli previše spojiti, pa čak i pomiješati( ).

B. Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud primijenio stroži zahtjev dokazivanja od onog koji se priznaje u sudskoj praksi

46. U prvom žalbenom razlogu Komisija tvrdi da je Opći sud, time što je u točki 118. pobijane presude smatrao da je ona bila dužna podnijeti dovoljno dokaza kako bi s „ozbiljnom vjerojatnosti” dokazala postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, počinio pogrešku koja se tiče prava jer je primijenio stroži zahtjev dokazivanja od onog koji se u sudskoj praksi Suda priznaje u području kontrole koncentracija. Usto, Komisija u drugom žalbenom razlogu navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, s jedne strane, jer je izjednačio uvjete koje treba ispuniti kako bi se utvrdilo da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke s uvjetima koje treba ispuniti kako bi se dokazalo postojanje vladajućeg položaja (prvi dio) i, s druge strane, jer je preusko tumačio članak 2. stavak 3. Uredbe br. 139/2004 (drugi dio).

47. Uvodno valja odbiti argument društva CK Telecoms prema kojem su žalba i osobito prvi žalbeni razlog bespredmetni jer Komisija nije dovela u pitanje razmatranja Općeg suda kojima joj se prigovara da je pogrešno tumačila pojam „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, osobito „bitnu” prirodu tog ograničavanja koju su prouzročili sporni nekoordinirani učinci, uključujući u pogledu ocjene pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti”. Kao što to pravilno ističe Komisija, iz točaka 119., 172., 216., 281. i 396. pobijane presude osobito proizlazi da standard dokazivanja utvrđen u točki 118. te presude predstavlja samu osnovu naknadne ocjene Općeg suda u pogledu činjeničnih elemenata i relevantnih dokaza kako bi se zaključilo da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, i u okviru rasuđivanja iz navedene presude u pogledu pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti” na koje se odnosi treći žalbeni razlog.

48. Kao prvo, važno je podsjetiti, kao što to također čini Opći sud u točki 81. i sljedećima pobijane presude, na to da je u pogledu pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, u smislu članka 2. stavaka 2. i 3. Uredbe br. 139/2004, provedena temeljna reforma donošenjem te uredbe, što potvrđuju njezine uvodne izjave 25. i 26. Naime, na temelju prethodnih odredbi, odnosno članka 2. stavaka 2. i 3. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 4064/89 od 21. prosinca 1989. o kontroli koncentracija između poduzetnika( ), taj je pojam još bio usko povezan sa stvaranjem ili jačanjem vladajućeg položaja( ). Drugim riječima, kao što proizlazi iz navedenih uvodnih izjava Uredbe br. 139/2004, takozvani kriterij „vladajućeg položaja” koji dovodi do toga da se učinkovito tržišno natjecanje bitno ograniči zamijenjen je širim kriterijem „bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja” koji osim koncepta vladajućeg položaja uključuje i koncept nekoordiniranih učinaka na oligopolističkim tržištima.

49. Međutim, ni iz jednog zakonodavnog teksta ili sudske prakse ne proizlazi da će taj novi širi pojam „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” Komisija lakše ili teže provesti ili da će dokaz o najmanjem stupnju štetnosti za tržišno natjecanje biti dovoljan da se toj instituciji dopusti da zabrani koncentraciju na temelju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004. Naprotiv, prije i nakon reforme 2004., Komisija je bila te je i dalje dužna utvrditi „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” neovisno o tome je li to ograničavanje bilo ili jest posljedica vladajućeg položaja.

50. Kao drugo, iz toga slijedi da doseg sudskog nadzora u pogledu provedbe pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, koji je pravni pojam, treba biti isti, neovisno o vrsti predmetne koncentracije koja može dovesti do takvog ograničavanja.

51. U tom su se pogledu u sudskoj praksi pojasnili kriteriji kojima se uređuje sudski nadzor Komisijinih složenih gospodarskih ocjena, uključujući prospektivne ocjene, u okviru nadzora koncentracija. Naime, ta institucija raspolaže marginom prosudbe u području gospodarstva za potrebe primjene materijalnih pravila iz Uredbe br. 139/2004, osobito iz njezina članka 2. Iz toga proizlazi da je nadzor suda Unije u pogledu Komisijine odluke donesene u području koncentracija ograničen na provjeru materijalne točnosti činjenica i nepostojanje očite pogreške u ocjeni. Stoga nije na tom sudu da za potrebe primjene tih pravila Komisijinu gospodarsku ocjenu zamijeni svojom ocjenom, iako to ne znači da se mora suzdržati od provođenja nadzora u pogledu Komisijine pravne kvalifikacijom gospodarskih podataka( ).

52. Načela navedena u prethodnoj točki ne dovode u pitanje pojašnjenja Suda u području izvođenja dokaza te tereta i standarda dokazivanja( ) kada Komisija izvršava marginu prosudbe( ), o čemu će biti riječ u nastavku teksta. Nadalje, Opći sud nije izričito prihvatio ta načela u pobijanoj presudi, nego je samo odlučio, s jedne strane, o „dosegu izmjene uvedene Uredbom br. 139/2004”( ), i, s druge strane, o „teretu dokazivanja i standardu dokazivanja u području koncentracija”( ). Opći sud ipak je u toj presudi na nekoliko mjesta odstupio od pojma „očita pogreška u ocjeni” kako bi zaključio da postoje samo „pogreške u ocjeni”( ). Iako je Komisija odustala od izravnog osporavanja tog pristupa u svojoj žalbi, tako da se ne može dalje ispitati u ovom slučaju, to samo po sebi pokazuje da je Opći sud proveo detaljniji sudski nadzor od onog opisanog u točki 51. ovog mišljenja.

53. Kao treće, valja pobliže ispitati kriterije kojima su uređeni teret dokazivanja i izvođenje dokaza te standard dokazivanja koji sud Unije treba zahtijevati od Komisije kad ona zabrani koncentraciju zbog bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja koje proizlazi iz nekoordiniranih učinaka na oligopolističkom tržištu.

54. U tom pogledu smatram da su neminovna dva načelna razmatranja, od kojih prvo, čini se, nijedna stranka nije dovela u pitanje, osobito na raspravi.

55. S jedne strane, kao što to proizlazi iz presude od 10. srpnja 2008., Bertelsmann i Sony Corporation of America/Impala( ), člankom 2. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 139/2004 ne nalažu se različiti zahtjevi dokazivanja u području odluka kojima se odobrava ili zabranjuje koncentracija, nego su ti zahtjevi u potpunosti jednaki.

56. S druge strane, iako Sud u toj presudi( ) nije izričito definirao relevantan kriterij kojim se uređuje potreban standard dokazivanja kao što je „odvagivanje vjerojatnosti”, on je ipak zahtijevao od Komisije da podnese dokaz svoje „najvjerojatnije” ili „vjerodostojne” prospektivne analize, koja uključuje ispitivanje načina na koji bi predmetna koncentracija, s obzirom na različite moguće uzročno-posljedične veze, mogla dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja( ). Međutim, kao što to pravilno ističu Komisija i Nadzorno tijelo EFTA-e, čini mi se da zahtjev dokazivanja najvjerojatnije ili vjerodostojne Komisijine prospektivne gospodarske analize odgovara upravo kriteriju „odvagivanja vjerojatnosti”, koji je opisan u mojem mišljenju u tom predmetu i prema kojem nije nužno da predviđeni razvoj tržišta bude „vrlo vjerojatan” ili „posebno vjerojatan”, pa čak ni da se utvrdi „izvan svake razumne sumnje” (beyond a reasonable doubt) u skladu s osobito visokom razinom primjenjivom u kaznenim ili kvazikaznenim stvarima( ). Usto, suprotno dojmu koji se prenosi u točki 118. in fine pobijane presude, Sud nije prihvatio, kao ni nezavisni odvjetnik A. Tizzano, osobito u slučaju „konglomeratnih” koncentracija, standard dokazivanja jednak potrebi dokazivanja „vrlo vjerojatnog” stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja i, stoga, nužno i bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja( ). U svakom slučaju, čini mi se da je samo standard dokazivanja povezan s kriterijem „vjerodostojnosti” ili „odvagivanja vjerojatnosti” u skladu s marginom prosude kojom Komisija raspolaže u okviru (prospektivnih) složenih gospodarskih analiza u području koncentracija, zbog čega je doseg sudskog nadzora u biti ograničen na ispitivanje očitih pogrešaka u ocjeni (vidjeti točku 51. ovog mišljenja)( ).

57. Suprotno tomu, u točki 118. pobijane presude navodi se, s jedne strane, da je Komisija dužna podnijeti dovoljno dokaza kako bi s „ozbiljnom vjerojatnosti” dokazala postojanje bitnih ograničavanja nastalih zbog predmetne koncentracije i, s druge strane, da je zahtjev dokazivanja koji je primjenjiv posljedično „stroži” od zahtjeva dokazivanja u skladu s kojim bi bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja bilo „više moguće nego nemoguće”, na temelju „odvagivanja mogućnosti”. Kao što to pravilno tvrdi Komisija, Opći sud time je zahtijevao viši standard dokazivanja protivno pretpostavkama iz sudske prakse navedenima u točkama 55. i 56. ovog mišljenja te je stoga počinio pogrešku koja se tiče prava.

58. Taj se zaključak nalaže tim više jer predviđanje budućnosti ne može biti „objektivan” dokaz, niti je lišeno nesigurnosti ili sumnji. Stoga, na općem ili apstraktnom planu, svaka prospektivna analiza koja se odnosi na budući razvoj mjerodavnog tržišta i buduća ponašanja operatora koji jesu ili će biti aktivni na tržištu može se temeljiti samo na određivanju veće ili manje vjerojatnosti, čija je vjerodostojnost, u smislu standarda dokazivanja „odvagivanja vjerojatnosti”, takva da je u konkretnom slučaju dovoljna za dokazivanje osnovanosti Komisijine teze( ).

59. Naime, samo se u posebnom slučaju, u okviru slobodne ocjene dokaza koju provodi sud Unije, postavlja pitanje na koji se način, kako bi se uvjerio taj sud, takva vjerodostojnost može potkrijepiti dovoljno značajnim i uvjerljivim dokazima, za koje se u sudskoj praksi naglašava važnost kvalitete kad je riječ o koncentracijama koje su dovele do „konglomeratnih” ili „kolektivnih” vladajućih položaja( ). Međutim, kao što se to pojašnjava u sudskoj praksi, na općem planu ni vrsta koncentracije ni složenost ocjene vjerodostojnosti učinaka koncentracije kao takve ne utječu na potrebni standard dokazivanja koji stoga ostaje isti u svim slučajevima( ). Suprotno tomu, s obzirom na jedinstvenost pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, neovisno o vrsti koncentracije na koju se odnosi (vidjeti točku 49. ovog mišljenja) i jednakost zahtjeva dokazivanja navedenu u točki 55. ovog mišljenja, ne postoji nikakvo opravdanje da se u slučaju koncentracija koje imaju nekoordiniranih učinaka na oligopolističkim tržištima zahtijeva viši standard dokazivanja nego u slučaju koncentracija koje dovode do „konglomeratnih” ili „kolektivnih” vladajućih položaja.

60. Iz prethodnih razmatranja proizlazi da točka 118. pobijane presude sadržava pogrešku koja se tiče prava. Isto vrijedi i za utvrđenje navedeno u točki 111. te presude prema kojem u biti sud Unije treba zahtijevati viši standard dokazivanja ako Komisija u potporu bitnom ograničavanju učinkovitog tržišnog natjecanja iznesenom u pogledu koncentracije ističe teoriju štete koja je složena ili neizvjesna ili proizlazi iz uzročno-posljedične veze koju je teško utvrditi.

61. Opći sud u tim točkama miješa uvjerenje koje sud Unije treba steći u konkretnom slučaju prilikom slobodne ocjene dokaza koji su mu podneseni kako bi se potkrijepila vjerodostojnost raznih posljedica te koncentracije i utvrdila najvjerojatnija posljedica( ), s jedne strane, s jedinstvenim i općenito primjenjivim standardom dokazivanja koji se temelji na kriteriju „odvagivanja vjerojatnosti”, s druge strane. Usto, iako Opći sud u točki 113. in fine pobijane presude tvrdi da sam prihvaća kriterij „najveće vjerojatnosti”, kontradiktorno je i pogrešno da ga naposljetku odbije u točki 118. te presude time što zahtijeva stroži standard dokazivanja. Naposljetku, osobito točke 332. i 368. navedene presude, u kojima se upućuje na točku 111. iste presude, dokazuju da je ta pogreška koja se tiče prava zaista izazvala posljedice u nastavku ocjene Općeg suda( ).

62. Iz toga proizlazi da razmatranja iz točaka 110. do 118. pobijane presude sadržavaju pogreške koje se tiču prava.

63. U tom se pogledu ne može prihvatiti argument koji je CK Telecoms istaknuo na raspravi i prema kojem zahtijevani standard dokazivanja treba u ovom slučaju biti viši kako bi se izbjeglo da Komisija prilikom izvršavanja diskrecijske ovlasti sustavno zabranjuje horizontalne koncentracije na oligopolističkim tržištima zbog navodnih nekoordiniranih učinaka. CK Telecoms ne navodi nijedan uvjerljiv element kojim se nastoji dokazati da se takav pristup predviđa ili je stvarno moguć s obzirom na kriterije iz sudske prakse navedene u točkama 51. i 56. ovog mišljenja.

64. To je tim manje slučaj jer Komisija u skladu s točkama 26. do 38. Smjernica treba ispitati i ocijeniti brojne čimbenike i dokaze koji mogu dovesti do zaključka da postoje nekoordinirani učinci i, stoga, bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja, što je pristup koji je Komisija primijenila u ovom slučaju. Kao što je to sam Opći sud priznao u točki 287. pobijane presude, u tu svrhu , ta je institucija redom ispitala različite čimbenike u uvodnim izjavama 330. do 1174. sporne odluke te je sažela svoju kvalitativnu i kvantitativnu procjenu u uvodnim izjavama 1175. do 1225. te odluke, a zatim je provela sveobuhvatnu ocjenu u uvodnim izjavama 1226. i 1227. navedene odluke.

65. Stoga valja prihvatiti prvi žalbeni razlog.

66. Osim toga, iz toga proizlazi da će, ako Sud prihvati prethodno predložen pristup, te pogreške koje se tiču prava u načelu biti same po sebi dovoljne da se pobijana presuda ukine a da se pritom provede ispitivanje ostalih Komisijinih žalbenih razloga i da se predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje.

67. Međutim, radi iscrpnosti, u skladu s Komisijinim zahtjevom i s obzirom na velik broj prigovora da je povrijedila primjenjiva pravila koje je u odnosu na nju istaknuo Opći sud, ispitat ću i ostale žalbene razloge. Štoviše, čini mi se korisnim pojasniti što je moguće više pravnih pitanja s obzirom na moguće vraćanje ovog predmeta Općem sudu.

C. Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom tumačenju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004

68. Drugi žalbeni razlog sastoji se od dvaju dijelova od kojih se prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud poistovjetio uvjete kojima se nastoji utvrditi da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke s uvjetima kojima se nastoji utvrditi postojanje vladajućeg položaja i, drugi na uskom tumačenju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004.

1. Prvi dio drugog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud poistovjetio uvjete kojima se nastoji utvrditi da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke s uvjetima kojima se nastoji utvrditi postojanje vladajućeg položaja

69. U prvom dijelu drugog žalbenog razloga Komisija smatra da je Opći sud u točki 90. pobijane presude, time što je upotrijebio izraz „sam” poistovjetio uvjete kojima se nastoji utvrditi da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke s uvjetima kojima se nastoji utvrditi postojanje vladajućeg položaja i, stoga iznio usko tumačenje članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004.

70. Međutim, kao što to tvrdi CK Telecoms, ta je argumentacija bespredmetna jer se njome osporava opće razmatranje Općeg suda koje nije poslužilo kao temelj za konkretnu ocjenu navodne pogreške koju je Komisija počinila prilikom primjene pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” u smislu članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004. Tako Komisija ne utvrđuje nijedan odlomak pobijane presude koji se temelji na tom razmatranju, u smislu da se ta institucija u spornoj odluci oslonila na tržišnu snagu poduzetnika nastalog koncentracijom koja je jednaka snazi koja bi bila povezana s vladajućim položajem i koja bi mu omogućila da (jednostrano) odredi parametre tržišnog natjecanja, odnosno cijene.

71. Stoga se prvi dio drugog žalbenog razloga ne može prihvatiti.

2. Drugi dio drugog žalbenog razloga, koji se temelji na uskom tumačenju članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004

72. U drugom dijelu drugog žalbenog razloga Komisija navodi da je u točkama 95. i 96. pobijane presude Opći sud pogrešno smatrao da članak 2. stavak 3. Uredbe br. 139/2004, u vezi s uvodnom izjavom 25. te uredbe, treba tumačiti na način da se, u slučaju da se nakon koncentracije ne stvori ili ne jača vladajući položaj, bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja može utvrditi samo ako je Komisija dokazala da su ispunjena dva kumulativna i iscrpna uvjeta, odnosno, s jedne strane, uklanjanje značajnih konkurentskih pritisaka koje stranke u koncentraciji izvršavaju jedna na drugu i, s druge strane, smanjenje konkurentskih pritisaka na ostale konkurente. Konkretno, tvrdi da pristup Općeg suda proizlazi iz preuskog tumačenja pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” u okviru čije je primjene dužna uzeti u obzir ne samo smanjenje konkurentskog pritiska koji se izvršava na konkurente, nego i smanjenje konkurentskog pritiska koji izvršavaju konkurenti, kao što je to slučaj druge teorije štete koja se primjenjuje u spornoj odluci, koju je Opći sud kvalificirao kao nedostatnu u točki 370. pobijane presude.

73. Slažem se s Komisijinom tezom prema kojoj točke 95. i 96. (i, naposljetku, 370.) pobijane presude, na čiji je sadržaj pravilno podsjetila, odražavaju formalističko i redukcionističko tumačenje pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” u smislu članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004, pri čemu ga ograničavaju na dva navodno kumulativna uvjeta navedena u njezinoj uvodnoj izjavi 25. Točno je da je ta uvodna izjava, u skladu s voljom zakonodavca Unije, važan element za utvrđivanje opsega tog pojma. Suprotno tomu, ta uvodna izjava niti je kao takva pravno obvezujuća( ), niti se na njoj može temeljiti tumačenje tog članka 2. koje je protivno ciljevima te uredbe, odnosno, konkretno, stvarnom nadzoru svih koncentracija koje su obuhvaćene njezinim područjem primjene, što bitno može ograničiti učinkovito tržišno natjecanje, uključujući i na oligopolističkim tržištima. Isto uostalom vrijedi i za točku 25. Smjernica, čiji se tekst uvelike podudara s tekstom uvodne izjave 25. Uredbe br. 139/2004, s obzirom na to da takva pravila postupanja koja je donijela Komisija pravno ne obvezuju ni sudove Unije ni države članice( ).

74. Međutim, valja utvrditi da, ako treba prihvatiti tumačenje članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004 navedeno u točki 96. pobijane presude, time se Komisiju ne bi samo spriječilo u tome da ispita, uzme u obzir i utvrdi sve konkurentske veze i snage kojima se određuje funkcioniranje oligopolističkog tržišta, nego i da u vezi s koncentracijom koja se predviđa na takvom tržištu razvije teorije štete koje ne ispunjavaju dva navodno kumulativna, pa čak i iscrpna uvjeta koja navodi Opći sud. Stoga u ovom slučaju samo prva Komisijina teorija štete, koja je opisana u točkama 128. do 133. pobijane presude, može ispuniti te zahtjeve, ali ne i druga teorija štete ocijenjena u točki 330. i sljedećima te presude, kao što se to potvrđuje u njezinoj točki 370.

75. Konkretno, kategoričkim pristupom Općeg suda trebao bi se zabraniti, kao protivno članku 2. stavku 3. Uredbe br. 139/2004, uzimanje u obzir smanjenja konkurentskog pritiska koji izvršavaju konkurenti nakon koncentracije. Međutim, na općem planu takav je pritisak sastavni dio svake analize za potrebe primjene pravila tržišnog natjecanja Unije, uključujući analizu namijenjenu utvrđivanju predmetnog tržišta, uzimajući u obzir da tržišna snaga operatora koji su prisutni na tom tržištu ili ponašanje može dovesti do protutržišnog istiskivanja( ). Stoga mi se čini da se takvo usko tumačenje ne opravdava nijednim uvjerljivim razmatranjem.

76. Takav je pristup tim manje moguć jer se uvodna izjava 25. Uredbe br. 139/2004, neovisno o tome što nije pravno obvezujuća, s obzirom na to da se u njoj upotrebljava veznik „i”, može tumačiti i na način da se u njoj samo kao primjer navode dvije posebno relevantne ili učestale situacije koje mogu dovesti do bitnih ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja nastalih zbog nekoordiniranih horizontalnih učinaka. Budući da se u toj uvodnoj izjavi navode samo ti primjeri, njome se ne isključuju druge situacije koje mogu stvoriti iste učinke ili im pridonijeti, osobito situacija u kojoj bi konkurentski pritisak koji izvršavaju konkurenti bio znatno smanjen. Naposljetku, nije isključeno da je samo jedna od tih situacija, čiji učinci mogu biti osobito štetni za tržišno natjecanje, dovoljna kako bi se zaključilo da postoji takvo bitno ograničavanje.

77. Stoga je ocjena navedena u točki 96. pobijane presude pogrešna iz dvaju razloga zbog toga što se, s jedne strane, njome dva uvjeta navedena u uvodnoj izjavi 25. Uredbe br. 139/2004 kvalificiraju kao „kumulativni” i, barem implicitno, iscrpni te se, s druge strane, temelji na tom tumačenje radi utvrđivanja opsega pojma „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” na temelju članka 2. stavka 3. te uredbe.

78. Nadalje, kao što to pravilno tvrdi Komisija, iz točke 370. pobijane presude proizlazi da je pristup Općeg suda u tom pogledu proturječan jer je uzeo u obzir tržišno natjecanje koje izvršavaju konkurenti iako se ono ne navodi u uvodnoj izjavi 25. Uredbe br. 139/2004. Konkretnije, Opći sud u toj točki nije isključio relevantnost eventualnog učinka smanjenja konkurentskog pritiska koji drugi konkurenti izvršavaju na tržištu u pogledu kvalitete, nego je pojasnio da samo taj učinak nije dovoljan kako bi se dokazalo bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja.

79. Štoviše, Opći sud odustao je od toga da odbije podteoriju istaknutu u okviru druge teorije štete, sažetu u točki 298. pobijane presude i uvodnoj izjavi 1232. sporne odluke, uz obrazloženje da ta podteorija ne ispunjava kumulativne uvjete navedene u točki 96. te presude. Naime, navedena se podteorija u biti sastoji od utvrđivanja smanjenja tržišnog pritiska koji drugi konkurenti, odnosno BT/EE i Vodafone, izvršavaju na poduzetnika nastalog koncentracijom nakon predmetne koncentracije. Bez obzira na (pogrešno) tumačenje opsega uvodne izjave 25. Uredbe br. 139/2004, Opći sud ispitao je tu podteoriju i odbio je u meritumu jer Komisija, prema njegovu mišljenju, nije uspjela u dovoljnoj mjeri dokazati da društva BT/EE i Vodafone ne mogu izvršavati učinkovit konkurentski pritisak na poduzetnika nastalog koncentracijom( ). Naposljetku, unatoč činjenici da je Opći sud u točki 359. pobijane presude ponovno istaknuo nužnost ispunjavanja kumulativnih uvjeta navedenih u točki 96. te presude, nije uzeo u obzir drugi navodno kumulativni uvjet na temelju kojeg je Komisija dužna dokazati da predmetna koncentracija dovodi do „smanjenja konkurentskih pritisaka na ostale konkurente” (moje isticanje).

80. Međutim, Opći sud na taj je način primijenio proturječan pristup i počinio pogreške koje se tiču prava prilikom tumačenja kriterija potrebnih za dokazivanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, tako da valja prihvatiti drugi dio drugog žalbenog razloga.

D. Treći žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud, među ostalim, prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti” te iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku

81. Treći žalbeni razlog sastoji se u biti od četiriju dijelova, od kojih se prvi temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti”, drugi na pogrešnom tumačenju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja” te iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku, treći na pogrešnom tumačenju pojma „bliski konkurenti” i iskrivljavanju te odluke i četvrti, istaknut podredno, na povredi obveze obrazlaganja eventualne neusklađenosti Smjernica s Uredbom br. 139/2004.

1. Prvi dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora prilikom tumačenja pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti”

82. U prvom dijelu trećeg žalbenog razloga Komisija u biti tvrdi da je Opći sud, time što je, s jedne strane, u točki 174. pobijane presude smatrao da se poduzetnik može kvalificirati kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja” samo ako se razlikuje od svojih konkurenata po utjecaju na tržišno natjecanje i, s druge strane, u točki 242. te presude da Komisija treba dokazati da su stranke u koncentraciji „osobito bliski konkurenti”, odstupio od definicija pojmova „značajna snaga tržišnog natjecanja” i „bliski konkurenti” navedenih u Smjernicama i od gospodarskog okvira koji se u njima utvrđuje. Stoga je zanemario Komisijinu marginu prosudbe u području gospodarstva i neopravdano je zamijenio gospodarsku ocjenu te institucije vlastitom ocjenom. Time je Opći sud prekoračio granice sudskog nadzora.

83. Kao što to proizlazi iz Komisijinih uvodnih napomena u okviru trećeg žalbenog razloga, ona smatra da na temelju svoje margine prosudbe u području gospodarstva ima isključivu ovlast koja se odnosi na tumačenje gospodarskih pojmova navedenih u Smjernicama. Konkretnije, ta institucija smatra da, s obzirom na to da su Smjernice usklađene sa zahtjevima Uredbe br. 139/2004 i primarnim pravom Unije, sudski nadzor koji provodi Opći sud treba ograničiti na to da se provjeri je li sporna odluka u skladu s kriterijima koje je Komisija definirala u Smjernicama prilikom izvršavanja te margine prosudbe.

84. Točno je da Komisija u okviru kontrole koncentracija raspolaže marginom prosudbe u području gospodarstva. Stoga, kao što se to navodi u točki 51. ovog mišljenja, s obzirom na to ona u tom kontekstu treba provesti složene gospodarske ocjene, Općem sudu zabranjeno je da gospodarsku ocjenu te institucije zamijeni svojom ocjenom.

85. Međutim, iz ustaljene sudske prakse, navedene u točki 73. ovog mišljenja, proizlazi i da Smjernice ne mogu pravno obvezati sud Unije. One jedino obvezuju samu Komisiju koja je njihovim donošenjem samu sebe ograničila u izvršavanju diskrecijske ovlasti, tako da od njih ne može odstupiti a da pritom nema objektivno opravdanje ili će inače povrijediti, među ostalim, načelo jednakog postupanja( ). Samo se u tom kontekstu u sudskoj praksi nije isključilo da takva pravila postupanja opće primjene u određenim uvjetima i ovisno o njihovu sadržaju mogu proizvesti pravne učinke( ). To tim više vrijedi za gospodarske pojmove koje Komisija pojašnjava u okviru takvih smjernica kako bi usmjerila svoju upravnu praksu.

86. Suprotno tomu, ako ti pojmovi proizlaze iz pravnih pojmova primarnog ili sekundarnog prava Unije ili o njima ovise, situacija je drukčija. Naime, što se tiče (neodređenih) pravnih pojmova, uključujući pojam „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”, sud Unije ima ovlast isključivog i konačnog tumačenja( ).

87. S obzirom na prethodno navedeno, utvrđenje navedeno u točki 100. pobijane presude, prema kojem Smjernice i ranija Komisijina praksa u biti ne mogu ni u kojem slučaju obvezati sud Unije, koji je jedini nadležan za tumačenje prava Unije, stoga ne sadržava pogrešku koja se tiče prava.

88. Želim pojasniti da neobvezujuća priroda, u strogom smislu riječi, Komisijina akta kao što su smjernice ne sprječava Sud da provede svoje tumačenje, osobito u okviru prethodnog postupka na temelju članka 267. prvog stavka točke (b) UFEU-a( ). Osim toga, nije isključeno da se sud Unije osloni na gospodarske koncepte koji proizlaze iz pravila postupanja ili Komisijine upravne prakse kako bi pojasnio opseg pravnih pojmova prava Unije, pa čak i priznao nove koncepte ili pravne kriterije. Naprotiv, u tom pogledu postoji mnogo primjera iz sudske prakse, uključujući primjere u području tržišnog natjecanja u širem smislu( ). Razmatranje navedeno u točkama 101. i 163. pobijane presude, prema kojem Opći sud po potrebi može preuzeti upute i gospodarske ili pravne ocjene sadržane u Komisijinoj praksi odlučivanja ili u smjernicama, stoga ne sadržava pogrešku koja se tiče prava.

89. Iz toga proizlazi da u načelu ništa ne sprečava sud Unije da pojasni opseg pojmova „bliski konkurenti” i „značajna snaga tržišnog natjecanja” navedenih u točkama 28., 37. i 38. Smjernica kako bi utvrdio, među ostalim, je li Komisija pravilno primijenila te pojmove u ovom slučaju kako bi zaključila da postoji bitno ograničavanje značajnog tržišnog natjecanja ili je li se pridržavala pravila postupanja koja si je sama propisala.

90. Slijedom toga, time što je utvrdio takvo konceptualno tumačenje, Opći sud nije zanemario Komisijinu marginu prosudbe u području gospodarstva, niti je neopravdano zamijenio gospodarsku ocjenu te institucije vlastitom ocjenom, niti je prekoračio granice sudskog nadzora.

91. Stoga se prvi dio trećeg žalbenog razloga ne može prihvatiti.

2. Drugi dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja” te iskrivljavanju sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku

92. Drugi dio trećeg žalbenog razloga sadržava dva prigovora.

a) Prvi prigovor

93. U prvom prigovoru iz drugog dijela trećeg žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio spornu odluku i odgovor na tužbu u prvostupanjskom postupku, zbog čega ocjena navedena u točkama 173. do 175. pobijane presude sadržava pogreške. S jedne strane, Komisija prigovara Općem sudu da je u točki 171. te presude pogrešno smatrao da je ona u spornoj odluci smatrala da je činjenica da je stranka u koncentraciji kvalificirana kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja” na oligopolističkom tržištu dovoljna kako bi se smatralo da će predmetna koncentracija dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. S druge strane, navodi da je Opći sud u točki 170. navedene presude iskrivio točku 39. tog podneska, čime je stvorio vlastitu definiciju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja”, koja se razlikuje od definicije navedene u točki 37. Smjernica.

94. Kao prvo, što se tiče navodnog iskrivljavanja sporne odluke, iz usporedbe točaka 155. i 171. pobijane presude proizlazi da je rasuđivanje Općeg suda zapravo proturječno.

95. U točki 155. pobijane presude Opći sud pravilno utvrđuje da iz uvodne izjave 777. sporne odluke proizlazi da „jedan od čimbenika na temelju kojih je Komisija zaključila da bi se koncentracijom uzrokovali nekoordinirani učinci bila je činjenica da ,Three ima značajnu snagu tržišnog natjecanja na maloprodajnom tržištu […], u smislu točke 37. Smjernica, ili u svakom slučaju izvršava značajan konkurentski pritisak na tom tržištu, koji bi vjerojatno nastavio izvršavati kad se koncentracija ne bi provela’”( ).

96. Suprotno tomu, u točki 171. pobijane presude navedeno je da „[i]z [sporne] odluke proizlazi da, što se tiče uklanjanja ,značajne snage tržišnog natjecanja’, Komisija smatra da je samo smanjenje konkurentskog pritiska koje bi osobito nastalo nestajanjem poduzetnika koji ima veću ulogu nego što bi na to upućivali njegovi tržišni udjeli samo po sebi dovoljno da bi se dokazalo bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja”( ).

97. Štoviše, suprotno onomu što proizlazi iz točke 171. pobijane presude, Komisija je, u općim dijelovima sporne odluke, naslovljenima „Tržišna ocjena” i „Analitički okvir”( ) te u odjeljku naslovljenom „Materijalni kriteriji”( ), i, konkretnije, u uvodnim izjavama 313. i 321. te odluke, smatrala da Smjernice sadržavaju određen broj čimbenika koji mogu utjecati na pitanje može li koncentracija imati nekoordinirane horizontalne učinke na mjerodavnom tržištu. Iako je točno da je Komisija u toj odluci pojasnila da nije nužno potrebno ispuniti sve te čimbenike da takvi učinci budu vjerojatni i da postojanje navedenih čimbenika može utjecati na stupanj tih nekoordiniranih učinaka, iz toga ipak nije zaključila da je postojanje samo jednog od tih čimbenika dovoljna da se utvrdi da ta koncentracija može dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

98. Naposljetku, ni u spornoj odluci ni u pismenima društva CK Telecoms ne navodi se da je Komisija u okviru svoje ocjene predmetne koncentracije stvarno došla do zaključka koji se navodi u točki 171. pobijane presude. To je tim manje vjerodostojno jer je, u skladu s točkom 26. Smjernica koju Komisija provodi u ovom slučaju, okolnost da se jedna od stranaka u koncentraciji može kvalificirati kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja” samo jedan od čimbenika navedenih u točkama 27. do 38. tih smjernica, koji mogu utjecati na vjerojatnost da koncentracija ima znatne nekoordinirane učinke.

99. Naime, stoga smatram da je točka 171. pobijane presude rezultat iskrivljavanja koje očito proizlazi iz sadržaja spisa a da pritom nije potrebno provesti novu ocjenu činjenica i dokaza( ). Kao što to osobito proizlazi iz točaka 172. do 174. te presude, posljedica tog iskrivljavanja je da je Opći sud, uz ostala razmatranja, zaključio da u uvodnoj izjavi 326. sporne odluke postoje pogreška koja se tiče prava i „pogreška u ocjeni”.

100. Stoga prvi prigovor treba prihvatiti u dijelu u kojem se Općem sudu prigovara iskrivljavanje sporne odluke provedeno u točki 171. pobijane presude.

101. Kao drugo, što se tiče argumenta prema kojem je Opći sud utvrdio vlastitu definiciju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja”, dovoljno ga je odbiti iz razloga navedenih u točkama 83. do 90. ovog mišljenja.

102. Kao treće, smatram da valja prihvatiti prvi prigovor u dijelu u kojem Komisija prigovara Općem sudu da je iskrivio točku 39. njezina odgovora na tužbu time što je u točki 170. pobijane presude utvrdio da je Komisija „priznala da subjekt sa ,značajnom tržišnom snagom’ treba imati veću ulogu nego što bi na to upućivali njegovi tržišni udjeli, izrazito agresivno konkurirati na tržištu i prisiljavati ostale dionike na jednako ponašanje”.

103. Naime, kao što to proizlazi iz posljednjeg dijela rečenice točke 216. te presude, Opći sud poziva se na tu definiciju pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja”, koja se navodno utvrđuje u tom podnesku, kako bi provjerio je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da je Three svojim cijenama osobito agresivno konkurirao na tržištu i da primoravao ostale dionike na tržištu da se usklade s njegovim cijenama ili da je njegova cjenovna politika mogla znatno izmijeniti dinamiku tržišnog natjecanja na tržištu. Naposljetku je zaključio da postoji „pogreška u ocjeni” Komisije u tom pogledu jer se taj poduzetnik ne može kvalificirati kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja”.

104. Međutim, valja utvrditi da nijedna definicija te prirode ne proizlazi iz sporne odluke, uključujući iz njezine uvodne izjave 326. u pogledu koje Opći sud tvrdi da je proveo nadzor zakonitosti u tom kontekstu( ). Valja dodati da se u posljednjim dvjema rečenicama točke 39. odgovora na tužbu navodi samo primjer kojim se nastoji potkrijepiti Komisijina teza prema kojoj „nemaju svi konkurenti na oligopolističkom tržištu veću ulogu u tržišnom natjecanju nego što bi na to upućivali njihovi tržišni udjeli ili slična mjerila”.

105. Stoga prvi prigovor drugog dijela trećeg žalbenog razloga treba prihvatiti u dijelu u kojem se Općem sudu prigovara iskrivljavanje sporne odluke i odgovora na tužbu u prvostupanjskom postupku.

b) Drugi prigovor

106. U okviru drugog prigovora Komisija u biti prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je naložio prekomjerne zahtjeve kako bi se poduzetnik kvalificirao kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja”. U tom pogledu valja podsjetiti na to da se u točki 174. pobijane presude navodi da Komisija, kako bi mogla provesti takvu kvalifikaciju, treba, među ostalim, ispitati razlikuje li se taj poduzetnik od svojih konkurenata po utjecaju na tržišno natjecanje. Usto, u točkama 170. i 216. te presude pojašnjava se da je Komisija dužna u dovoljnoj mjeri dokazati da navedeni poduzetnik „svojim cijenama osobito agresivno konkurir[a] na tržištu” i primorav[a] ostale dionike na tržištu da se usklade s njegovim cijenama ili da je njegova cjenovna politika mogla znatno izmijeniti dinamiku tržišnog natjecanja na tržištu, u skladu s definicijom pojma ,značajna snaga tržišnog natjecanja’”.

107. Suprotno tomu, u točki 37. Smjernica, koju Komisija primjenjuje u ovom slučaju, samo se navodi da „[n]eki poduzetnici imaju više utjecaja na proces tržišnog natjecanja nego što bi na to upućivali njihovi tržišni udjeli odnosno slična mjerila” i da „[k]oncentracija koja uključuje takvog poduzetnika može izmijeniti dinamiku natjecanja na značajan, protutržišni način, posebno ako je tržište već koncentrirano”. U toj se točki navodi i primjer poduzetnika koji je nedavno ušao na tržište i koji može „u budućnosti vršiti značajan konkurentski pritisak na druge poduzetnike na tržištu”( ).

108. Stoga se ni u točki 37. ni u točki 38. tih smjernica ne pretpostavlja da poduzetnika koji se kvalificira kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja” treba razlikovati od njegovih konkurenata s gledišta njegova utjecaja na tržišno natjecanje, odnosno dokazati da „osobito agresivno konkurira na tržištu” pri čemu primorava ostale dionike na tržištu da se usklade s njegovim cijenama. Dovoljno je da ima veću ulogu u tržišnom natjecanju nego što bi na to upućivali njihovi tržišni udjeli ili slična mjerila i to neovisno o drugim navedenim konkurentima na tržištu.

109. Stoga Opći sud nema pravo čak ni implicitno prigovoriti Komisiji da je u spornoj odluci odstupila od kriterija koje si je propisala u točkama 37. i 38. Smjernica. Štoviše, dva kriterija navedena u točkama 170. i 216. pobijane presude, koji nisu utvrđeni u toj odluci, zapravo su se odnosila samo na primjer naveden u odgovoru na tužbu u prvostupanjskom postupku, čiji je sadržaj iskrivio Opći sud (vidjeti u točkama 102. i 103. ovog mišljenja). Naime, taj se primjer odnosi na situaciju u kojoj se može smatrati da je poduzetnik obuhvaćen pojmom „značajna snaga tržišnog natjecanja” te se njime ne nastoji pojasniti opseg tog pojma na općoj razini. Isto tako, činjenica da je Komisija u svojoj prethodnoj praksi odlučivanja, kao što je ona navedena u točkama 164. do 167. pobijane presude koja ne obvezuje sud Unije( ), smatrala da neki poduzetnici imaju jedinstvenu ulogu na tržištu kao „remetitelji na tržištu”, ne znači da su to jedini slučajevi u kojima postoji pojam „značajna snaga tržišnog natjecanja”.

110. Usto, nije naveden nijedan uvjerljiv argument kojim se nastoji utvrditi da opseg pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja” u smislu točaka 37. i 38. Smjernica treba tumačiti tako usko ili drukčije od tumačenja iz te točke 37. i uvodne izjave 326. sporne odluke. Naprotiv, takvim bi se tumačenjem najprije mogle podcijeniti konkurentske snage koje postoje na već koncentriranom oligopolističkom tržištu. Čak i ako pridjev „značajan” pretpostavlja da se predmetnom poduzetniku pripisuje bitno konkurentsko ponašanje na tom tržištu koje može „izmijeniti dinamiku natjecanja na značajan, protutržišni način” i koje premašuje svoje značenje u pogledu tržišnog udjela ili sličnih mjerila, ne može se tumačiti kao da zahtijeva da „svojim cijenama osobito agresivno konkurira na tržištu”.

111. U tom se pogledu ne može prihvatiti argument, koji je prihvaćen u točki 175. pobijane presude, prema kojem bi svako drugo tumačenje činilo vrlo vjerojatnim to da Komisija sustavno zabranjuje sve horizontalne koncentracije na oligopolističkom tržištu. Osim činjenice da takva promjena nije dokazana (vidjeti točku 63. ovog mišljenja), taj se argument u konačnici temelji na strožem zahtjevu dokazivanja koji se nalaže Komisiji kako bi dokazala postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja koje proizlazi iz nekoordiniranih učinaka, za koje ne postoji uvjerljivo opravdanje (vidjeti u točkama 46. do 65. ovog mišljenja). Stoga upravo u tom kontekstu činjenica da je Opći sud zanemario potrebni standard dokazivanja, koji je utvrđen u odgovoru na prvi i drugi žalbeni razlog, dovodi do posljedica. Iz istih se razloga ne može prigovoriti Komisiji, kao što to Opći sud čini u točki 173. pobijane presude, da je „znatno prošir[ila] područje primjene članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004”, odnosno da je pomiješala različite pravne pojmove.

112. Iz toga slijedi da je Opći sud u točkama 173. do 175. pobijane presude, s jedne strane, počinio pogrešku koja se tiče prava jer je smatrao da se, ako se prihvati Komisijino tumačenje, svakog poduzetnika na oligopolističkom tržištu koji izvršava konkurentski pritisak može kvalificirati kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja”. S druge strane, Opći sud također je pogrešno zaključio da bi Komisijino tumačenje dovelo do toga da je činjenica da se stranka u koncentraciji kvalificira kao subjekt sa „značajnom snagom tržišnog natjecanja” na oligopolističkom tržištu dovoljna da se smatra da predmetna koncentracija može dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

113. Stoga drugi prigovor drugog dijela trećeg žalbenog razloga treba prihvatiti.

3. Treći dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešnom tumačenju pojma „bliski konkurenti” i iskrivljavanju sporne odluke

114. Treći dio trećeg žalbenog razloga sadržava dva prigovora.

a) Prvi prigovor

115. U okviru prvog prigovora iz trećeg dijela trećeg žalbenog razloga Komisija prigovara Općem sudu da je u točki 242. pobijane presude pogrešno smatrao da je bila dužna dokazati da su stranke u koncentraciji „osobito bliski konkurenti”. Prema Komisijinu mišljenju, Opći sud time se oslonio na zahtjev dokazivanja koji je prekomjeran i protivan Smjernicama. Naime, nije nužno da stranke u koncentraciji budu osobito bliski konkurenti kako bi se utvrdila bliskost tržišnog natjecanja među njima, kao čimbenik koji je relevantan kako bi se zaključilo da postoji bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja. Činjenica da su i drugi konkurenti bliski, odnosno bliskiji, ne može poništiti takav zaključak.

116. Ocjena Općeg suda koja se odnosi na stupanj bliskosti tržišnog natjecanja među strankama u koncentraciji dio je njegova ispitivanja prve teorije štete koju je istaknula Komisija i koja se odnosi na nekoordinirane učinke na maloprodajnom tržištu. U skladu s onim što se navodi u točki 128. pobijane presude, Komisija se u okviru te teorije oslonila na značajan konkurentski pritisak koji izvršavaju Three i O2, na bliskost njihova konkurentskog odnosa, njihove tržišne udjele i motiviranost poduzetnika nastalog koncentracijom da poveća cijene, kao i na sposobnost tržišnog natjecanja njihovih konkurenata. U uvodnoj izjavi 1226. sporne odluke zaključila je da predmetna koncentracija „može proizvesti nekoordinirane učinke narušavanja tržišnog natjecanja na maloprodajnom tržištu”.

117. U točki 234. pobijane presude Opći sud priznao je da se pojam „bliski konkurent” ne navodi u Uredbi br. 139/2004, nego samo u Smjernicama. Međutim, u točkama 235. i 241. te presude u biti se navodi da primjenjivost članka 2. stavka 3. Uredbe br. 139/2004, s obzirom na uvodnu izjavu 25. te uredbe, zahtijeva „uklanjanje značajnih konkurentskih pritisaka” koje su stranke u koncentraciji izvršavale jedna na drugu, što čini najizravniji jednostrani učinak koncentracije na oligopolističkom tržištu. U točkama 242., 247. i 249. navedene presude Opći sud iz toga je u biti zaključio da Komisija treba dokazati, kad je riječ o oligopolističkom tržištu na kojem su svi operatori po definiciji više ili manje bliski, da su te strane „osobito bliski konkurenti”, a ne „bliski konkurenti”.

118. Naposljetku, u točkama 249. i 250. pobijane presude Opći sud prihvatio je argumentaciju društva CK Telecoms koja se odnosi na slabu dokaznu snagu analize bliskosti tržišnog natjecanja između društava Three i O2. Opći sud obrazložio je to stajalište činjenicom da su Three i O2 samo relativno bliski konkurenti u jednom dijelu segmenata koncentriranog tržišta koje obuhvaća četiri operatora pokretne mreže. Međutim, to ne bi bilo dovoljno s obzirom na prethodno navedene zahtjeve, osim ako se načelno ne zabrani svaka koncentracija koja dovodi do prelaska s četiri na tri operatora.

119. U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Komisija, kad je u spornoj odluci ocijenila kriterij bliskosti tržišnog natjecanja među strankama u koncentraciji na temelju kvalitativne procjene pokazatelja gubitka prodaje slijedom povećanja cijena koji se temelje na podacima o prenosivosti brojeva u pokretnim mrežama( ), provela, među ostalim, točku 26. Smjernica. U skladu s tom točkom, takav je kriterij samo jedan od relevantnih čimbenika koji mogu utjecati na vjerojatnost da koncentracija ima znatne nekoordinirane učinke. U skladu s tom odredbom, tu vjerojatnost treba ocijeniti s obzirom na određen broj čimbenika koji, kad ih se razmatra zasebno, nisu nužno odlučujući i ne treba ih nužno ispuniti u tu svrhu. Kao što to potvrđuje moje ispitivanje drugog prigovora iz trećeg dijela trećeg žalbenog razloga, navedeno u točkama 127. do 131. ovog mišljenja, u skladu s navedenom odredbom, taj kriterij bliskosti tržišnog natjecanja samo je jedan od ostalih čimbenika koje je Komisija ocijenila u potporu svojoj prvoj teoriji štete( ).

120. Usto, iz točke 28. Smjernica proizlazi da se bliskost tržišnog natjecanja ocjenjuje prema stupnju zamjenjivosti između proizvoda stranaka koncentracije. U skladu s tom točkom, s jedne strane, na istom predmetnom tržištu proizvodi mogu biti diferencirani na način da su neki proizvodi bliskiji supstituti od drugih i, s druge strane, što je viši stupanj zamjenjivosti između proizvoda tih sudionika, to je vjerojatnije da će oni značajno povećati cijene( ). Kao što se to navodi u uvodnoj izjavi 444. sporne odluke, u točki 29. tih smjernica predviđa se da se stupanj zamjenjivosti može ocijeniti, među ostalim, putem pokazatelja gubitka prodaje( ), što je Komisija učinila u ovom slučaju.

121. Iz toga slijedi da Smjernice polaze od pretpostavke da je točno da postoje različiti stupnjevi bliskosti tržišnog natjecanja među strankama u koncentraciji. Međutim, to ne znači da u svrhu ocjene kriterija bliskosti tržišnog natjecanja kao čimbenika koji je relevantna kako bi se zaključilo da postoji bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja stupanj relevantne bliskosti treba biti, kao što se to zahtijeva u točkama 242., 247. i 249. pobijane presude, „osobito bliski konkurenti”.

122. Stoga Opći sud nema pravo čak ni implicitno prigovoriti Komisiji da je u spornoj odluci odstupila od kriterija koje si je propisala u točkama 26., 28. i 29. Smjernica. Čini mi se da je to tim manje moguće jer je kriterij bliskosti tržišnog natjecanja čimbenik koji treba uzeti u obzir zajedno s drugim čimbenicima koji su relevantni kako bi Komisija mogla smatrati da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane protutržišne učinke i, stoga, dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Međutim, uzimajući u obzir samo taj čimbenik, a da se pritom ne uzmu u obzir ostali čimbenici koje je ocijenila Komisija, Opći sud ne može zaključiti da nema dokaza o postojanju takvog ograničavanja.

123. Isto tako, suprotno onomu što proizlazi iz zajedničkog tumačenja točaka 235., 241., 242., 245. i 247. pobijane presude, navodni zahtjev „posebne” bliskosti konkurentskog odnosa stranaka u koncentraciji nema osnovu ni u tekstu uvodne izjave 25. Uredbe br. 139/2004, prema kojem se člankom 2. stavkom 3. te uredbe zahtijeva uklanjanje „značajnih tržišnih pritisaka koje su sudionici koncentracije prije vršili jedan na drugoga”, ni u pojmu „bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja” kao takvom.

124. U skladu s onime što sam navela u točki 111. ovog mišljenja, taj se navodni zahtjev u konačnici temelji na prekomjernom standardu dokazivanja koji je Opći sud naložio Komisiji kako bi dokazala postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja koje proizlazi iz nekoordiniranih učinaka, za koje ne postoji uvjerljivo opravdanje (vidjeti točke 46. do 65. ovog mišljenja). Stoga i u tom kontekstu činjenica da je Opći sud zanemario potrebni standard dokazivanja, koji je utvrđen u odgovoru na prvi i drugi žalbeni razlog, dovodi do posljedica. To potvrđuje utvrđenje navedeno u točki 249. pobijane presude, prema kojem Komisijino utvrđenje da su Three i O2 „relativno bliski konkurenti” u jednom dijelu segmenata koncentriranog tržišta koje obuhvaća četiri operatora pokretne mreže, ne može biti dovoljno da bi se utvrdilo bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja, osim ako se načelno ne zabrani svaka koncentracija koja dovodi do prelaska s četiri na tri operatora.

125. Stoga smatram da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točki 250. pobijane presude smatrao da Komisijina analiza bliskosti tržišnog natjecanja između društava Three i O2 sadržava pogrešku.

126. Stoga valja prihvatiti prvi prigovor trećeg dijela trećeg žalbenog razloga.

b) Drugi prigovor

127. U drugom prigovoru iz trećeg dijela trećeg žalbenog razloga Komisija prigovara Općem sudu da je iskrivio spornu odluku i pogrešno zaključio, osobito u točki 249. pobijane presude, da je ona u toj odluci pošla od pretpostavke prema kojoj je bliskost tržišnog natjecanja između društava Three i O2 na mjerodavnom tržištu sama po sebi dovoljna kako bi se smatralo da bi predmetna koncentracija dovela do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. U tom pogledu Komisija ističe, kao što je to sâm Opći sud istaknuo u točki 227. pobijane presude, da je u njoj bila riječ samo o jednom od čimbenika na temelju kojeg je ta institucija zaključila da bi ta koncentracija stvorila nekoordinirane učinke.

128. U skladu s točkom 249. pobijane presude, u biti, samo utvrđenje činjenice da su Three i O2 relativno bliski konkurenti u jednom dijelu segmenata koncentriranog tržišta koje obuhvaća četiri operatora pokretne mreže ne može biti dovoljno niti da bi se dokazalo uklanjanje značajnih konkurentskih pritisaka koje stranke u koncentraciji izvršavaju jedna na drugu niti da bi se utvrdilo bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja, osim ako se načelno ne zabrani svaka koncentracija koja dovodi do prelaska s četiri na tri operatora.

129. Točno je, kao što to ističe Komisija, da sporna odluka ne sadržava nijedan razlog ni kontekstualni element koji omogućuje da je se tumači kao da se njome tvrdi da je bliskost tržišnog natjecanja između društava Three i O2 sama po sebi dovoljna kako bi se smatralo da predmetna koncentracija može dovesti do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Suprotno tomu, kao što sam na to podsjetila u točkama 119. do 121. ovog mišljenja, iz zajedničkog tumačenja uvodnih izjava 313., 321., 444. i 463. te odluke proizlazi da je Komisija, u okviru svoje prve teorije štete, provela kriterije navedene u točkama 26., 28. i 29. Smjernica, u kojima se predviđa više čimbenika, među kojima čimbenik bliskosti tržišnog natjecanja koji se određuje na temelju pokazatelja gubitka prodaje kako bi se utvrdilo da predmetna koncentracija može imati nekoordinirane učinke na mjerodavnom tržištu.

130. Rasuđivanje Općeg suda navedeno u točki 249. pobijane presude ipak je dvosmisleno i ne treba ga nužno shvatiti kao da se njime prigovara Komisiji što je u spornoj odluci sama smatrala da je takav dokaz sâm po sebi dovoljan. Takvo je tumačenje sporne odluke tim manje moguće, kao što to uostalom pravilno ističe Komisija, jer je Opći sud u točki 227. te presude priznao da je bliskost tržišnog natjecanja „[č]imbenik koji je Komisija upotrijebila kako bi zaključila da bi [predmetna] koncentracija imala nekoordinirane učinke”( ). To rasuđivanje ne predstavlja iskrivljavanje sadržaja te odluke, nego je ono dio ocjene koja sadržava niz pogrešaka koje se tiču prava i koje je počinio Opći sud, među kojima i pogrešku utvrđenu u točkama 124. i 125. ovog mišljenja, jer je zahtijevao viši standard dokazivanja, uključujući za svaki od elemenata koji je ocijenio kako bi utvrdio mogu li dokazati postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

131. U tom se smislu drugi prigovor preklapa s prvim prigovorom iz trećeg dijela trećeg žalbenog razloga (točke 115. do 125. ovog mišljenja) i treba ga odbiti u dijelu u kojem se Općem sudu prigovara da je iskrivio spornu odluku.

4. Četvrti dio trećeg žalbenog razloga, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja eventualne neusklađenosti Smjernica s Uredbom br. 139/2004

132. U okviru četvrtog dijela trećeg žalbenog razloga Komisija podredno tvrdi da, s obzirom na to da CK Telecoms nije pred Općim sudom osporavao usklađenost Smjernica s člankom 2. Uredbe br. 139/2004, taj sud ne može na vlastitu inicijativu ispitati to pitanje.

133. U tom je pogledu dovoljno istaknuti, s jedne strane, da prvi, drugi i treći dio tog žalbenog razloga, koji su najprije istaknuti, treba uglavnom prihvatiti (vidjeti točke 82. do 131. ovog mišljenja) i, s druge strane, da Opći sud u pobijanoj presudi nije zaključio da Smjernice nisu usklađene s člankom 2. Uredbe br. 139/2004. Iz toga slijedi da nije potrebno ispitati četvrti dio trećeg žalbenog razloga.

E. Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju Komisijine argumentacije u pogledu njezine kvantitativne analize i pogreškama koje se tiču prava

1. Predmetnost četvrtog žalbenog razloga

134. U prvom dijelu četvrtog žalbenog razloga Komisija ističe, s jedne strane, da je Opći sud iskrivio njezine argumente iznesene u odgovoru na tužbu i odgovoru na repliku u prvostupanjskom postupku jer je u točki 273. pobijane presude utvrdio da su se stranke složile da je povećanje cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije iznosilo [povjerljivo] % iako je Komisija osporavala taj iznos tijekom postupka. S druge strane, Komisija prigovara Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je zaključio da to povećanje cijena nije bilo znatno jer je bilo manje od povećanja cijena utvrđenog u prethodnim predmetima koji su se odnosili na koncentracije koje je Komisija odobrila pod određenim uvjetima.

135. U okviru drugog dijela četvrtog žalbenog razloga Komisija u biti tvrdi da joj je Opći sud u točkama 277. do 279. pobijane presude pogrešno naložio da u svoju analizu UPP uključi „standardne” učinkovitosti koje su, prema mišljenju tog suda, svojstvene svakoj koncentraciji.

136. Argumentacija društva CK Telecoms prema kojoj je ovaj žalbeni razlog bespredmetan ne može se prihvatiti.

137. U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti na to da je Opći sud u točkama 255. do 259. pobijane presude odbio argumentacija društva CK Telecoms prema kojoj analiza UPP nema nikakvu dokaznu snagu i ne može se upotrijebiti kao uvjerljiv dokaz bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

138. Kao drugo, iako je Opći sud u točki 268. te presude smatrao da analiza UPP nije odlučujući dokaz, ipak nije zanijekao njezinu dokaznu snagu. Štoviše, utvrdio je da ta analiza ne može biti dovoljna kako bi se dokazalo da bi uklanjanje značajnih konkurentskih pritisaka koje stranke izvršavaju jedna na drugu dovelo do značajnog povećanja cijena i, posljedično, do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

139. Kao treće, kako bi došao do zaključka navedenog u točki 282. pobijane presude, prema kojem Komisija nije s dovoljnom vjerojatnosti dokazala da bi se cijene „značajno” povećale, u točki 273. te presude Opći sud istaknuo je da je povećanje cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije „prema mišljenju [društva CK Telecoms], što Komisija nije osporavala” iznosilo [povjerljivo] %. Međutim, to je povećanje manje od povećanja cijena utvrđenih u predmetima COMP/M.6992 – Hutchison 3G UK/Telefonica Ireland (u daljnjem tekstu: irski predmet) i COMP/M.7018 – Telefónica Deutschland/E-Plus (u daljnjem tekstu: njemački predmet), koja su iznosila 6,6 % odnosno 9,5 %, što nije spriječilo Komisiju da odobri predmetne koncentracije podložno poštovanju određenih uvjeta.

140. Kao četvrto, u točkama 277. do 281. pobijane presude Opći sud u biti je prigovorio Komisiji da u svoju analizu UPP nije uključila standardne učinkovitosti do kojih je dovela predmetna koncentracija i koje su ipak njezin sastavni dio. Stoga, prema mišljenju Općeg suda, upravo iz tog razloga Komisija nije uspjela dokazati postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja zbog pogoršanja kvalitete mreže, na kojem se djelomično temelji njezina druga teorija štete.

141. S obzirom na prethodno navedeno, Komisijina argumentacija kojom nastoji dokazati, kao prvo, da je osporavala točan postotak povećanja cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije, kao drugo, da je Opći sud pogrešno usporedio ovaj slučaj s drugim predmetima koji se odnose na koncentracije i o kojima se ranije odlučivalo te, kao treće, da nije bila dužna u svoju analizu UPP uključiti standardne učinkovitosti, kao što su one navedene u točkama 277. do 279. pobijane presude, ne može se kvalificirati kao bespredmetna. Naime, svaki od ta tri prigovora može dovesti u pitanje pravnu osnovanost zaključka do kojeg je Opći sud došao u točki 282. pobijane presude.

142. Stoga valja ispitati meritum navedenih prigovora.

2. Prvi dio četvrtog žalbenog razloga, koji se temelji na iskrivljavanju Komisijine argumentacije o povećanju cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije i pogrešci Općeg suda koja se tiče prava u njegovoj ocjeni kvantitativne analize

143. U okviru prvog prigovora iz prvog dijela četvrtog žalbenog razloga Komisija prigovara Općem sudu da je iskrivio njezine argumente navedene u točki 157. odgovora na tužbu i u točki 61. odgovora na repliku u prvostupanjskom postupku jer je u točki 273. pobijane presude pogrešno smatrao da je utvrđeno da je povećanje cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije iznosilo [povjerljivo] % iako je Komisija osporavala taj iznos tijekom postupka.

144. Kao što se to navodi u točki 139. ovog mišljenja, u točki 273. pobijane presude Opći sud istaknuo je da Komisija tijekom postupka nije osporavala argument društva CK Telecoms prema kojem je povećanje cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije iznosilo [povjerljivo] %.

145. Valja ipak utvrditi da je Komisija u točki 157. odgovora na tužbu stvarno osporavala taj iznos i istaknula da bi trebao iznositi [povjerljivo] %, što se potvrđuje u točkama 159. i 160. tog podneska i u točki 61. odgovora na repliku. U skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 99. ovog mišljenja, stoga iz samog sadržaja spisa proizlazi da ne samo da je Opći sud u točki 273. pobijane presude iskrivio Komisijine argumente istaknute u točki 157. navedenog odgovora na tužbu, nego je i pogrešno primijenio pravila kojima su uređeni teret dokazivanja i izvođenje dokaza time što je priznao da relevantna činjenica, odnosno eventualno povećanje cijena od [povjerljivo] %, nije sporna među strankama, iako to nije bilo točno( ).

146. U odgovoru na drugi prigovor iz prvog dijela ovog žalbenog razloga dovoljno je istaknuti, čak i ako samo zbog tog razloga, da Opći sud nije imao pravo u točki 273. pobijane presude prigovoriti Komisiji da nije uvjerljivo utvrdila da povećanje cijena koje može proizaći iz predmetne koncentracije nije bilo znatno iz (implicitnog) razloga da je to povećanje bilo manje za samo [povjerljivo] % od povećanja utvrđenog u irskom predmetu (6,6 %) i znatno manje od povećanja utvrđenog u njemačkom predmetu (9,5 %), u kojima su predmetne koncentracije bile dopuštene pod određenim uvjetima. Takav pristup koji se temelji na nedokazanoj činjenici protivan je pravilima koja se odnose na ocjenu dokaza i stoga je pravno pogrešan.

147. Usto, budući da se u pobijanoj presudi ne navodi objašnjenje u pogledu usporedivosti predmetnih situacija, Opći sud nije imao pravo temeljiti taj zaključak na usporedbi s tim drugim predmetima u kojima su stranke u koncentraciji preuzele obveze i uspjele ukloniti zabrinutosti Komisije u pogledu tržišnog natjecanja. Navedeni predmeti stoga nisu nužno usporedivi s ovim slučajem, čije su posebne okolnosti dovele do zabrane predmetne koncentracije, osobito na temelju prve teorije štete. Stoga, i zbog tog je razloga Opći sud u točki 273. pobijane presude pogrešno odbio kao neuvjerljive dokaze koje je Komisija podnijela u potporu toj teoriji.

148. Suprotno tomu, ne smatram da i ta pogreška, kao što to tvrdi Komisija, proizlazi iz zabranjene zamjene njezine složene gospodarske ocjene u okviru njezine analize UPP koja se odnosi na znatno povećanje cijena. Naime, iz točke 273. pobijane presude proizlazi da Opći sud nije smatrao da je Komisijina argumentacija uvjerljiva. Stoga je Opći sud, kako bi došao do zaključka, samo primijenio pravila koja se odnose na izvođenje dokaza i teret dokazivanja te je iskoristio svoju slobodu ocjene dokaza a da pritom nije pravilno izračunao znatno povećanje cijena.

149. S obzirom na razmatranja navedena u točkama 145. do 147. ovog mišljenja, prvi dio četvrtog žalbenog razloga stoga treba prihvatiti.

3. Drugi dio četvrtog žalbenog razloga, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer je Opći sud zahtijevao od Komisije da u svoju analizu UPP uključi „standardne” učinkovitosti

150. U okviru drugog dijela četvrtog žalbenog razloga Komisija prigovara Općem sudu da je u točkama 277. do 279. pobijane presude pogrešno smatrao da je u svoju analizu UPP trebala uključiti „standardne” učinkovitosti koje su, prema mišljenju tog suda, svojstvene svakoj koncentraciji.

151. Time što je zapravo primijenio prilično inovativan pristup Opći sud smatrao je u točki 277. pobijane presude da svaka koncentracija dovodi do učinkovitosti čiji opseg ovisi i o vanjskom konkurentskom pritisku. Prema njegovu mišljenju, te učinkovitosti osobito proizlaze iz racionalizacije i integracije proizvodnog i distribucijskog procesa koji provodi poduzetnik nastao koncentracijom, što može dovesti do toga da smanji svoje cijene. Kao što to proizlazi iz točaka 278. i 279. te presude, Opći sud razlikovao je navedene učinkovitosti od onih navedenih u Smjernicama, čije postojanje treba utvrditi podnositelj prijave, a to je postojanje Komisija odbacila u ovom slučaju( ). Opći sud pojasnio je da, dok te učinkovitosti treba ispitati na temelju sveobuhvatne konkurentske ocjene koncentracije kako bi se utvrdila njihova sposobnost da uravnoteže ograničavajuće učinke, „standardne” učinkovitosti svojstvene su svakoj koncentraciji i „samo su dio kvantitativnog modela čiji je cilj utvrditi može li koncentracija imati takve ograničavajuće učinke”. Iz toga zaključujem da je Opći sud smatrao da je Komisija dužna sustavno uzimati u obzir „standardne” učinkovitosti i to na vlastitu inicijativu u svim slučajevima.

152. Ta nova kategorija takozvanih „standardnih” učinkovitosti koje je utvrdio Opći sud, za koje pretpostavlja da su svojstvene svakoj horizontalnoj koncentraciji, odgovara tipologiji „zadanih” učinkovitosti čije priznavanje zagovaraju neki autori, osobito ekonomisti, kao nadoknadu za nesigurnosti koje proizlaze iz analize UPP( ). Stoga se predlaže da se u takvu analizu uključi „iznos” u određenom postotku, primjerice od 10 %, na ime „zadanih” učinkovitosti koje su izravno povezane s koncentracijom i koje mogu nadoknaditi taj postotak u smislu povećanja cijena procijenjenog u okviru analize UPP( ).

153. Međutim, priznavanje takve kategorije učinkovitosti u području kontrole koncentracija u Uniji ne proizlazi ni iz Uredbe br. 139/2004, ni iz Uredbe br. (EZ) br. 802/2004( ), a ni iz Smjernica. Usto, Opći sud nije naveo pravne osnove zbog kojih Sud može priznati relevantnost tih učinkovitosti i na kojima se može temeljiti Komisijina obveza da ih uzme u obzir izvan primjenjivog regulatornog okvira a da ne zadire u svoju diskrecijsku ovlast u području upravljanja politikom tržišnog natjecanja i kontrole koncentracija.

154. Točno je da je Sud već presudio da Komisija treba uzeti u obzir specifične aspekte koji pospješuju tržišno natjecanje povezane sa sporazumom koje su navele stranke, na temelju njegova gospodarskog konteksta, kako bi se ocijenilo mogu li ti navodni aspekti koji pospješuju tržišno natjecanje dovesti u pitanje utvrđenje prema kojem taj sporazum predstavlja ograničenje tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” i kako bi se procijenila potreba da se ispitivanje prebaci na ograničenje tržišnog natjecanja „s obzirom na posljedicu” na temelju članka 101. stavka 1. UFEU-a( ). Međutim, Sud je pojasnio i da takav pristup ne proizlazi iz primjene „pravila razuma” (rule of reason), koje se priznaje u pravu tržišnog natjecanja u Sjedinjenim Američkim Državama i koje pretpostavlja da Komisija po službenoj dužnosti odvaguje učinke koji pospješuju tržišno natjecanje i njegove protutržišne učinke u okviru samog stavka 1. tog članka( ), pri čemu to odvagivanje treba izvršiti u okviru njegova stavka 3.( ).

155. Isto tako ne postoji nijedan uvjerljiv razlog da se izvan regulatornog okvira primjenjivog na kontrolu koncentracija prizna da je Komisija u svoju ocjenu postojanja bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, koje proizlazi, među ostalim, iz nekoordiniranih horizontalnih učinaka koje koncentracija stvara na oligopolističkom tržištu, dužna uključiti ispitivanje „zadanih” učinkovitosti koje Opći sud zahtijeva u ovom slučaju. Komisija je u najboljem slučaju dužna na temelju izvršavanja svoje diskrecijske ovlasti u ovom području, konkretno u okviru eventualne revizije smjernica, provjeriti potrebu za provedbom takve analize na vlastitu inicijativu.

156. Međutim, u trenutačnom stanju prava Unije, u uvodnoj izjavi 29. Uredbe br. 139/2004 samo se navode vjerojatne učinkovitosti koje dokazuju predmetni poduzetnici i koje Komisija treba uzeti u obzir kako bi odredila utjecaj koncentracije na strukturu tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu te na koje Opći sud upućuje u točki 279. pobijane presude. Isto tako, u skladu s odjeljkom 9. Priloga I. Uredbe br. 802/2004, na predmetnom poduzetniku je da opiše te navodne učinkovitosti i priloži popratne dokumente. Naposljetku, relevantni kriteriji kojima se uređuje uzimanje u obzir navedenih učinkovitosti navedeni su u točkama 76. do 88. Smjernica.

157. U tim okolnostima smatram da je Opći sud, time što je u točkama 277. do 279. pobijane presude zahtijevao da Komisija u svoju analizu UPP uključi „standardne” učinkovitosti koje nisu predviđene tim propisom, počinio pogrešku koja se tiče prava.

158. Stoga treba prihvatiti i drugi dio četvrtog žalbenog razloga, a time i taj žalbeni razlog u cijelosti.

F. Peti žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava jer Opći sud nije ocijenio sve relevantne čimbenike i dokaze

159. U petom žalbenom razlogu Komisija prigovara Općem sudu da nije ispitao može li se na temelju svih relevantnih čimbenika i dokaza smatrati da je u ovom slučaju uspjela utvrditi bitno ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja. Opći sud pogrešno je samo ispitao određene čimbenike i elemente u prilog prvoj teoriji štete i pitanje jesu li oni dovoljni u tu svrhu, kad ih se razmatra zasebno. U tom pogledu Opći sud iskrivio je spornu odluku, Komisijinu gospodarsku ocjenu zamijenio svojom ocjenom, pogrešno primijenio relevantne pravne kriterije i povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.

160. Najprije smatram, suprotno onomu što tvrdi CK Telecoms, da ovaj žalbeni razlog nije nedopušten ni bespredmetan jer Komisija traži od Suda da presudi da Opći sud treba popuniti praznine u spornoj odluci i ponovno ispitati predmetnu koncentraciju. Komisija postavlja pravno pitanje o cjelovitosti ispitivanja relevantnih pravnih učinaka i dokaza koje je proveo Opći sud i stoga o pravilima kojima se uređuje izvođenje i ocjena dokaza. Međutim, to pravno pitanje može utjecati na osnovanost zaključka Općeg suda prema kojem Komisija nije u dovoljnoj mjeri utvrdila postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Naime, Komisija prigovara Općem sudu da nije proveo cjelovitu analizu niti je odvagnuo sve te čimbenike i dokaze, koji su ocijenjeni u spornoj odluci u okviru različitih teorija štete, nego je samo ispitao određene čimbenike i elemente koji potkrepljuju prvu teoriju štete i njihovu dostatnost u tu svrhu.

161. Što se tiče merituma, važno je podsjetiti na to da je Komisija dužna potkrijepiti odluku u kojoj se dovoljno bitnim i uvjerljivim dokazima utvrđuje da koncentracija dovodi do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja( ), pri čemu su zahtjevi dokazivanja, kao što se to navodi u točki 55. ovog mišljenja, u tom pogledu u potpunosti jednaki( ).

162. Međutim, sud Unije ne treba samo provjeriti materijalnu točnost navedenih dokaza, njihovu pouzdanost i dosljednost, nego i nadzirati predstavljaju li ti elementi skup relevantnih podataka koje treba uzeti u obzir prilikom ocjene složene situacije te mogu li oni poduprijeti zaključke koji su iz njih izvedeni( ). Stoga je taj sud u načelu dužan provjeriti dokaznu snagu svih relevantnih i uvjerljivih dokaza koje tužitelji osporavaju, a na koje se Komisija oslonila kako bi dokazala postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Nadalje, čini se da se Opći sud u točki 76. pobijane presude složio s tim načelima.

163. U skladu sa zahtjevima dokazivanja kojima se uređuje primjena članka 101. stavka 1. UFEU-a( ), moguće je da svaki od dokaza koje je podnijela Komisija ne bude sâm po sebi dovoljan kako bi se dokazalo da koncentracija ima nekoordinirane učinke koji dovode do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Međutim, takvo dokazivanje može proizlaziti iz niza sveobuhvatno ocijenjenih čimbenika i dokaza. To odgovara Komisijinom pristupu definiranom u točki 26. Smjernica na temelju kojeg određen broj čimbenika, koji nisu nužno odlučujući kad ih se razmatra zasebno, mogu utjecati na vjerojatnost da koncentracija ima znatne nekoordinirane učinke a da svi ti čimbenici, koji nisu iscrpno navedeni u točkama 27. do 38. tih smjernica, trebaju nužno biti ispunjeni kako bi se zaključilo da su takvi učinci vjerojatni( ). Usto, kao što se to navodi u točkama 64., 97. i 119. ovog mišljenja i kao što se to priznaje u točki 287. pobijane presude, Komisija je primijenila taj pristup u spornoj odluci( ).

164. Suprotno tomu, nije isključeno da određeni čimbenici ili dokazi mogu biti osobito važni, odnosno odlučujući u okviru analize čiji je cilj utvrditi postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Stoga u takvom slučaju sudu Unije može biti dovoljno da utvrdi da takvi čimbenici ili odlučujući dokazi nemaju dovoljnu dokaznu snagu kako bi pobio Komisijin pristup.

165. Čini se da je Opći sud barem implicitno primijenio potonju pretpostavku u zaključcima navedenima u točkama 149., 171. do 173., 249. i 268. pobijane presude, koje Komisija osporava u okviru ovog žalbenog razloga i u kojima je u biti utvrdio da ispitani čimbenik ili dokaz nije sâm po sebi dovoljan kako bi se utvrdilo postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

166. Međutim, kao što to proizlazi iz ocjene navedene u točkama 93. do 100. i 118. do 122. ovog mišljenja, točka 171. pobijane presude koja se odnosi na ispitivanje pojma „značajna snaga tržišnog natjecanja”, s jedne strane, i točka 249. te presude koja se odnosi na ispitivanje kriterija bliskosti tržišnog natjecanja, s druge strane, sadržavaju pogrešku koja se tiče prava. Naime, Opći sud u tim točkama pogrešno prigovara Komisiji da je smatrala da su ta dva čimbenika sâma po sebi dovoljna kako bi se utvrdilo postojanje bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Time im je Opći sud, na temelju svoje ocjene dokaza, pogrešno dodijelio prekomjernu važnost, odnosno kvalificirao ih kao odlučujuće za potrebe prve teorije štete iako ih je Komisija ispitala samo kao dva od nekoliko drugih čimbenika kako bi pokazala postojanje takvog ograničenja.

167. Usto, kao što to tvrdi Komisija, Opći sud ocijenio je samo određene čimbenike i dokaze na kojima se temelji zaključak u spornoj odluci o postojanju bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja. Stoga, iako se u točkama 128. do 136. pobijane presude sažeto navodi bit razmatranja o prvoj teoriji štete iznesenih u toj odluci( ), Opći sud smatrao je da je dovoljno poništiti tu teoriju i, stoga, navedenu odluku u cijelosti, osobito zato što se na dva čimbenika navedena u točki 166. ovog mišljenja nije mogla temeljiti „značajna” priroda utvrđenih nekoordiniranih učinaka i ograničavanje učinkovitog tržišnog natjecanja koje iz njih proizlazi. Stoga je odustao od ocjene dokazne snage ostalih čimbenika i dokaza ispitanih u tu svrhu u uvodnim izjavama 330. do 1174. sporne odluke.

168. Isto tako, kad je riječ o istoj teoriji štete, u točki 268. pobijane presude Opći sud smatrao je da analiza UPP nije odlučujući dokaz i da ne može biti dovoljna kako bi se dokazalo da bi uklanjanje značajnih konkurentskih pritisaka koje stranke izvršavaju jedna na drugu dovelo do značajnog povećanja cijena i, posljedično, do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

169. Osim toga, kao što to ističe Komisija, u točki 455. pobijane presude Opći sud smatrao je da nije potrebno odlučiti o ovisnosti ili međuovisnosti triju teorija štete ili o ostalim argumentima i tužbenim razlozima društva CK Telecoms. Stoga taj sud nije proveo cjelovitu analizu različitih čimbenika i dokaza koje osporava CK Telecoms te na kojima se temelje te teorije i konačan zaključak iz sporne odluke o postojanju bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja.

170. Naposljetku, osobito iz točaka 291., 397., 417., 418., i 454. pobijane presude te iz točke 32. ovog mišljenja proizlazi da je Opći sud odlučio o sporu samo tako što je ocijenio te prihvatio ili odbio dio tužbenih razloga, njihovih dijelova, prigovora i argumenata koje je istaknuo CK Telecoms.

171. Iz toga proizlazi da je Komisija osnovano prigovorila Općem sudu da je radi poništenja sporne odluke proveo selektivnu i neuravnoteženu, pa čak i manjkavu ocjenu čimbenika i dokaza koji su, međutim, kvalificirani kao relevantni u toj odluci s obzirom na točke 26. do 38. Smjernica, kao i tužbenih razloga i prigovora koje je CK Telecoms naveo u tom pogledu. Međutim, takav je pristup protivan zahtjevima kojima se uređuje sudski nadzor dokaza, koji se navode u točkama 162. i 163. ovog mišljenja.

172. CK Telecoms ne može dovesti u pitanje taj zaključak na temelju točaka 284. do 291. pobijane presude koje se odnose na sveobuhvatnu procjenu nekoordiniranih učinaka, čak i ako Komisija nije osporavala tu ocjenu u okviru svoje žalbe.

173. Točno je da Komisija u prilog ovom žalbenom razlogu samo marginalno uzima u obzir navedenu ocjenu( ). Isto tako, nije izravno dovodio u pitanje točku 289. te presude u kojoj Opći sud prigovara Komisiji da nije „pojasnila [u spornoj odluci] bi li utvrđeni nekoordinirani učinci bili ,značajni’ ili bi […] doveli do bitnog ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja, kao što to tvrdi u uvodnoj izjavi 1227. [te] odluke”( ).

174. Međutim, valja utvrditi da je Opći sud u točkama 284. do 291. pobijane presude samo odgovorio na prigovor društva CK Telecoms prema kojem Komisija u okviru svoje sveobuhvatne ocjene nije „pojasnila” razloge zbog kojih je zaključila da su navodni nekoordinirani učinci „značajni” te stoga navodno ograničavaju učinkovito tržišno natjecanje( ). Činjenica da se u točki 288. te presude u tu svrhu navode tri čimbenika relevantna na temelju te ocjene ne znači da je Opći sud proveo novo ispitivanje njihove dokazne snage. To potvrđuje tekst na početku točke 289. navedene presude („[n]eovisno o dokaznoj vrijednosti tog skupa dokaza i okolnosti”). Stoga je ispitivanje Općeg suda u tom pogledu sličnije ispitivanju nedostatnosti obrazloženja u spornoj odluci u potporu sveobuhvatne ocjene relevantnih čimbenika i dokaza, kao što to pokazuje i upotreba glagola „pojasniti” i iz