S obzirom na to da se poslovi Nadzornog odbora Europske središnje banke odnose samo na provedbu mirovinskog plana, a ne njegovu izradu, navedeni odbor može davati samo mišljenja u vezi s provedbom mirovinskog plana na općoj razini i nema nikakva ovlaštenja davati mišljenja o izmjenama sustava mirovinskog osiguranja koje općenito predlaže Europska središnja banka. Stoga, nadležnost Nadzornog odbora nije povrijeđena ako je njegovo savjetovanje ograničeno na dio reforme koji se odnosi na zamrzavanje mirovinskog plana.

Obveza savjetovanja Europske središnje banke u okviru reforme njezinog sustava mirovinskog osiguranja znači da ona mora dostavljati Nadzornom odboru za mirovinski plan relevantne informacije tijekom postupka savjetovanja čiji je cilj omogućiti navedenom odboru da u postupku savjetovanja sudjeluje koliko je god moguće potpuno i učinkovito. U tu svrhu, Banka mu mora dostaviti sve nove relevantne informacije sve do kraja navedenog postupka.

Prema tome, pravo Odbora osoblja Europske središnje banke da bude savjetovano ne znači sa sigurnošću da će utjecati na postupak odlučivanja, s obzirom na to da Banka nije obvezna slijediti mišljenja tijela s kojim se savjetovala. U tom pogledu, odgovor na pitanje nedostaje li postupku savjetovanja koristan učinak ne ovisi o broju ili sadržaju izmjena prvog prijedloga reforme koje je na zahtjev Odbora osoblja pripremila Banka, već o realnim mogućnostima navedenog odbora da se svrsishodno očituje o prijedlozima Banke te da ispita druga moguća rješenja.

Savjetovanje s Odborom osoblja obuhvaća samo pravo na saslušanje. Iako prethodno savjetovanje s navedenim odborom predstavlja bitan element socijalnog dijaloga zato što omogućava odboru da u određenim područjima koja se odnose na interese osoblja učinkovito sudjeluje u postupku odlučivanja, činjenica je da se ipak radi o jednom obliku skromnog sudjelovanja u postupku donošenja odluka jer to ne znači da je uprava obvezna postupati u skladu sa stajalištima koja je Odbor osoblja iznio u okviru savjetovanja. Kako ne bi nepovoljno utjecala na koristan učinak obveze savjetovanja s navedenim odborom, uprava svakako mora poštovati tu obvezu savjetovanja s Odborom osoblja jer je ono takve prirode da može utjecati na sadržaj akta koji treba usvojiti.

Predsjednik Europske središnje banke nije obvezan primijeniti nikakve mjere, uključujući poziv na sastanak Izvršnog odbora Banke kako bi dopis Odbora osoblja mogao biti podnesen članovima Izvršnog odbora i članovima Upravnog vijeća. Naime, ako je točno da, u skladu s člankom 6. Unutarnjeg pravilnika Banke, predsjednik potonje može sazivati sastanke Izvršnog odbora kad to ocijeni nužnim te da je u članku 4. Unutarnjeg pravilnika Izvršnog odbora propisana mogućnost da Izvršni odbor donosi odluke na telekonferencijama, navedeni predsjednik mora ocijeniti nužnost sazivanja takvog sastanka Izvršnog odbora ili organizacije telekonferencije.

Stoga, iako je u članku 6. stavku 3. prijašnjeg Priloga III. Uvjetima zaposlenja osoblja Banke predviđeno da će potonja iz svojih općih sredstava plaćati dodatne doprinose koje Upravno vijeće na temelju aktuarskog mišljenja smatra primjerenima, Banka nije obvezna izvršavati ta plaćanja ako to vijeće smatra da u budućnosti nije primjereno održavati obvezu Banke da u planu iskazuje dodatne doprinose. Također, ne može se opravdano tvrditi da je Europska središnja banka, na temelju članka 6. stavka 6. prijašnjeg Priloga III. Uvjetima zaposlenja osoblja, trebala ponovno uspostaviti financijsku ravnotežu plana povećanjem redovitih doprinosa. Naime, iz samog teksta te odredbe proizlazi da ta odluka podliježe diskrecijskom pravu Upravnog vijeća.

(t. 315. do 318. i 321.)

U tom pogledu, činjenica da su posljedice reforme na doprinose za članove osoblja i Banku kao poslodavca različite sama po sebi ne znači da je načelo proporcionalnosti povrijeđeno s obzirom na to da se u prijašnjem Prilogu III. Uvjetima zaposlenja osoblja Banci ni na koji način ne nameće da automatski plati dodatne doprinose kako bi se ublažio mogući deficit mirovinskog plana, a to je plaćanje, uostalom, uvjetovano suglasnošću Upravnog vijeća koje je zauzelo stav da treba zamrznuti plan i zamijeniti ga mirovinskim sustavom.

Opći sud Europske unije: 14. listopada 2004., Pflugradt/ESB, C‑409/02 P, t. 34. do 37., 49. i 53.

(t. 373. do 375. i 377. do 380.)

Stoga se odredbe Uvjeta o zaposlenju osoblja Europske središnje banke kao i one u prijašnjem Prilogu III. o mirovinskom planu ne mogu smatrati nedodirljivim uvjetima radnog odnosa između Banke i njezinog osoblja na način da Europska središnja banka nema pravne mogućnosti izmijeniti ih bez suglasnosti svojeg osoblja i ako bi postupila na taj način, povrijedila bi temeljne odredbe njihovog ugovora o radu.

S obzirom na to da su ugovori o radu na temelju navedenog članka 9. točke (a) sklopljeni u skladu s Uvjetima zaposlenja, službenici, supotpisavši dopis o imenovanju određen u članku 10. točki (a) Uvjeta zaposlenja, pristaju na uvjete zapošljavanja a da pritom ni o jednom njihovom elementu ne mogu individualno pregovarati. Tako je suglasnost djelomično ograničena na prihvaćanje prava i obveza propisanih u Uvjetima zaposlenja. Ti su ugovori o radu u velikoj mjeri uređeni statutarnim propisom te je autonomija volje budućih službenika već u trenutku njihova sklapanja vrlo ograničena. Ugovori mogu sadržavati druge elemente koje je dotični službenik tijekom pregovora prihvatio, a odnose se, na primjer, na bitne karakteristike radnih zadataka koji su mu povjereni. Međutim, postojanje tih elemenata samo po sebi ne priječi upravljačka tijela Banke da izvršavaju diskrecijsku ovlast kojom raspolažu radi provedbe mjera koje im nalažu obveze u općem interesu, a koje proizlaze iz posebnih odgovornosti povjerenih Banci. Ta tijela mogu biti prisiljena donositi jednostrane odluke ili mjere koje mogu, između ostalog, izmijeniti uvjete izvršenja ugovora o radu kako bi udovoljili zahtjevima službe i osobito joj omogućili prilagodbu novim potrebama. Iz navedenoga slijedi da se u pogledu izvršenja te ovlasti položaj upravljačkih tijela Banke ni u čemu ne razlikuje od položaja upravljačkih tijela i institucija Unije u pogledu njihovog odnosa prema svojim službenicima.

Dužnosnik se ne može pozivati na stečeno pravo osim ako je činjenica, na temelju koje ostvaruje svoje pravo, nastala u vrijeme kada je na snazi bio propis koji prethodi njegovim izmjenama i koji on pobija svojom tužbom.

U pogledu reforme Uvjeta zaposlenja osoblja Europske središnje banke koja sadrži izmjene prijašnjeg Priloga III. navedenim uvjetima s ciljem zamrzavanja mirovinskog plana Banke i zamjenu potonjeg novim sustavom mirovinskog osiguranja, odnosno mirovinskim sustavom, koji se tiče stečenog prava člana navedenog osoblja na stjecanje prava na mirovinu s navršenih 60 godina bez umanjenja davanja na temelju članka 11. stavka 1. i članka 11. stavka 5. navedenog prijašnjeg Priloga III., iz tih odredaba proizlazi da je navršavanje 60 godina života činjenica na temelju koje se ostvaruje pravo i koja mu omogućava da odmah zatraži izračun svojih mirovinskih prava te isplatu davanja bez umanjenja. Posljedično, član osoblja Banke koji nije navršio tu dob do dana kada je reforma stupila na snagu raspolaže samo pravom koje je u fazi nastajanja, a ne i stečenim pravom na izračun prava na mirovinu bez umanjenja davanja.

Nadalje, s obzirom na to da postoji jasna razlika između utvrđivanja prava na mirovinu i isplatu davanja koje se na njoj temelji, stečena prava u smislu određivanja mirovine nisu povrijeđena ako su izmjene isplaćenih svota nastale kao posljedica konverzijskih faktora, a koji ne utječu na samo pravo na mirovinu. Naime, konverzijski faktori nisu samo dio prava na mirovinu, već predstavljaju instrument koji omogućava izračun mirovinskih davanja na temelju aktualizirane tablice mortaliteta. S obzirom na to da se konverzijski faktori, između ostalog, temelje na tablicama mortaliteta, nužno je svakodnevno ažuriranje kako bi se utvrdila predviđanja očekivane životne dobi. Stoga član osoblja Banke nema stečeno pravo na zadržavanje konverzijskih faktora mirovine koji su se primjenjivali prije stupanja na snagu reforme ni na izračun svojih mirovinskih prava primjenom tih faktora, kad za to dođe vrijeme, za razdoblja navršena u okviru zamrznutog plana.

(t. 385. do 387., 389. i 390.)

Sud: 11. ožujka 1982., Grogan/Komisija, 127/80, t. 14. i 15.

Prvostupanjski sud: 29. studenoga 2006., Campoli/Komisija, T‑135/05, t. 78. i 80.; 11. srpnja 2007., Centeno Mediavilla i dr./Komisija, T‑58/05, t. 58. i navedena sudska praksa