12

U obrazloženju nacrta zakona na temelju kojeg je donesen Zakon od 15. kolovoza 2019. pojašnjeno je, među ostalim: „Zbog izmjene članka 62.a stavka 1., na temelju članka 18. stavka 1. Direktive 2008/115 više se ne zahtijeva da su zadržane osobe koje čekaju udaljavanje smještene u posebnim ustanovama za zadržavanje. Zadržavanje s ciljem udaljavanja privremeno se može provesti u svim ustanovama za zadržavanje i, uz ograničenje od 500 mjesta, u redovnim zatvorima. Još uvijek se nalaže da se zadržane osobe koje čekaju udaljavanje i redovni zatvorenici odvajaju. Trenutačno pravilo koje se odnosi na smještaj nekoliko članova iste obitelji, navedeno u članku 62.a stavku 1. trećoj i četvrtoj rečenici, kao i, osim toga, zahtjevi iz članaka 16. i 17. Direktive 2008/115 i dalje se primjenjuju. Usto, uvijek je nužno ocijeniti i riješiti pitanje je li smještaj u redovnom zatvoru prihvatljiv i zakonit u konkretnom slučaju, primjerice kad je riječ o osobama koje pripadaju ranjivoj skupini. Predviđa se da će pravosudna tijela Ländera staviti na raspolaganje do 500 mjesta za zadržane osobe koje čekaju udaljavanje kako bi, s obzirom na predviđeno povećanje broja mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja u ustanovama za zadržavanje Ländera, ukupno oko 1000 mjesta bilo na raspolaganju za zadržavanje s ciljem udaljavanja. [...] Članak 18. stavak 1. Direktive 2008/115 za hitne slučajeve daje mogućnost odstupanja od obveze odvajanja u skladu s člankom 16. stavkom 1. kao i zahtjeva da obitelji imaju odvojeni smještaj iz članka 17. stavka 2. [...] Uvjet za korištenje mogućnosti odstupanja predviđene člankom 18. stavkom 1. jest da iznimno veliki broj državljana trećih zemalja koji se mora vratiti predstavlja teret koji nadilazi mogućnosti institucija za zadržavanje ili njezina upravnog i pravosudnog osoblja. Taj je uvjet u pogledu Njemačke ispunjen. Postojeći kapaciteti u Njemačkoj (na dan 27. ožujka 2019.) iznose 487 mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja na cijelom saveznom području. Zbog neravnoteže između broja osoba na koje se primjenjuje izvršiva obveza napuštanja državnog područja i broja mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja jasno je da su postojeći kapaciteti preopterećeni. Ta preopterećenost kapaciteta zapravo predstavlja znatnu poteškoću koja onemogućuje ispunjenje izvršive obveze napuštanja državnog područja. Postojeća mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja na saveznoj se razini već upotrebljavaju na najbolji mogući način koordinacijom između Ländera. Gemeinsame Zentrum zur Unterstützung der Rückkehr [Zajednički centar za pružanje potpore pri vraćanju, Njemačka (ZUR)], uspostavljen tijekom 2017., nastoji poboljšati upravljanje mjestima za zadržavanje s ciljem udaljavanja. Stopa popunjenosti mjesta za zadržavanje na cjelokupnom saveznom području posredstvom ZUR-a iznosi desetak posto. To u praksi znači da se velik broj zahtjeva za zadržavanje ne može podnijeti, iako su uvjeti za to ispunjeni. Osim toga, nije bilo moguće predvidjeti takvu preopterećenost kapaciteta. Budući da je broj tek pristiglih podnositelja zahtjeva za zaštitu godinama bio u stalnom padu do 2015., Länderi su tijekom godina prilagodili kapacitete mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja potrebama, koje su tad bile manje, time što su smanjili njihov broj. Zbog promjene situacije tijekom 2015. i naglog porasta broja podnositelja zahtjeva za zaštitu, prva obveza savezne države i Ländera bila je stvaranje kapaciteta kako bi se zadovoljile potrebe tih osoba. Ta obveza, među ostalim, proizlazi iz europskog prava, osobito iz Direktive 2013/33/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju standarda za prihvat podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu (SL 2013., L 180, str. 96.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 137.) i Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248. i ispravak SL 2020., L 76, str. 37.) te, osim toga, iz Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. U toj situaciji briga za tek pristigle osobe imala je prednost pred povećanjem kapaciteta za zadržavanje, s ciljem naknadnog ispunjavanja zahtjeva iz Direktive 2008/115 (nakon završetka postupka traženja azila i žalbenog postupka). Naime, pravilo o odstupanju predviđeno člankom 18. [te direktive] ima za cilj i svrhu upravo omogućiti vlastima da se u takvoj situaciji prije svega pobrinu o tek pristiglim osobama a da na predvidiv način ne povrijede obveze u budućnosti. [...] Nakon što je prestala iznimna situacija, Länderi su odmah počeli razvijati kapacitete za zadržavanje te su već povećali broj mjesta za zadržavanje na 487 za cijelo savezno područje (do 27. ožujka 2019.). S obzirom na vrijeme koje je inače potrebno za provedbu projekata izgradnje i otvaranja ustanova za zadržavanje s ciljem udaljavanja, još uvijek nije broj mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja prilagođen trenutačnim potrebama. S obzirom na poduzete mjere, valja očekivati da će 30. lipnja 2022. broj mjesta za zadržavanje s ciljem udaljavanja odgovarati potrebama. Do tog datuma traje iznimna situacija i stoga treba staviti izvan snage članak 62.a stavak 1. u verziji koja je na snazi do tog datuma. Trenutačno primjenjivo zakonodavstvo bit će ponovno na snazi.”