MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

ANTHONYJA COLLINSA

od 20. siječnja 2022. ( 1 )

Predmet C‑430/21

RS

(Učinak presuda ustavnog suda)

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi, Rumunjska))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Vladavina prava – Načelo neovisnosti sudaca – Članak 2. UEU‑a – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Odredba ustava države članice, kako je tumači ustavni sud te države, prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koja je odlukom ustavnog suda proglašena ustavnom – Stegovni postupak”

I. Uvod

1. Može li država članica svojim sucima onemogućiti, pod prijetnjom stegovnog postupka i sankcija, da razmatraju usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koju je ustavni sud te države članice proglasio ustavnom? To je ključno pitanje u ovom zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputila Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi, Rumunjska). Zahtjev se u bitnome odnosi na tumačenje članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). On od Suda zahtijeva da ponovno protumači te odredbe, u kontekstu u kojem nacionalni ustavni sud izravno osporava nadređenost prava Unije.

2. Zahtjev je upućen povodom pritužbe koja je sudu koji je uputio zahtjev podnesena u vezi s trajanjem postupka pokrenutog kaznenom prijavom protiv državnog odvjetnika i dvoje sudaca koja je registrirana pri Parchetulu de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Secția pentru Investigarea Infracțiunilor din Justiție (odjel Državnog odvjetništva zadužen za istrage o kaznenim djelima počinjenima u pravosuđu) (u daljnjem tekstu: SIIJ).

3. Sud je u presudi od 18. svibnja 2021., Asociaţia Forumul Judecătorilor din România i dr. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 i C‑397/19, EU:C:2021:393) (u daljnjem tekstu također: presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România) ( 2 ), među ostalim, utvrdio da se nacionalni propis kojim se predviđa osnivanje odjela državnog odvjetništva specijaliziranog za vođenje istraga o kaznenim djelima počinjenima u pravosuđu protivi pravu Unije ako osnivanje tog tijela nije opravdano objektivnim i provjerljivim zahtjevima koji se temelje na dobrom sudovanju te nije popraćeno posebnim jamstvima koja je Sud odredio ( 3 ).

4. Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) Odlukom br. 390/2021 ( 4 ) od 8. lipnja 2021. odbila je prigovor neustavnosti nacionalnih odredbi o osnivanju i radu SIIJ‑a. Curtea Constituțională (Ustavni sud) istaknula je da je u ranijim odlukama odnosne odredbe proglasila ustavnima te da, unatoč presudi Suda u predmetu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, ne vidi razloga za odstupanje od tih odluka. Curtea Constituțională (Ustavni sud) zaključila je da, iako članak 148. stavak 2. rumunjskog Ustava predviđa da je pravo Unije nadređeno nacionalnim odredbama koje mu se protive, to načelo ne može ukloniti ili nadjačati nacionalni ustavni identitet. Ta odredba nadređenost prava Unije osigurava samo u odnosu na „podustavno pravo”. Ona to ne čini u odnosu na rumunjski Ustav, zbog čega nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koju je Curtea Constituțională (Ustavni sud) proglasila ustavnom. Dakle, Odluka br. 390/2021 za nadređenost prava Unije i djelovanje presuda Suda očito ima implikacije koje nadilaze opseg sporova koji se tiču SIIJ‑a.

5. Pitanja koja je uputila Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) ne odnose se izravno na problematiku nadređenosti prava Unije ili zakonitosti osnivanja i rada SIIJ‑a iz perspektive prava Unije. Umjesto toga, ona su usredotočena na ulogu koju nacionalni sudovi imaju u osiguravanju učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije te na neovisnost sudaca u svjetlu Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021.

6. Prije razmatranja upućenih pitanja, izložit ću relevantne odredbe nacionalnog prava, sadržaj spora u glavnom postupku i tijek postupka pred Sudom u ovom predmetu.

II. Rumunjsko pravo

A. Rumunjski Ustav

7. Članak 148. Constituțije României (u daljnjem tekstu: rumunjski Ustav) u stavcima 2. do 4. propisuje: „2. Odredbe Osnivačkih ugovora Europske unije, kao i drugih obvezujućih propisa Zajednice, nakon pristupanja imaju prednost pred protivnim odredbama nacionalnog zakonodavstva, u skladu s odredbama Akta o pristupanju. 3. Odredbe iz stavaka 1. i 2. primjenjuju se po analogiji i na pristupanje aktima o reviziji Osnivačkih ugovora Europske unije. 4. Parlament, predsjednik Rumunjske, vlada i sudbena vlast jamče ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Akta o pristupanju i odredbi iz stavka 2.”

B. Zakonik o kaznenom postupku

8. Članak 488.1 Codula de procedură penală (Zakonik o kaznenom postupku), među ostalim, predviđa da oštećenik može, ako se suđenje ne završi u razumnom roku, najranije godinu dana od početka kaznenog postupka podnijeti pritužbu radi ubrzavanja postupka.

9. Članak 488.5 stavak 1. Zakonika o kaznenom postupku, među ostalim, propisuje da sudac koji odlučuje o pravima i slobodama ili nadležni sud mora, kada odlučuje o pritužbi, provjeriti je li trajanje postupka opravdano s obzirom na poduzete mjere, spis predmeta i podnesena očitovanja.

10. Članak 488.6 stavak 1. Zakonika o kaznenom postupku, među ostalim, propisuje da sudac koji odlučuje o pravima i slobodama ili nadležni sud prihvaća pritužbu kada je smatra osnovanom te određuje rok unutar kojeg državni odvjetnik mora odlučiti o predmetu.

C. Zakon br. 303/2004

11. Prema članku 99. točki (ș) Legee nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (Zakon br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika) od 28. lipnja 2004. (u daljnjem tekstu: Zakon br. 303/2004), nepoštovanje odluka Curtee Constituțională (Ustavni sud) čini stegovnu povredu ( 5 ).

III. Spor iz glavnog postupka i prethodna pitanja

12. RS je kazneno osuđen u Rumunjskoj. Njegova je supruga 1. travnja 2020. podnijela kaznenu prijavu protiv troje pravosudnih dužnosnika: državnog odvjetnika i dvoje sudaca. Ona je u prijavi optužila državnog odvjetnika za kaznena djela zlouporabe postupka i zlouporabe položaja. U bitnome je navodila da je državni odvjetnik kazneni postupak pokrenuo protivno pravima obrane osobe RS te da je optužnicu protiv njega podignuo na temelju lažnih iskaza. Usto je optužila dvoje sudaca za zlouporabu položaja, navodeći da u okviru žalbenog postupka nisu razmotrili i riješili zahtjev za pravnu prekvalifikaciju činjenica, čime su povrijedili prava obrane.

13. Budući da se kaznena prijava odnosila na pravosudne dužnosnike, registrirana je pri SIIJ‑u. Državni odvjetnik pri SIIJ‑u 14. travnja 2020. pokrenuo je kazneni postupak navodeći da su pravosudni dužnosnici počinili kaznena djela zlouporabe postupka i zlouporabe položaja.

14. RS je 10. lipnja 2021. sucu Curtee de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) nadležnom za stvari koje se tiču prava i sloboda podnio pritužbu u vezi s trajanjem kaznenog postupka koji se vodi pred SIIJ‑om. Zatražio je da sud odredi datum do kojeg državni odvjetnik koji je zadužen za predmet mora donijeti odluku.

15. SIIJ je kazneni spis poslao sudu koji je uputio zahtjev, na njegov zahtjev.

16. Sud koji je uputio zahtjev ističe da u postupku koji se pred njim vodi mora ili prihvatiti ili odbiti pritužbu. Ako odbije pritužbu, spis će se vratiti SIIJ‑u, na temelju toga da trajanje postupka nije prekoračilo razuman rok. Ako je prihvati, mora odrediti datum do kojeg se predmet mora riješiti te će potom vratiti spis SIIJ‑u. Čini se da prekoračenje potonjeg roka ne povlači nikakve pravne posljedice.

17. Sud koji je uputio zahtjev smatra da, kako bi odlučio o pritužbi, mora razmotriti (i.) nacionalno zakonodavstvo o osnivanju i radu SIIJ‑a, (ii.) kriterije koje je Sud u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România razvio za potrebe odlučivanja o tome djeluje li odjel državnog odvjetništva specijaliziran za vođenje istraga o kaznenim djelima počinjenima u pravosuđu u skladu s pravom Unije i (iii.) učinak Odluke br. 390/2021, kojom je Curtea Constituțională (Ustavni sud) odbila prigovor neustavnosti članaka 88.1 do 88.9 Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (Zakon br. 304/2004 o ustroju pravosuđa) od 28. lipnja 2004. (Službeni list Rumunjske, dio I., br. 827 od 13. rujna 2005.) (u daljnjem tekstu: Zakon br. 304/2004).

18. Prema navodu suda koji je uputio zahtjev, Sud je u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România utvrdio da članak 2. i članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s Odlukom Komisije 2006/928, treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se predviđa osnivanje specijaliziranog odjela državnog odvjetništva koji ima isključivu nadležnost za vođenje istraga o kaznenim djelima koja počine suci i državni odvjetnici a da pritom osnivanje takvog odjela nije opravdano objektivnim i provjerljivim zahtjevima koji se temelje na dobrom sudovanju i nije popraćeno posebnim jamstvima. Osim toga, načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da mu se protivi propis ustavnog ranga države članice, kako ga tumači njezin ustavni sud, u skladu s kojim sud nižeg stupnja ne smije na vlastitu inicijativu izuzeti iz primjene nacionalnu odredbu obuhvaćenu područjem primjene Odluke 2006/928 za koju smatra da je, s obzirom na presudu Suda, protivna toj odluci ili članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a.

19. Iz izvadaka iz Odluke br. 390/2021 izloženih u zahtjevu za prethodnu odluku čini se da je Curtea Constituțională (Ustavni sud) uvažila da, u skladu s člankom 148. rumunjskog Ustava, kojim je uređen odnos između nacionalnog prava i prava Unije, mora osigurati nadređenost prava Unije. „Međutim, tu nadređenost, ili prvenstvo, ne treba tumačiti kao isključivanje ili nepriznavanje nacionalnog ustavnog identiteta koji je propisan člankom 11. stavkom 3., u vezi s člankom 152. Ustava, kao jamstvom biti identiteta rumunjskog Ustava te se ne smije relativizirati u postupku europske integracije. Na temelju tog ustavnog identiteta Ustavni sud ovlašten je osigurati nadređenost Ustava na području Rumunjske (vidjeti, mutatis mutandis, presudu od 30. lipnja 2009., 2 BvE 2/08 i dr., koju je donio Savezni ustavni sud Savezne Republike Njemačke)” ( 6 ).

20. Curtea Constituțională (Ustavni sud) zaključila je da je sud ovlašten ispitivati usklađenost nacionalne odredbe s pravom Unije s obzirom na članak 148. Ustava. Ako utvrdi postojanje sukoba, on može odredbama prava Unije dati prednost u sporovima koji se tiču subjektivnih prava građana. Curtea Constituțională (Ustavni sud) pritom je navela da to vrijedi isključivo u odnosu na podustavne propise jer Ustav, kako to proizlazi iz njegova članka 11. stavka 3., zadržava hijerarhijski nadređen položaj u rumunjskom pravu. S obzirom na to, članak 148. Ustava ne daje pravu Unije prednost pred Ustavom, što znači da nacionalni sud nije ovlašten ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koja je na temelju članka 148. Ustava proglašena ustavnom ( 7 ).

21. Curtea Constituțională (Ustavni sud) dalje je zaključila da obveze predviđene Odlukom 2006/928 obvezuju rumunjska tijela nadležna za institucionalnu suradnju s Europskom komisijom (rumunjski parlament i rumunjska vlada). Budući da sudovi nisu ovlašteni surađivati s političkim institucijama Europske unije, za njih te obveze ne vrijede. Curtea Constituțională (Ustavni sud) je utvrdila da za primjenu točke 7. izreke presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România – prema kojoj sud „ne smije na vlastitu inicijativu izuzeti iz primjene nacionalnu odredbu obuhvaćenu područjem primjene Odluke 2006/928 za koju smatra da je, s obzirom na presudu Suda, protivna toj odluci ili članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a” – nema osnove u rumunjskom Ustavu jer njegov članak 148. predviđa da je pravo Unije nadređeno nacionalnim odredbama koje mu se protive. Izvješća Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o napretku Rumunjske u okviru Mehanizma suradnje i provjere, sastavljena na temelju Odluke 2006/928 (u daljnjem tekstu: izvješća u okviru CVM‑a), u pogledu svojeg sadržaja i učinaka koji su utvrđeni presudom Suda u predmetu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, ne čine, prema mišljenju Curtee Constituțională (Ustavni sud), „pravna pravila prava Unije kojima bi sud trebao priznati nadređenost u primjeni, čime bi izuzeo iz primjene nacionalne propise”. Nacionalni sudovi ne smiju preporukama dati prednost u primjeni pred nacionalnim pravom, s obzirom na to da izvješća u okviru CVM‑a nisu zakonodavni akti te se zato ne smiju protiviti nacionalnom zakonodavstvu. Dakle, presuda Curtee Constituțională (Ustavni sud) potvrđuje zaključak da su sporne nacionalne odredbe u skladu s rumunjskim Ustavom, s obzirom na njegov članak 148. ( 8 ).

22. Budući da presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ne može izmijeniti sudsku praksu Curtee Constituțională (Ustavni sud) koja se tiče utjecaja Odluke 2006/928 na ocjenu ustavnosti osnivanja i rada SIIJ‑a o ispitivanju ustavnosti i, posredno, u vezi s povredom članka 148. Ustava, Curtea Constituțională (Ustavni sud) je kao neosnovan odbila prigovor neustavnosti Zakona br. 304/2004.

23. Sud koji je uputio zahtjev smatra da su prethodna pitanja izravno povezana s rješavanjem predmeta koji razmatra. Pritužba u pogledu trajanja kaznenog postupka odnosi se na postupak koji se vodi pred SIIJ‑om. Sudac koji odlučuje o toj pritužbi mora razmotriti sve okolnosti koje su utjecale na trajanje kaznenog postupka. Među tim okolnostima su propisi kojima je uređen rad SIIJ‑a, radno opterećenje SIIJ‑a u odnosu na broj državnih odvjetnika, brzina rješavanja predmeta te je li rad SIIJ‑a u skladu s presudom Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Ta će analiza sucu koji odlučuje o pritužbi omogućiti da utvrdi opravdavaju li objektivni i provjerljivi obvezni zahtjevi dobrog sudovanja rad SIIJ‑a u postojećem pravnom okviru i postojećem sastavu. Osobito, javlja se pitanje može li SIIJ kazneni postupak provesti tako da poštuje prava svake osobe na pošteno suđenje, uključujući aspekt trajanja postupka. Sud koji je uputio zahtjev ističe da je Sud u točki 221. presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România naveo da je, što se tiče prava propisanih u člancima 47. i 48. Povelje, među ostalim, važno da su pravila kojima se uređuju ustroj i rad tijela kao što je SIIJ osmišljena na način da jamče da se slučaj dotičnih sudaca i državnih odvjetnika sasluša u razumnom roku.

24. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev mora odlučiti može li se spis, za potrebe nastavka kaznenog progona, vratiti državnom odvjetništvu za koje bi se moglo smatrati, s obzirom na presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, da djeluje protivno pravu Unije.

25. Sud koji je uputio zahtjev smatra da mora izabrati između primjene prava Unije, kako ga je Sud protumačio u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, i primjene Odluke br. 390/2021. Ako sudac odluči primijeniti presudu Suda i izuzeti iz primjene Odluku br. 390/2021, protiv njega bi se mogao pokrenuti stegovni postupak, u skladu s člankom 99. točkom (ș) Zakona br. 303/2004, zato što nepoštovanje odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) čini stegovnu povredu. Takav stegovni postupak mogao bi rezultirati suspenzijom suca. Mogućnost nastanka takvih posljedica može narušiti neovisnost suca kada odlučuje o predmetu.

26. Sud koji je uputio zahtjev poziva se i na slučaj jednog suca Curtee de Apel Pitești (Žalbeni sud u Piteștiju, Rumunjska), o kojem su izvještavali mediji. Primjenjujući članke 2. i 19. UEU‑a, Odluku 2006/928 i presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, dotični sudac Curtee de Apel Pitești (Žalbeni sud u Piteștiju) utvrdio je da SIIJ „nije opravdan objektivnim i provjerljivim obveznim zahtjevima koji se temelje na dobrom sudovanju te ne raspolaže posebnim jamstvima kojima se, s jedne strane, može isključiti bilo koja opasnost da će se taj odjel upotrebljavati kao sredstvo političke kontrole aktivnosti pojedinačnih sudaca i državnih odvjetnika koja bi mogla dovesti do povrede njihove neovisnosti i koja, s druge strane, osiguravaju da se njegove ovlasti mogu izvršavati u pogledu navedenih sudaca i državnih odvjetnika uz poštovanje obveza koje proizlaze iz članaka 47. i 48. [Povelje]”. On je stoga naložio državnom odvjetniku da se proglasi nenadležnim za donošenje odluke o predmetu, čime su odredbe članka 88.1 Zakona br. 304/2004 izuzete iz primjene u vezi s određivanjem nadležnosti. Inspecția Judiciară (Pravosudna inspekcija, Rumunjska) zbog te je odluke pokrenula stegovni postupak protiv tog suca zbog navodnih nepravilnosti koje su se sastojale od obavljanja dužnosti u zloj vjeri ili s krajnjom nepažnjom prilikom obrade predmeta u kojem se prigovaralo na trajanje jednog postupka.

27. Sud koji je uputio zahtjev stoga pita protivi li se načelu neovisnosti sudaca praksa pokretanja disciplinskih postupaka protiv sudaca koji, na temelju presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, smatraju da nacionalne odredbe o SIIJ‑u nisu u skladu s pravom Unije.

28. S obzirom na te okolnosti, Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) odlučila je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. [Povelje], nacionalna odredba poput one članka 148. stavka 2. rumunjskog Ustava, kako je tu odredbu protumačila Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) u svojoj Odluci br. 390/2021, prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati je li u skladu s pravom Europske unije nacionalna odredba koja je odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) proglašena ustavnom? 2. Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. [Povelje], nacionalna odredba poput one članka 99. točke (ș) [Zakona br. 303/2004], kojom se dopušta pokretanje stegovnog postupka i primjena stegovnih sankcija protiv suca zbog nepoštovanja presude Curtee Constituțională (Ustavni sud), ako je taj sudac pozvan priznati da primjena prava Europske unije ima prednost u odnosu na obrazloženje odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud), pri čemu ta nacionalna odredba tom sucu uskraćuje mogućnost da primijeni pojedinu presudu Suda Europske unije za koju ocijeni da ima prednost? 3. Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. [Povelje], nacionalna sudska praksa kojom se sucu, pod prijetnjom stegovnih posljedica, zabranjuje primjena sudske prakse Suda Europske unije u kaznenim postupcima kao što je to spor koji je na temelju članka 488.1 rumunjskog Zakonika o kaznenom postupku pokrenut u pogledu razumnosti trajanja kaznenog postupka?”

IV. Postupak pred Sudom

29. Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) zatražila je da se o ovom zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom prethodnom postupku ili, podredno, u ubrzanom postupku, u skladu s člankom 23.a Statuta Suda.

30. U prilog svojem zahtjevu nacionalni sud naveo je da su pokrenuti stegovni postupci zbog primjene prava Unije u skladu s presudom Suda u predmetu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Ti postupci značajno dovode u pitanje neovisnost sudova i stabilnost pravosudnog sustava. Osim toga, nesigurnosti koje su posljedica spornih nacionalnih odredbi utječu na funkcioniranje sustava pravosudne suradnje, koji je uspostavljen člankom 267. UFEU‑a.

31. Prvo vijeće Suda je 30. srpnja 2021., nakon što je saslušalo suca izvjestitelja i nezavisnog odvjetnika, odlučilo odbiti zahtjev Curtee de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) da se o zahtjevu za prethodnu odluku odluči u hitnom prethodnom postupku.

32. Kada je riječ o zahtjevu za primjenu ubrzanog postupka, članak 105. stavak 1. Poslovnika Suda propisuje da, na zahtjev suda koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku ili, iznimno, po službenoj dužnosti, predsjednik Suda može, kad priroda predmeta zahtijeva postupanje u kratkim rokovima, nakon što sasluša suca izvjestitelja i nezavisnog odvjetnika, odlučiti da se o tom zahtjevu odluči u ubrzanom postupku. Osim toga, kada se u nekom predmetu pojavljuju ozbiljne nesigurnosti koje se odnose na temeljna pitanja nacionalnog ustavnog prava i prava Unije, s obzirom na posebne okolnosti takvog predmeta može biti potrebno o njemu odlučiti u kratkom roku ( 9 ).

33. Predsjednik Suda je 12. kolovoza 2021., nakon što je saslušao suca izvjestitelja i nezavisnog odvjetnika, odlučio prihvatiti zahtjev Curtee de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi) da se o zahtjevu za prethodnu odluku odluči u ubrzanom postupku, u skladu s člankom 105. stavkom 1. Poslovnika Suda. Predsjednik Suda svoju je odluku utemeljio na činjenici da su pitanja koja ovaj zahtjev za prethodnu odluku otvara u pogledu nadređenosti prava Unije od temeljne važnosti za Rumunjsku i ustavni poredak Unije.

34. Predsjednik Suda je odredio da se pisana očitovanja mogu podnijeti do 27. rujna 2021. U skladu s člankom 105. stavkom 2. Poslovnika Suda, rasprava je zakazana za 23. studenoga 2021.

35. Pisana očitovanja podnijele su rumunjska, nizozemska i belgijska vlada, kao i Europska komisija. Strankama, zainteresiranim stranama i rumunjskoj vladi upućena su pisana pitanja, na koja se imalo odgovoriti na raspravi 23. studenoga 2021.

36. Rumunjska vlada i Komisija iznijele su usmena očitovanja na raspravi održanoj 23. studenoga 2021.

V. Dopuštenost

37. Sud koji je uputio zahtjev navodi da je potreba za podnošenjem ovog zahtjeva za prethodnu odluku proizišla iz sukoba između Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021 i presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România te, osobito, iz potrebe da se utvrdi može li sud koji je uputio zahtjev, u skladu s navedenom presudom Suda, prilikom razmatranja pritužbe koja mu je podnesena ispitati odredbe o osnivanju i radu SIIJ‑a kako bi utvrdio protive li se članku 2. i članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a te članku 47. Povelje.

38. U pisanim se očitovanjima ne osporava dopuštenost prethodnih pitanja. Rumunjska vlada i Komisija na raspravi održanoj 23. studenoga 2021. prihvatile su da su prethodna pitanja dopuštena.

39. Komisija je navela da je okolnosti koje se razmatraju u glavnom postupku moguće razlikovati od onih na koje se odnosila presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234). Kao prvo, u tom predmetu glavni postupak nije imao veze s pravom Unije te se od nacionalnih sudaca nije tražilo da primijene pravo Unije. Nasuprot tomu, u glavnom postupku u ovom predmetu od nacionalnog suca se traži da primijeni članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, Odluku 2006/928 i presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Kao drugo, iz presude od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 54.) proizlazi da su stegovni postupci protiv dvoje sudaca koji su podnijeli zahtjeve za prethodnu odluku obustavljeni. Prijetnja stegovnih postupaka stoga je postala hipotetska. U ovom predmetu prijetnja stegovnog postupka protiv suca koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku nije hipotetska jer on još nije primijenio pravo Unije. Osim toga, donošenje presude protivne Odluci Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021 automatski čini povredu prema članku 99. točki (ș) Zakona br. 303/2004. Kao treće, Komisija je navela da su, s obzirom na ta razmatranja, tri prethodna pitanja povezana.

40. Rumunjska vlada je pak naglasila relevantnost članka 19. stavka 1. UEU‑a u odnosu na zakonitost trajanja postupka pred SIIJ‑om u glavnom postupku. Usto je prihvatila da mogućnost pokretanja stegovnog postupka protiv suca može biti relevantan čimbenik u glavnom postupku.

41. Radi cjelovitosti razmotrit ću dopuštenost svih prethodnih pitanja.

42. Sud koji je uputio zahtjev svojim prvim pitanjem u bitnome želi utvrditi protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, nacionalna odredba poput članka 148. stavka 2. rumunjskog Ustava, kako je tu odredbu protumačila Curtea Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) u svojoj Odluci br. 390/2021, prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati je li u skladu s pravom Europske unije nacionalna odredba koja je odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) proglašena ustavnom.

43. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, iako pitanja u pogledu tumačenja prava Unije koja uputi nacionalni sud uživaju presumpciju relevantnosti, smisao prethodnog postupka iz članka 267. UFEU‑a nije davanje savjetodavnih mišljenja o općenitim ili hipotetskim pitanjima. Umjesto toga, kako proizlazi iz teksta te odredbe, prethodno pitanje mora sudu koji je uputio zahtjev biti „potrebno” da bi mogao „donijeti presudu” u predmetu o kojem odlučuje ( 10 ).

44. Članak 267. UFEU‑a nacionalnim sudovima daje najširu mogućnost obraćanja Sudu ako smatraju da se u predmetu koji je pred njima u tijeku postavljaju pitanja koja zahtijevaju tumačenje odredaba prava Unije koje je nužno za rješavanje podnesenog im spora. Stoga osobito sud koji ne odlučuje u posljednjem stupnju, ako smatra da ga pravna ocjena provedena na višem stupnju, pa čak i ustavnom, može navesti na donošenje presude suprotne pravu Unije, mora biti slobodan obratiti se Sudu s pitanjima o kojima dvoji ( 11 ).

45. Ne prejudicirajući analizu merituma prvog prethodnog pitanja, očito je da utvrđenje Curtee Constituțională (Ustavni sud) u Odluci br. 390/2021 može navesti sud koji je uputio zahtjev na donošenje presude suprotne pravu Unije i, osobito, odredbama koje se spominju u tom pitanju, to jest članku 2. i članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a te članku 47. Povelje. Stoga smatram da je prvo pitanje dopušteno.

46. Sud koji je uputio zahtjev svojim drugim i trećim pitanjem u bitnome želi utvrditi protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, nacionalna odredba ili nacionalna pravosudna praksa kojom se dopušta pokretanje stegovnog postupka i primjena stegovnih sankcija protiv suca koji primijeni odredbe prava Unije kako ih tumači Sud te na taj način ne postupi u skladu s odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud).

47. Iako su se rumunjska vlada i Komisija na raspravi složile da su ta pitanja dopuštena, s obzirom na presudu od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234), smatram da Sud treba na vlastitu inicijativu razmotriti to pitanje.

48. Sudu je u tom predmetu postavljeno pitanje protive li se članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a nacionalne odredbe kojima se bitno povećava rizik od narušavanja neovisnosti sudaca ili se uklanja jamstvo neovisnosti stegovnih postupaka koji su pokrenuti protiv tih sudaca. Sud je utvrdio da, prema svemu sudeći, nije postojala poveznica između odredbe prava Unije na koju su se pitanja odnosila, to jest članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, i sporova koji su se vodili pred sudom koji je uputio zahtjev, koji su se odnosili na postupak u kojem se od Državne riznice zahtijevalo da izvrši plaćanje i na postupak za ublažavanje kaznenih sankcija za „male krunske svjedoke” ( 12 ). Sud je usto zaključio da se sporovi iz glavnih postupaka nisu odnosili na okolnost da su suci koji su uputili zahtjeve za prethodnu odluku zbog njihova upućivanja bili izloženi opasnosti od toga da se protiv njih pokrenu stegovni postupci ( 13 ).

49. Smatram, kao i Komisija, da su tri prethodna pitanja koja su upućena u ovom predmetu međusobno isprepletena te da se preklapaju. Sva tri pitanja odnose se na načelo neovisnosti sudaca i na usklađenost nacionalnih odredbi, kako ih tumači nacionalni ustavni sud, s pravom Unije, pri čemu te nacionalne odredbe sudu koji je uputio zahtjev onemogućuju ili otežavaju primjenu prava Unije, osobito članka 2. i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a te članka 47. Povelje. Osim toga, očito je postojanje poveznice između odredbi prava Unije na koje se u tim pitanjima upućuje, to jest članka 2. i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a te članka 47. Povelje, i spora u glavnom postupku, koji se odnosi na zakonitost postupka pred SIIJ‑om u svjetlu presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România i Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021.

50. Dalje, smatram da je dopuštenost konkretnijeg pitanja istaknutog u drugom i trećem pitanju – koje se odnosi na to mogu li suci koji su uputili zahtjev za prethodnu odluku biti izloženi opasnosti od toga da se protiv njih na temelju članka 99. točke (ș) Zakona br. 303/2004 pokrene stegovni postupak ako, umjesto da se drže Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/21, primijene presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România ili pak presudu koju Sud donese u ovom prethodnom postupku – „duboko isprepletena” ( 14 ) s meritumom prvog pitanja ( 15 ). Mislim da bi bilo neprirodno zanemariti tu povezanost ( 16 ).

51. Osim toga, s obzirom na jasan i nedvosmislen tekst članka 99. točke (ș) Zakona br. 303/2004, pokretanje takvog stegovnog postupka protiv suca odnosno sudaca u glavnom postupku nije udaljena mogućnost, već postoji stvarna vjerojatnost da se to dogodi.

52. U vezi s tim, Sud je u nedavnoj presudi od 23. studenoga 2021., IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) (C‑564/19, EU:C:2021:949, t. 85. do 87.), razlikovao svoju raniju presudu od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234).

53. Sud je u presudi od 23. studenoga 2021., IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) (C‑564/19, EU:C:2021:949, t. 85. do 87.) prethodno pitanje u pogledu načela neovisnosti sudaca i u nacionalnom pravu predviđene mogućnosti da se protiv suca pokrene stegovni postupak zato što je na temelju članka 267. UFEU‑a uputio zahtjev za prethodnu odluku proglasio dopuštenim. Sud je prvo naveo da je između prethodnog pitanja o mogućnosti pokretanja stegovnog postupka i prethodnog pitanja kojim se tražilo tumačenje članka 267. UFEU‑a postojala uska veza. S obzirom na to, Sud je zaključio da se pitanjem o mogućnosti pokretanja stegovnog postupka u bitnome htjelo utvrditi može li sudac koji je uputio zahtjev, kada odlučuje o meritumu predmeta koji je pred njim u tijeku, odstupiti od odluke višeg suda bez bojazni da će se nastaviti stegovni postupak protiv njega. Sud je utvrdio i da se sudac koji je uputio zahtjev suočavao sa zaprekom postupovne prirode, proizišlom iz primjene nacionalnog propisa protiv njega, koju je morao ukloniti kako bi spor u glavnom postupku mogao riješiti bez vanjskog utjecaja i potpuno neovisno.

54. Smatram da u pogledu problematike dopuštenosti prethodnih pitanja koja se tiču mogućnosti pokretanja stegovnog postupka protiv suca koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku i postupio u skladu s kasnijom presudom Suda postoje očite sličnosti između ovog predmeta i predmeta u kojem je donesena presuda od 23. studenoga 2021., IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) (C‑564/19, EU:C:2021:949, t. 85. do 87.) ( 17 ). Stoga predlažem da Sud upotrijebi realističan pristup u pogledu dopuštenosti takvih pitanja u konkretnom kontekstu ovog predmeta. Budući da tumačenje prava Unije koje Sud pruži u prethodnoj odluci obvezuje nacionalni sud prilikom odlučivanja o sporu u glavnom postupku ( 18 ), smatram da su pitanja o mogućnosti stegovne odgovornosti sudaca koji primijene odgovor koji im Sud dâ na temelju zahtjeva za prethodnu odluku „potrebna” za donošenje odluke u predmetu o kojem odlučuje.

VI. Meritum

55. Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjima u bitnome želi utvrditi protivi li se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, nacionalna odredba prema kojoj nacionalni suci, pod prijetnjom stegovnog postupka i sankcija, nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koju je ustavni sud odnosne države članice proglasio ustavnom.

A. Presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România

56. Sud je u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România jasno naveo okolnosti u kojima tijelo poput SIIJ‑a ne ispunjava zahtjeve članka 2. i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a i Odluke 2006/928 ( 19 ). Sud je usto potvrdio svoju ustaljenu sudsku praksu o načelu nadređenosti prava Unije, prema kojoj je svaki nacionalni sud, kad odlučuje u okviru svoje nadležnosti, dužan izuzeti iz primjene sve nacionalne odredbe, bilo da su zakonskog ili ustavnog ranga, a kako ih tumači ustavni sud, koje su suprotne odredbi prava Unije koja ima izravan učinak ( 20 ).

57. Budući da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a i mjerila iz Odluke 2006/928 imaju izravan učinak ( 21 ), Sud je utvrdio da je nacionalni sud dužan, u okviru svoje nadležnosti, zajamčiti puni učinak tih odredbi, pri čemu prema potrebi izuzima iz primjene svaku protivnu nacionalnu odredbu ( 22 ).

58. Neću preispitivati zaključke koje je Sud u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România donio bilo u pogledu sukladnosti tijela kao što je SIIJ s pravom Unije ili u pogledu konkretne primjene načela izravnog učinka i nadređenosti prava Unije. Dva parametra ( 23 ) koja su u točki 223. te presude predviđena za potrebe ocjenjivanja sukladnosti takvog tijela s pravom Unije jasna su. Osim toga, posve je jasno da su sva državna tijela – kao što su nacionalni sudovi, uključujući ustavni sud, i upravna tijela – koja u okviru svoje nadležnosti moraju primijeniti odredbe prava Unije obvezna, u skladu s načelima izravnog učinka i nadređenosti prava Unije, izuzeti iz primjene nacionalne odredbe, upravne prakse ili sudsku praksu koja se protivi pravu Unije ( 24 ).

59. S obzirom na to, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je sa zahtjevima koji čine samu bit prava Unije nespojiva svaka odredba nacionalnog pravnog poretka i svaka zakonodavna, administrativna ili sudska praksa, bilo da ju je razvio ustavni ili neki drugi sud, koja umanjuje učinkovitost prava Unije time što uskraćuje sucu nadležnom za primjenu tog prava ovlast da već u samom trenutku te primjene učini sve što je nužno da ostavi po strani nacionalnu zakonodavnu odredbu ili nacionalnu sudsku praksu koja bi mogla spriječiti puni učinak izravno primjenjivih pravnih pravila Unije ( 25 ).

60. Osim toga, u slučaju poput predmetnog nacionalni sud koji je na temelju članka 267. drugog stavka UFEU‑a uputio Sudu zahtjev za prethodnu odluku prilikom donošenja odluke u glavnom postupku vezan je tumačenjem odnosnih odredbi prava Unije koje Sud pruži te mora, prema potrebi, zanemariti odluke višeg suda, pa čak i nacionalnog ustavnog suda, ako s obzirom na to tumačenje smatra da sporne nacionalne odredbe nisu u skladu s pravom Unije ( 26 ).

61. Rumunjska vlada u svojim pisanim očitovanjima navela je da su dva uvjeta za koja je Curtea Constituțională (Ustavni sud) u Odluci br. 390/2021 navela da moraju biti ispunjena kako bi pravo Unije bilo nadređeno rumunjskom Ustavu doista i ispunjena u odnosu na članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a. Dakle, ta vlada smatra da je članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a dovoljno jasan, precizan i nedvosmislen te da ima određen ustavni značaj, da njegov normativni sadržaj može opravdati potencijalnu nespojivost nacionalnog prava s ustavom. Iako to možda jest točno, ona previđa da je Sud u točki 249. presude Asociaţia Forumul Judecătorilor din România utvrdio da mjerila iz Odluke 2006/928 imaju izravan učinak. U tom smislu, u članku 251. te presude navedeno je da, u slučaju dokazane povrede članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a ili Odluke 2006/928, načelo nadređenosti prava Unije zahtijeva da sud koji je uputio zahtjev izuzme iz primjene odredbe, bilo da su zakonodavne ili ustavne prirode, koje se protive navedenim odredbama prava Unije.

62. Obveza izuzimanja iz primjene nacionalnih odredbi, upravnih praksi ili sudske prakse koja se protivi pravu Unije, koje god da su prirode, konkretizacija je kako načela dodjele ovlasti iz članka 4. stavka 1. i članka 5. UEU‑a tako i načela lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a ( 27 ). Ta obveza, osim u iznimnim okolnostima, ne narušava nacionalni identitet države članice, koji je neodvojivo povezan s njezinim temeljnim strukturama, političkim i ustavnim ( 28 ), koje se mora poštovati, u skladu s člankom 4. stavkom 2. UEU‑a ( 29 ) i trećim ulomkom u preambuli Povelje. Kada se država članica poziva na nacionalni identitet kako bi opravdala nepoštovanje odredbi prava Unije, Sud će ispitati predstavljaju li te odredbe stvarnu i dovoljno ozbiljnu prijetnju temeljnim interesima društva ili temeljnim strukturama, političkim i ustavnim, te države članice ( 30 ). Neodređeni, općeniti i apstraktni navodi nisu dovoljni. U tom smislu, iz zahtjeva za prethodnu odluku čini se da sama Curtea Constituțională (Ustavni sud) nije odredila koji aspekt nacionalnog identiteta narušava presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România.

63. S obzirom na to, kategorička tvrdnja Curtee Constituțională (Ustavni sud) koju sud koji je uputio zahtjev opisuje u svojem zahtjevu – a prema kojoj pravo Unije nije nadređeno rumunjskom Ustavu, zbog čega rumunjski sudovi nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koju je Curtea Constituțională (Ustavni sud) proglasila ustavnom – previše je široka i neodređena da bi činila relevantan izraz nacionalnog identiteta države članice Europske unije u smislu članka 4. stavka 2. UEU‑a ( 31 ).

64. U svakom slučaju, svako pozivanje na nacionalni identitet mora poštovati zajedničke vrijednosti navedene u članku 2. UEU‑a ( 32 ) te se temeljiti na nedjeljivim, univerzalnim vrijednostima navedenima u drugom ulomku u preambuli Povelje ( 33 ). Središnju važnost pritom imaju vladavina prava ( 34 ) i djelotvorna pravna zaštita. Sada ću razmotriti to pitanje.

65. Prije toga bih istaknuo da logika Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021 otvara ozbiljne dvojbe u pogledu toga je li se taj sud držao bitnih načela prava Unije, kako ih je Sud protumačio u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Osim toga, Curtea Constituțională (Ustavni sud) nije od Suda zatražila donošenje prethodne odluke na temelju članka 267. trećeg stavka UFEU‑a kako bi izbjegla rizik od pogrešnog tumačenja prava Unije.

66. U tom pogledu, Sud je u presudi od 4. listopada 2018., Komisija/Francuska (Porez po odbitku) (C‑416/17, EU:C:2018:811, t. 107. do 109.) podsjetio na to da se povreda obveze države članice u načelu može utvrditi na temelju članka 258. UFEU‑a neovisno o tijelu te države čija je radnja ili propust uzrok povrede obveze, čak i kad je riječ o ustavno neovisnoj instituciji. Kada protiv odluke nacionalnog suda nema nikakva pravnog lijeka, potonji je načelno dužan pokrenuti postupak pred Sudom u smislu članka 267. trećeg stavka UFEU‑a ako se u predmetu koji je pred njim u tijeku pojavi pitanje koje se odnosi na tumačenje UFEU‑a. Cilj te obveze pokretanja postupka jest, osobito, spriječiti da se u bilo kojoj državi članici razvije nacionalna sudska praksa koja nije u skladu s pravilima prava Unije. Sud je utvrdio da Francuska Republika, s obzirom na to da Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska) nije uputio zahtjev za prethodnu odluku u skladu s postupkom predviđenim u članku 267. trećem stavku UFEU‑a kako bi riješio konkretno pitanje čije rješenje nije bilo tako očito da nije ostavljalo mjesta razumnoj sumnji, nije ispunila svoje obveze na temelju te odredbe.

67. Rumunjska vlada na raspravi održanoj 23. studenoga 2021. potvrdila je da je Curtea Constituțională (Ustavni sud) najviši sud kada odlučuje o pitanjima koja se tiču rumunjskog Ustava.

B. Primjenjive odredbe prava Unije

68. Sud je posljednjih godina imao priliku odlučivati o neovisnosti sudaca država članica kada primjenjuju pravo Unije te o odnosu između članka 2. UEU‑a, članka 19. stavka 1. UEU‑a, članka 267. UFEU‑a i članka 47. Povelje ( 35 ). Ta je sudska praksa započela nedavnom presudom od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117). Iako je ta presuda važan miljokaz u razvoju sudske prakse Suda u tom području, smatram da njome nisu uvedeni nikakvi novi pojmovi, već su samo potvrđena određena ključna načela koja su već bila prisutna u sudskoj praksi Suda.

69. Kada je riječ o primjenjivim odredbama prava Unije, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se člankom 19. UEU‑a konkretizira vrijednost vladavine prava, predviđena u članku 2. UEU‑a. Članak 2. UEU‑a stoga nije potrebno odvojeno promatrati ( 36 ). U pravnom poretku Unije članak 19. UEU‑a odgovornost za sudski nadzor povjerava Sudu i nacionalnim sudovima. Jamstvo neovisnosti, koje je svojstveno zadaći suđenja te je bitno za uredno funkcioniranje sustava pravosudne suradnje utjelovljenog u članku 267. UFEU‑a, stoga mora postojati na objema razinama pravnog poretka Unije.

70. Iako prethodna pitanja upućuju na načelo neovisnosti sudaca, ništa u spisu kojim Sud raspolaže ne upućuje na to da je neovisnost suda koji je uputio zahtjev ugrožena bilo čime osim činjenicom da je njegova ovlast primjene prava Unije ograničena Odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021 i člankom 99. točkom (ș) Zakona br. 303/2004. Iako se neovisnost sudaca u članku 19. stavku 1. drugom stavku UEU‑a ne spominje izričito, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da je, kako bi se zajamčilo da tijela od kojih se može tražiti da odlučuju o pitanjima povezanima s tumačenjem prava Unije mogu osigurati djelotvornu sudsku zaštitu koja se zahtijeva na temelju te odredbe, ključno očuvanje njihove neovisnosti, kao što to potvrđuje članak 47. drugi stavak Povelje, koji među zahtjevima vezanima uz temeljno pravo na djelotvoran pravni lijek navodi pristup „neovisnom” sudu. Taj zahtjev neovisnosti sudova, koji je svojstven zadaći suđenja, proizlazi iz bitnog sadržaja prava na djelotvornu sudsku zaštitu i temeljnog prava na pošteno suđenje, koje je, pak, od ključne važnosti kao jamstvo zaštite svih prava koja osobe izvode iz prava Unije i očuvanja zajedničkih vrijednosti država članica navedenih u članku 2. UEU‑a, osobito vrijednosti vladavine prava ( 37 ). U pitanju je mogućnost suda koji je uputio zahtjev da, s obzirom na ograničenja koja mu postavlja članak 148. stavak 2. rumunjskog Ustava, kako ga je Curtea Constituțională (Ustavni sud) protumačila u Odluci br. 390/2021, osigura pravne lijekove koji su dostatni za osiguravanje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije u smislu članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a ( 38 ).

71. Članak 19. UEU‑a odgovornost osiguravanja pune primjene prava Unije u svim državama članicama i sudske zaštite prava koja pojedinci imaju na temelju tog prava povjerava i nacionalnim sudovima i Sudu ( 39 ). U tom smislu, članak 19. UEU‑a predviđa decentralizirani sustav sudovanja u kojem Sud i nacionalni sudovi dijele odgovornost za primjenu prava Unije.

72. Načelo djelotvorne sudske zaštite prava koja pojedinci uživaju na temelju prava Unije, na koje upućuje članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, opće je načelo prava Unije koje je sada potvrđeno člankom 47. Povelje, tako da se prvom od tih odredbi svim državama članicama nalaže da predvide pravne lijekove dostatne za osiguravanje u područjima obuhvaćenima pravom Unije djelotvorne sudske zaštite u smislu, među ostalim, druge od navedenih odredbi ( 40 ). S obzirom na to, s jedne strane, Sud je u presudi od 20. travnja 2021., Repubblika ( 41 ) utvrdio da se članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a primjenjuje u kontekstu tužbe kojom se osporava usklađenost s pravom Unije odredbi nacionalnog prava za koje se tvrdi da mogu utjecati na neovisnost sudaca. S druge strane, člankom 47. Povelje priznaje se svakoj osobi čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom.

73. Budući da se iz zahtjeva za prethodnu odluku ne može jasno zaključiti poziva li se RS u sporu iz glavnog postupka na pravo koje izvodi iz odredbe prava Unije, čini se, u skladu s člankom 51. stavkom 1. Povelje ( 42 ), da članak 47. Povelje kao takav ne mora biti primjenjiv na spor iz glavnog postupka. Međutim, s obzirom na to da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a nalaže svim državama članicama da osiguraju pravne lijekove dostatne za osiguravanje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije, u smislu, osobito, članka 47. Povelje, tu potonju odredbu treba uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a ( 43 ).

C. Učinkovita pravna zaštita od strane neovisnog pravosuđa

74. Iz zahtjeva za prethodnu odluku čini se da Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi), koja je nadležna za stvari koje se tiču prava i sloboda, odlučuje o pritužbi koju je RS podnio u pogledu trajanja kaznenog postupka koji se vodi pred SIIJ‑om. Ništa u spisu kojim Sud raspolaže ne upućuje na to da sud koji je uputio zahtjev nije nadležan odlučiti o toj pritužbi.

75. Također se čini da, u skladu s člankom 148. stavkom 2. rumunjskog Ustava, kako ga je Curtea Constituțională (Ustavni sud) protumačila u Odluci br. 390/2021, nacionalni sudovi ne mogu ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koja je odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) proglašena ustavnom. Dakle, nacionalno pravo praktički zabranjuje sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni jesu li osnivanje i rad SIIJ‑a u skladu s pravom Unije te da, ako je to potrebno i prikladno, među ostalim s obzirom na zaključke Suda u presudi Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, sporne nacionalne odredbe izuzme iz primjene u skladu s načelima nadređenosti prava Unije i izravnog učinka.

76. Tu situaciju pogoršava mogućnost, predviđena člankom 99. točkom (ș) Zakona br. 303/2004, pokretanja stegovnog postupka i primjene stegovnih sankcija protiv suca koji ne postupi u skladu s odlukom Curtee Constituțională (Ustavni sud) ( 44 ).

77. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iako je ustrojstvo pravosuđa u državama članicama u njihovoj nadležnosti, one su ipak prilikom izvršavanja te nadležnosti obvezne poštovati obveze koje za njih proizlaze iz prava Unije te osobito iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a ( 45 ).

78. Sud je više puta utvrdio da svaki nacionalni sud pred kojim se vodi postupak u okviru njegove nadležnosti ima obvezu, kao tijelo države članice, primjenom načela suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU‑a, u potpunosti primijeniti izravno primjenjivo pravo Unije i zaštititi prava koja se tim pravom dodjeljuju pojedincima, izuzimajući iz primjene svaku eventualno suprotnu odredbu nacionalnog prava, bez obzira na to je li ona usvojena prije ili nakon usvajanja pravila prava Unije ( 46 ).

79. Prema mojem mišljenju, ta ista obveza proizlazi iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, koji nalaže ( 47 ) državama članicama da osiguraju pravne lijekove dostatne za osiguravanje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije. Nacionalni sudovi stoga moraju osigurati punu primjenu prava Unije u svim državama članicama i pravne lijekove dostatne za osiguravanje učinkovite pravne zaštite ( 48 ). Priroda pravnih lijekova koje nacionalni sudovi moraju osigurati ovisi o tome ima li akt ili mjera Unije izravan učinak. Ako akt ili mjera nema izravan učinak, njihova obvezujuća priroda ipak obvezuje nacionalne sudove da nacionalno pravo tumače u skladu s pravom Unije ( 49 ). U određenim okolnostima nepoštovanje te obveze može biti razlog za to da se protiv države podnese tužba za naknadu štete ( 50 ).

80. S obzirom na to, članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a konkretizira načelo nadređenosti prava Unije u Ugovoru o Europskoj uniji ( 51 ).

81. Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a usto zahtijeva da nacionalni sudovi koji odlučuju o pitanjima povezanima s tumačenjem i primjenom prava Unije budu neovisni. To potvrđuje članak 47. drugi stavak Povelje, koji pristup „neovisnom” sudu navodi kao zahtjev temeljnog prava na djelotvoran pravni lijek ( 52 ). Sudovi moraju moći posve samostalno izvršavati svoje funkcije, na način da se ni u kojem pogledu ne nalaze u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne primaju naloge ili upute ikoje vrste. Samo tako mogu biti zaštićeni od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu ugroziti neovisnu prosudbu njegovih članova i utjecati na sadržaj i ishod njihovih odluka ( 53 ).

82. Među takvim zabranjenim vanjskim utjecajima ili pritiscima nalaze se odluke nacionalnog ustavnog suda, kao što je Odluka Curtee Constituțională (Ustavni sud) br. 390/2021, koje onemogućuju nacionalnim sudovima – kada djeluju u okviru nadležnosti koja im je dodijeljena nacionalnim pravom – da osiguraju punu primjenu prava Unije i sudsku zaštitu prava koja pojedinci izvode iz prava Unije.

83. Smatram da je Curtea Constituțională (Ustavni sud) u Odluci br. 390/2021 nezakonito za sebe prisvojila nadležnost, u suprotnosti s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a, načelom nadređenosti prava Unije i temeljnim zahtjevom neovisnosti sudaca.

84. Odredba ili praksa nacionalnog prava prema kojoj odluke ustavnog suda obvezuju druge nacionalne sudove koji su na temelju nacionalnog prava nadležni primjenjivati pravo Unije ne smije te sudove lišavati ovlasti da neovisno primjenjuju to pravo i osiguravaju učinkovitu pravnu zaštitu u područjima obuhvaćenima pravom Unije. Takve odredbe i prakse umanjuju učinkovitost prava Unije te se protive samoj biti prava Unije, uključujući vladavinu prava u smislu članka 2. UEU‑a ( 54 ). U tom se pogledu mora podsjetiti na to da je Sud u presudi od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 36.) podsjetio da je vladavini prava svojstveno sâmo postojanje učinkovite pravne zaštite namijenjene osiguravanju poštovanja prava Unije.

85. Stoga smatram da se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje, protivi nacionalna odredba ili praksa prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koja je odlukom ustavnog suda države članice proglašena ustavnom. A fortiori, tom se načelu protivi to da se protiv suca koji je proveo takvo ispitivanje pokrene stegovni postupak ili primijene stegovne sankcije.

VII. Zaključak

86. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud na pitanja koja je postavila Curtea de Apel Craiova (Žalbeni sud u Craiovi, Rumunjska) odgovori na sljedeći način: Načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a, u vezi s člankom 2. UEU‑a i člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, protivi se nacionalna odredba ili praksa prema kojoj nacionalni sudovi nisu ovlašteni ispitivati usklađenost s pravom Unije nacionalne odredbe koja je odlukom ustavnog suda države članice proglašena ustavnom. Tom se načelu protivi to da se protiv suca koji je proveo takvo ispitivanje pokrene stegovni postupak ili primijene stegovne sankcije.

( 1 ) Izvorni jezik: engleski

( 2 ) Koja se odnosila na tumačenje članka 2., članka 4. stavka 3., članka 9. i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, članka 67. stavka 1. i članka 267. UFEU‑a, članka 47. Povelje i Odluke Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.)

( 3 ) Vidjeti točku 5. izreke te presude.

( 4 ) Odluka br. 390 od 8. lipnja 2021. o prigovoru neustavnosti članaka 88.1 do 88.9 Zakona br. 304/2004 o ustroju pravosuđa i Izvanredne vladine uredbe br. 90/2018 o mjerama za početak djelovanja odjela za istrage o kaznenim djelima u pravosuđu (Secţia pentru investigarea infracţiunilor din justiţie). Objavljena u Službenom listu Rumunjske br. 612 od 22. lipnja 2021. (u daljnjem tekstu također: Odluka br. 390/2021)

( 5 ) Službeni list Rumunjske, dio I., br. 826 od 13. rujna 2005.

( 6 ) Vidjeti točku 81. Odluke br. 390/2021.

( 7 ) Vidjeti točku 83. Odluke br. 390/2021.

( 8 ) Vidjeti točku 85. Odluke br. 390/2021.

( 9 ) Rješenje predsjednika Suda od 19. listopada 2018., Wightman i dr. (C‑621/18, neobjavljeno, EU:C:2018:851, t. 10. i navedena sudska praksa)

( 10 ) Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 43. do 45. i navedena sudska praksa)

( 11 ) Vidjeti presudu u predmetu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, t. 133. i navedenu sudsku praksu.

( 12 ) Sud je naveo, kao prvo, da meritumi glavnih postupaka nisu imali nikakvu poveznicu s pravom Unije, osobito s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a, na koji su se prethodna pitanja odnosila. Sudovi koji su uputili zahtjeve stoga nisu bili dužni primijeniti to pravo ili navedenu odredbu kako bi došli do potrebnog rješenja o meritumu navedenih sporova. Kao drugo je istaknuo da se prethodna pitanja nisu odnosila na postupovne odredbe prava Unije koje su sudovi koji su uputili zahtjeve bili dužni primijeniti kako bi donijeli presudu. Kao treće je utvrdio da odgovor Suda na prethodna pitanja nije mogao sudovima koji su uputili zahtjeve pružiti tumačenje prava Unije koje bi im omogućilo da riješe postupovna pitanja nacionalnog prava kako bi mogli odlučivati o meritumu sporova koji su se pred njima vodili. Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 49. do 53.)

( 13 ) Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 54.). Iako je utvrdio da pitanja postavljena u predmetima u kojima je ta presuda donesena nisu bila dopuštena, Sud je naveo da se ne mogu prihvatiti odredbe nacionalnog prava iz kojih proizlazi da nacionalni suci mogu podlijegati stegovnim postupcima zato što su Sudu uputili prethodno pitanje. Sama mogućnost pokretanja stegovnih postupaka zbog upućivanja takvog pitanja može naštetiti tomu da se predmetni nacionalni suci djelotvorno koriste diskrecijskom ovlasti obraćanja Sudu i obavljaju funkcije koje imaju u pogledu primjene prava Unije. Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 58.). Sud je istaknuo da u takvim okolnostima takva nacionalna mjera ili praksa može biti razlog za podnošenje tužbe zbog povrede obveze. Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 47.)

( 14 ) Vidjeti pristup predložen u mišljenju nezavisnog odvjetnika M. Bobeka u predmetu IG i dr. (C‑379/19, EU:C:2021:174, t. 40.).

( 15 ) Vidjeti po analogiji presudu od 20. travnja 2021., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 33.).

( 16 ) Nezavisni odvjetnik M. Bobek u svojem je mišljenju u predmetu IG i dr. (C‑379/19, EU:C:2021:174, t. 40.) zaključio da su pitanja koja se odnose na stegovnu odgovornost sudaca koji su podnijeli zahtjev za prethodnu odluku „potrebna” za rješavanje spora koji se pred njima vodi zato što se takvih pitanja neće mnogo uputiti ako ti suci mogu stegovno odgovarati zbog njihova upućivanja. Vidjeti po analogiji presudu od 5. srpnja 2016., Ognyanov (C‑614/14, EU:C:2016:514, t. 25.). Nasuprot tomu, nezavisni odvjetnik P. Pikamäe u svojem je mišljenju u predmetu IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) (C‑564/19, EU:C:2021:292, t. 97.) zaključio da prethodno pitanje o tome treba li članak 19. stavak 1. UEU‑a, članak 47. Povelje i članak 267. UFEU‑a tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis koji dopušta da se protiv suca pokrene stegovni postupak zato što je Sudu uputio zahtjev za prethodnu odluku nije bilo dopušteno, s obzirom na to da se nije odnosilo na pokretanje stegovnog postupka protiv suca koji je uputio zahtjev niti se ticalo zakona o sucima i njegovih odredbi o stegovnom sustavu za suce. Osim toga, u tom je predmetu odluka o pokretanju stegovnog postupka povučena, a postupak je obustavljen. Nezavisni odvjetnik P. Pikamäe usto je prihvatio da bi pitanje o stegovnom postupku moglo biti dopušteno ako ga nije moguće odvojiti od drugog, dopuštenog pitanja, u smislu da ih se zajedno smatra „nerazdvojivom cjelinom”. Mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) (C‑564/19, EU:C:2021:292, t. 98.)

( 17 ) Vidjeti također presudu od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 140.). U predmetu C‑379/19, koji je nastao u kontekstu kaznenog postupka koji se odnosio, među ostalim, na kaznena djela korupcije, optuženici su, u skladu s nekoliko presuda Curtee Constituțională (Ustavni sud), nastojali ishoditi izdvajanje dokaza. Sud koji je uputio zahtjev dvojio je o usklađenosti tih presuda sa zahtjevom neovisnosti sudstva, s obzirom na to da bi odstupanje od tih presuda moglo dovesti, u skladu s člankom 99. točkom ș Zakona br. 303/2004, do stegovnog postupka protiv sudaca koji sudjeluju u odlučivanju. Sud koji je uputio zahtjev odlučio je Sudu uputiti prethodna pitanja u vezi s tumačenjem, među ostalim, članka 19. stavka 1. UEU‑a. Sud je ta pitanja proglasio dopuštenima.

( 18 ) Presuda od 11. prosinca 2018., Weiss i dr. (C‑493/17, EU:C:2018:1000, t. 19. i navedena sudska praksa)

( 19 ) Vidjeti presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, t. 223.

( 20 ) Na temelju načela nadređenosti prava Unije, činjenica da se država članica poziva na odredbe nacionalnog prava, makar i ustavne prirode, ne može ugroziti jedinstvo i učinkovitost prava Unije. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi, učinci načela nadređenosti prava Unije obvezuju sva tijela države članice, a da pritom nacionalne odredbe, uključujući one ustavne prirode, tomu ne mogu biti prepreka. Presude od 8. rujna 2010., Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, t. 61.) i od 6. listopada 2021., W. Ż. (Vijeće za izvanrednu kontrolu i javne poslove pri Vrhovnom sudu – Imenovanje) (C‑487/19, EU:C:2021:798, t. 157.). Vidjeti također presudu Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, t. 234. i sljedeće, osobito t. 251. i navedenu sudsku praksu.

( 21 ) Sud je naveo da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a državama članicama nalaže obvezu jasnog i preciznog rezultata. Ta obveza ne podliježe nijednom uvjetu u pogledu neovisnosti sudova od kojih se traži tumačenje i primjena prava Unije. Presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, t. 250. i navedena sudska praksa

( 22 ) Presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România t. 242. do 252.

( 23 ) Koja se temelje na članku 2. i članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a i Odluci 2006/928

( 24 ) Presuda od 14. rujna 2017., Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687, t. 54.)

( 25 ) Vidjeti u tom pogledu presudu od 9. ožujka 1978., Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, t. 22.). Za noviju reprodukciju tog pravila vidjeti rješenje potpredsjednika Suda od 14. srpnja 2021., Komisija/Poljska (C‑204/21 R, EU:C:2021:593, t. 173.).

( 26 ) Vidjeti po analogiji presudu od 5. listopada 2010., Elchinov (C‑173/09, EU:C:2010:581, t. 30.).

( 27 ) Vidjeti po analogiji presude od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 166.) i od 2. ožujka 2021., A. B. i dr. (Imenovanje sudaca Vrhovnog suda – Pravno sredstvo) (C‑824/18, EU:C:2021:153, t. 79.). Sud je u točki 173. mišljenja 2/13 (Pristupanje Europske unije EKLJP‑u) od 18. prosinca 2014. (EU:C:2014:2454) podsjetio na to da je na državama članicama, osobito na temelju načela lojalne suradnje, propisanog u članku 4. stavku 3. prvom podstavku UEU‑a, da na svojim državnim područjima osiguraju primjenu i poštovanje prava Unije. Usto, na temelju drugog podstavka članka 4. stavka 3. UEU‑a, države članice poduzimaju sve odgovarajuće mjere, opće ili posebne, kako bi osigurale ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Ugovorâ ili akata institucija Unije.

( 28 ) Koje uključuju, primjerice, status države kao republike (presuda od 22. prosinca 2010., Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, t. 92.)) te raspodjelu i reorganizaciju nadležnosti unutar države članice (presude od 21. prosinca 2016., Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985, t. 40. i 41.) i od 18. lipnja 2020., Porin kaupunki (C‑328/19, EU:C:2020:483, t. 46.))

( 29 ) Presuda od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 43.)

( 30 ) Iako Curtea Constituțională (Ustavni sud) izričito govori o „ustavnom identitetu”, smatram da je izraz „nacionalni identitet” krovni pojam koji može obuhvaćati kako društveni/kulturni identitet tako i politički/ustavni identitet. Međutim, pozivanje na nacionalni identitet na temelju članka 4. stavka 2. UEU‑a ne omogućuje državi članici da odstupi od središnjih, temeljnih vrijednosti predviđenih u članku 2. UEU‑a, uključujući vladavinu prava. Stoga zaštita nacionalnog identiteta neće opravdati nepoštovanje tih vrijednosti. Osim toga, nacionalni identitet, pod krinkom ustavnog identiteta, ne može činiti apsolutnu iznimku ili odstupanje od načela nadređenosti prava Unije.

( 31 ) Vidjeti po analogiji presudu od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 44. i 46.).

( 32 ) Prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz članka 49. UEU‑a, koji predviđa mogućnost svake europske države da podnese zahtjev za članstvo u Uniji, proizlazi da potonja okuplja države koje su slobodno i dobrovoljno odlučile usvojiti zajedničke vrijednosti navedene u članku 2. UEU‑a, koje poštuju te vrijednosti i obvezuju se promicati ih. Pravo Unije počiva na temeljnoj premisi da svaka država članica sa svim drugim državama članicama dijeli navedene vrijednosti i priznaje da ih one dijele s njom. Presuda od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda) (C‑619/18, EU:C:2019:531, t. 42. i navedena sudska praksa)

( 33 ) Vidjeti u tom pogledu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu V. М. А. (C‑490/20, EU:C:2021:296, t. 73.). Vidjeti također po analogiji presudu od 5. lipnja 2018., Coman i dr. (C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 47.).

( 34 ) Činjenica da se Europska zajednica/unija temelji na vladavini prava prvi je put spomenuta u presudi Suda od 23. travnja 1986., Les Verts/Parlament (294/83, EU:C:1986:166, t. 23.).

( 35 ) Za sustavan i aktualan pregled nedavne sudske prakse Suda vidjeti Laurent Pech i Dimitry Kochenov, Respect for the Rule of Law in the Case Law of the European Court of Justice, A Casebook Overview of Key Judgments since the Portuguese Judges Case, SIEPS, Stockholm, 2021:3.

( 36 ) Presuda od 9. srpnja 2020., Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, t. 45. i navedena sudska praksa)

( 37 ) Presuda Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, t. 194. i 195. i navedena sudska praksa

( 38 ) Kada je riječ o materijalnom području primjene članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a, ta se odredba odnosi na „područja obuhvaćena pravom Unije”, neovisno o tome provode li države članice to pravo u smislu članka 51. stavka 1. Povelje. S obzirom na to, cilj članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a je njegova primjena na sva nacionalna tijela koja kao sudovi mogu odlučivati o pitanjima koja se odnose na primjenu ili tumačenje prava Unije i koja stoga spadaju u područja koja su obuhvaćena tim pravom (presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 33. i 34. i navedena sudska praksa. Područje primjene članka 47. Povelje, u pogledu djelovanja država, određeno je u članku 51. stavku 1. Povelje, prema kojem se odredbe Povelje odnose na države članice kada provode pravo Unije. Presuda od 14. lipnja 2017., Online Games i dr. (C‑685/15, EU:C:2017:452, t. 55.)

( 39 ) Presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 167. i navedena sudska praksa)

( 40 ) Presuda od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 168. i navedena sudska praksa). Načelo djelotvorne sudske zaštite prava koja osobe izvode iz prava Unije, na koje upućuje članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, opće je načelo prava Unije koje proizlazi iz ustavnih tradicija zajedničkih državama članicama i zaštićeno je člancima 6. i 13. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., te je potvrđeno člankom 47. Povelje. Presude od 2. ožujka 2021., A. B. i dr. (Imenovanje sudaca Vrhovnog suda – Pravno sredstvo) (C‑824/18, EU:C:2021:153, t. 110.) i od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 219.)

( 41 ) Presuda od 20. travnja 2021., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 39. do 45.)

( 42 ) Koji primjenjivost Povelje uvjetuje time da države članice provode pravo Unije

( 43 ) Vidjeti po analogiji presudu od 20. travnja 2021., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 42. do 45.). Dok članak 47. Povelje pridonosi poštovanju prava na djelotvornu sudsku zaštitu svake osobe koja se u određenom slučaju poziva na pravo koje ima na temelju prava Unije, cilj članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a je osigurati da sustav pravnih lijekova koji svaka država članica utvrđuje jamči djelotvornu sudsku zaštitu u područjima obuhvaćenima pravom Unije. Presuda od 20. travnja 2021., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 52.)

( 44 ) Čini se da novija sudska praksa potvrđuje da jamstvo sudske neovisnosti ne isključuje mogućnost da sudac u vrlo iznimnim slučajevima zbog svojih sudskih odluka može biti podložan stegovnim sankcijama: presuda od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 238. do 240. i navedena sudska praksa). U toj presudi Sud je utvrdio da članak 99. točka ș Zakona br. 303/2004, na temelju kojeg se protiv nacionalnih sudaca može pokrenuti stegovni postupak zbog toga što su odstupili od odluka Curtee Constituțională (Ustavni sud), nije ograničen na te vrlo iznimne slučajeve. Sud je tako smatrao da se članku 2., članku 19. stavku 1. drugom podstavku i Odluci 2006/928 protive odredbe nacionalnog prava poput članka 99. točke ș Zakona br. 303/2004, u dijelu u kojem taj članak određuje da svaka povreda sudaca nacionalnih redovnih sudova odluka nacionalnog ustavnog suda dovodi do njihove stegovne odgovornosti. Presuda od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 241. i 242.). Sud je također smatrao da nadređenost prava Unije sprečava to da nacionalnim sucima budu izrečene stegovne sankcije kada nakon primitka odgovora na zahtjev za prethodnu odluku u skladu s člankom 267. UFEU‑a te tijekom izvršavanja svoje redovne nadležnosti smatraju da je sudska praksa njihova nacionalnog ustavnog suda protivna pravu Unije te kada od nje odstupe. Presuda od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 260.).

( 45 ) Presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny (C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 36. i navedena sudska praksa)

( 46 ) Presuda od 21. siječnja 2021., Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, t. 31. i navedena sudska praksa)

( 47 ) Naglasio bih uporabu preskriptivnog oblika „osiguravaju” u tekstu članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a.

( 48 ) Presuda od 6. ožujka 2018., Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, t. 36.). U pogledu veze između članka 4. stavka 3. UEU‑a i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a vidjeti presudu od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 34. i 35.).

( 49 ) Presuda od 21. siječnja 2021., Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, t. 30. i navedena sudska praksa)

( 50 ) Presuda od 30. rujna 2003., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, t. 50.)

( 51 ) Članak 19. stavak 1. UEU‑a usto odražava autonomnu prirodu pravnog poretka Unije. Vidjeti presudu od 6. ožujka 2018., Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, t. 33. do 36. i navedenu sudsku praksu).

( 52 ) Vidjeti u tom pogledu presudu od 5. studenoga 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost redovnih sudova) (C‑192/18, EU:C:2019:924, t. 104. i 105. i navedenu sudsku praksu).

( 53 ) Presuda od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda) (C‑619/18, EU:C:2019:531, t. 71. i 72.)

( 54 ) Vidjeti u tom pogledu presudu od 8. rujna 2010., Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, t. 56. i 57.).