Privremena verzija

MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE

JULIANE KOKOTT

od 14. srpnja 2022.( )

Predmet C-176/19 P

Europska komisija

protiv

Servier SAS,

Servier Laboratories Ltd,

Les Laboratoires Servier SAS

„Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Zlouporaba vladajućeg položaja – Tržište perindoprila, lijeka za liječenje kardiovaskularnih bolesti – Sporazumi o nagodbi u sporovima o patentima koje su sklopili proizvođač izvornog lijeka koji je nositelj patenata i proizvođači generičkih lijekova – Sporazum o nagodbi povezan sa sporazumom o licenciji – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak – Utvrđivanje mjerodavnog tržišta”









Sadržaj





I. Uvod

II. Okolnosti spora

A. Činjenice

1. Subjekti na koje se odnosi ovaj predmet

2. Predmetni proizvod i patenti

a) Servierov perindopril

b) Krkin Perindopril

3. Sporovi koji se odnose na perindopril i puštanje u prodaju generičkih verzija

a) Sporovi pred EPO-om

b) Sporovi pred nacionalnim sudovima

4. Sporovi i sporazumi između Serviera i Krke

B. Sporna odluka

C. Pobijana presuda

III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

IV. Ocjena

A. O žalbi

1. Članak 101. UFEU‑a

a) Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (prvi, drugi, treći, četvrti, peti i šesti žalbeni razlog)

1) Analiza cilja sporazumâ Krka u spornoj odluci i pobijanoj presudi

i) Sporna odluka

ii) Pobijana presuda

2) Žalbeni razlozi koji se odnose na cilj sporazumâ Krka

i) Konkurentski pritisak koji je Krka izvršavala na Servier (prvi žalbeni razlog)

– Dopuštenost i predmetnost žalbenog razloga

– Meritum

– Međuzaključak

ii) Licencija kao poticaj za Krku da prihvati ograničenja nagodbe (drugi žalbeni razlog)

– Licencija kao protučinidba za obvezu nenatjecanja

– Poticajna priroda licencije

– Izračun vrijednosti koja je licencijom prenesena na Krku

– Međuzaključak

iii) Primjena koncepta ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (treći žalbeni razlog)

– Nepostojanje „stroge” podjele tržištâ

– Namjere stranaka i njihova uvjerenja u pogledu valjanosti patenta 947

– Stvarni duopol uspostavljen licencijom

– Lupinova izjava

– Smjernice iz 2004. o sporazumima o transferu tehnologije i Uredba br. 772/2004 o primjeni članka [101. stavka 3. UFEU-a] na kategorije sporazuma o prijenosu tehnologije

– Međuzaključak

iv) Namjera stranaka (četvrti žalbeni razlog)

– Uzimanje u obzir namjere stranaka

– Primjena načela koja se odnose na izvođenje dokazâ

– Vjerodostojnost dokaza s obzirom na datum njihova izvođenja

– Dokazna vrijednost naknadnih izjava

– Međuzaključak

v) Uzimanje u obzir pozitivnih učinaka licencije na tržišno natjecanje (peti žalbeni razlog)

vi) Sporazum o ustupanju i licenciji Krka (šesti žalbeni razlog)

3) Zaključak o cilju sporazumâ Krka

b) Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak (sedmi žalbeni razlog)

1) Analiza učinaka sporazumâ Krka u spornoj odluci i pobijanoj presudi

i) Sporna odluka

ii) Pobijana presuda

2) Žalbeni razlog koji se odnosi na učinke sporazumâ Krka

i) Analiza hipotetske situacije

ii) Trenutak u kojem se provodi analiza hipotetske situacije

iii) Nerelevantnost razlikovanja provedenih i neprovedenih sporazuma

3) Zaključak o učincima sporazumâ Krka

c) Zaključak o postojanju povrede na temelju članka 101. stavka 1. UFEU-a u pogledu sporazuma Krka

2. Članak 102. UFEU‑a

a) Utvrđenja koja se odnose na članak 102. UFEU-a u spornoj odluci i pobijanoj presudi

1) Sporna odluka

2) Pobijana presuda

b) Žalbeni razlozi koji se odnose na članak 102. UFEU-a

1) Mjesto cijene prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta gotovih proizvoda (osmi žalbeni razlog)

i) Čimbenici povezani s cijenama prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta (prvi i drugi dio osmog žalbenog razloga)

ii) Neupućenost u cijene liječnika koji izdaju recepte (treći i četvrti dio osmog žalbenog razloga)

iii) Tržišno natjecanje koje izvršavaju generičke verzije perindoprila (peti i šesti dio osmog žalbenog razloga)

iv) Međuzaključak

2) Uzimanje u obzir terapijske zamjenjivosti prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta gotovih proizvoda (deveti žalbeni razlog)

i) Uloga terapijske zamjenjivosti prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta gotovih proizvoda (prvi dio devetog žalbenog razloga)

ii) Uzimanje u obzir ili analiza određenog broja dokaza (drugi, treći, četvrti, peti i šesti dio devetog žalbenog razloga)

iii) Međuzaključak

3) Nedopuštenost određenih priloga podnesenih u prvostupanjskom postupku (deseti žalbeni razlog)

4) Mjerodavno tržište tehnologije (jedanaesti žalbeni razlog)

c) Zaključak o žalbenim razlozima koji se odnose na članak 102. UFEU-a

B. Tužba pred Općim sudom

V. Troškovi

VI. Zaključak









I. Uvod

1. Kao i usporedni predmet Servier/Komisija (C-201/19 P), u kojem danas također iznosim svoje mišljenje, ovaj predmet na tragu je predmeta Generics (UK) i dr.( ) i Lundbeck/Komisija( ), u kojima je Sud utvrdio kriterije na temelju kojih se sporazum o nagodbi u sporu između nositelja farmaceutskog patenta i proizvođača generičkih lijekova protivi pravu Unije u području tržišnog natjecanja.

2. Ovaj predmet, predmet Servier/Komisija i sedam drugih žalbi koje čine tu skupinu od devet žalbi podnesenih protiv osam presuda Općeg suda( ) odnose se na nekoliko sporazuma o nagodbi u sporovima o patentima koje je Servier, proizvođač izvornih lijekova, sklopio s proizvođačima generičkih lijekova.

3. Kao u predmetima Generics (UK) i dr. i Lundbeck/Komisija, ti su sporazumi sklopljeni u situaciji u kojoj je patent na aktivnu tvar predmetnog lijeka, u ovom slučaju perindopril, već postao dostupan javnosti, dok je Servier još držao takozvane „sekundarne” patente za određene postupke proizvodnje tog lijeka.

4. Sporni sporazumi u biti su doveli do toga da se proizvođači generičkih lijekova, koji su željeli ući na tržište s generičkim verzijama navedenog lijeka, obvežu da će odgoditi svoj ulazak u zamjenu za to da Servier prenese vrijednost.

5. Komisija je u spornoj odluci( ) smatrala, s jedne strane, da predmetni sporazumi koje je Servier sklopio s društvima Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka i Lupin predstavljaju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj i učinak i stoga povrede članka 101. UFEU-a.

6. S druge strane, smatrala je da je njihovo sklapanje, zajedno s drugim postupanjima kao što je stjecanje tehnologija za proizvodnju aktivnog farmaceutskog sastojka (AFS) perindoprila, dio Servierove strategije da se odgodi ulazak proizvođačâ generičkog perindoprila na tržište tog lijeka, na kojem je Servier imao vladajući položaj. Slijedom toga, Komisija je sankcionirala to ponašanje kao zlouporabu vladajućeg položaja na temelju članka 102. UFEU-a.

7. U pobijanoj presudi i u drugim presudama u skupini predmeta o kojoj je riječ, Opći sud potvrdio je Komisijinu analizu u pogledu toga da četiri sporazuma koje je Servier sklopio s društvima Niche/Unichem, Matrix, Teva i Lupin predstavljaju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. U predmetu Servier/Komisija Servier pobija ta utvrđenja Općeg suda, kao što to čine i ti proizvođači generičkih proizvoda u svojim žalbama podnesenima protiv presuda Općeg suda koje se odnose na njih.

8. Suprotno tomu, Opći sud poništio je spornu odluku u dijelu u kojem se odnosi na kvalifikaciju sporazuma koje je Servier sklopio s Krkom kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj i učinak, kao i u dijelu u kojem se odnosi na utvrđenje Servierove zlouporabe vladajućeg položaja, zbog toga što je Komisija počinila pogreške prilikom utvrđivanja mjerodavnog tržišta.

9. Komisija u ovom predmetu i u predmetu Komisija/Krka (C-151/19 P) dovodi u pitanje ta poništenja. U tim se predmetima postavljaju nova pitanja u pogledu kvalifikacije sporazuma o licenciji, koji je sklopljen istodobno sa sporazumom o nagodbi u patentnom sporu, kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, kvalifikacije takvog skupa sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na učinak te utvrđivanja mjerodavnog tržišta u farmaceutskom sektoru.

II. Okolnosti spora

A. Činjenice

10. Opći sud iznio je okolnosti spora u točkama 1. do 73. pobijane presude te ih se za potrebe ovog žalbenog postupka može sažeti na sljedeći način.

1. Subjekti na koje se odnosi ovaj predmet

11. Grupa Servier, koju među ostalim čine Servier SAS, njezino društvo majka sa sjedištem u Francuskoj, Laboratoires Servier SAS i Servier Laboratories Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: Servier), uključuje farmaceutska društva na svjetskoj razini. Laboratoires Servier francusko je farmaceutsko društvo koje se bavi razvojem izvornih lijekova, osobito za liječenje kardiovaskularnih bolesti( ). Biogaran je društvo kći u stopostotnom vlasništvu društva Laboratoires Servier koje proizvodi generičke lijekove( ).

12. Farmaceutska grupa Krka, koja je registrirana u Sloveniji i koja se bavi razvojem, proizvodnjom i komercijalizacijom generičkih proizvoda, uključuje društvo majku, Krka Tovarna Zdravil d.d., te nekoliko društava kćeri u Sloveniji i drugim zemljama (u daljnjem tekstu: Krka)( ).

2. Predmetni proizvod i patenti

a) Servierov perindopril

13. Servier je razvio perindopril, lijek koji se upotrebljava u kardiovaskularnoj medicini, najprije namijenjen liječenju hipertenzije i zatajenja srca. AFS perindoprila jest u obliku soli. Prvotno korištena sol bila je erbumin (ili terc-butilamin) koja je u kristalnom obliku zbog postupka koji Servier primjenjuje za njegovu sintezu( ).

14. Patent EP0049658 koji se odnosi na molekulu perindoprila podnesen je 29. rujna 1981. Europskom patentnom uredu (EPO). Taj je patent trebao isteći 29. rujna 2001., ali je njegova zaštita u više država članica Europske unije, među kojima i u Ujedinjenoj Kraljevini, produljena do 22. lipnja 2003.( ). U Francuskoj je zaštita navedenog patenta produljena do 22. ožujka 2005., a u Italiji do 13. veljače 2009.( ). Odobrenje za stavljanje lijeka u promet (OSP) za perindopril erbumin u obliku tableta (2 i 4 mg) za liječenje arterijske hipertenzije dodijeljeno je između 1988. i 1989. u Europi( ).

15. Nakon podnošenja patenta za molekulu, Servier je EPO-u podnio nekoliko patenata za postupak koji se odnose na proizvodnju perindoprila. Ovaj postupak odnosi se, među ostalim, na patente EP0308339, EP0308340 i EP0308341 (u daljnjem tekstu, redom, patent 339, patent 340 i patent 341), koji su podneseni 1988. i trebali su isteći 2008., te, prije svega, na patent EP1296947 (takozvani „patent alfa”, u daljnjem tekstu: patent 947), koji je podnesen 2001. Patent 947 obuhvaćao je alfa‑kristalni oblik perindoprila erbumina i načine njegove proizvodnje te je dodijeljen 4. veljače 2004.( ).

16. Servier je također podnio prijave nacionalnih patenata u više država članica, primjerice u Bugarskoj, Češkoj Republici, Estoniji, Mađarskoj, Poljskoj i Slovačkoj. Tako su patenti priznati 16. svibnja 2006. u Bugarskoj, 17. kolovoza 2006. u Mađarskoj, 23. siječnja 2007. u Češkoj Republici, 23. travnja 2007. u Slovačkoj i 24. ožujka 2010. u Poljskoj. Ti su patenti u biti odgovarali patentima koji su podneseni EPO-u( ).

17. Od 2002. Servier je razvijao perindopril druge generacije, proizveden od nove soli, arginina, za koji je 17. veljače 2003. podnio prijavu za patent (EP1354873B). Taj je patent priznat 17. srpnja 2004., a datum isteka utvrđen je na 17. veljače 2023. Uvođenje perindoprila arginina na tržišta Unije započelo je 2006. Taj je proizvod bioekvivalentna generička verzija proizvoda prve generacije, ali se prodaje u različitim dozama zbog različite molekularne mase nove soli( ). Za perindopril arginin izdan je 2004. OSP u Francuskoj, a zatim je u postupku uzajamnog priznavanja odobren i u drugim državama članicama( ).

b) Krkin Perindopril

18. Krka je 2003. započela vlastiti razvoj perindoprila. Tijekom razdoblja od 2005. do 2006., izdani su joj OSP-ovi za nekoliko tržišta Unije te je pustila perindopril u prodaju u nekoliko država članica središnje i istočne Europe, među kojima su Poljska i Mađarska. Tijekom tog razdoblja, sama ili u suradnji s drugim društvima, pripremala je i njegovo stavljanje na tržište u drugim državama članicama, među kojima su Francuska, Ujedinjena Kraljevina i Nizozemska( ).

3. Sporovi koji se odnose na perindopril i puštanje u prodaju generičkih verzija

19. Između 2003. i 2009., Servier je bio stranka u nizu sporova koji su se odnosili na perindopril te koji su se vodili pred EPO-om i nacionalnim sudovima. Uglavnom je bila riječ o zahtjevima za izdavanje sudskog naloga i postupcima u pogledu patenta 947, koji su pokrenuti u različitim državama članicama između Serviera i niza proizvođača generičkih proizvoda koji su pripremali puštanje u prodaju generičke verzije perindoprila( ).

a) Sporovi pred EPO-om

20. Prije svega, deset proizvođača generičkih lijekova, među kojima Krka, podnijeli su 2004. EPO-u prigovor protiv patenta 947 kako bi ga se u potpunosti opozvalo, pozivajući se na razloge koji se temelje na manjku novosti i inventivne razine te na nedovoljno obrazloženom izumu( ).

21. EPO-ov odjel za prigovore potvrdio je 27. srpnja 2006. valjanost patenta 947, nakon manjih izmjena Servierovih prvotnih zahtjeva (u daljnjem tekstu: EPO-ova odluka od 27. srpnja 2006.). Devet društava podnijelo je pritužbu protiv te odluke, ali su Krka i Lupin povukli svoje pritužbe 11. siječnja, odnosno 5. veljače 2007., nakon svojih sporazuma sa Servierom. Odlukom od 6. svibnja 2009., EPO-ovo tehničko vijeće za pritužbe poništilo je EPO-ovu odluku od 27. srpnja 2006. te je opozvalo patent 947 (u daljnjem tekstu: EPO-ova odluka od 6. svibnja 2009). Prijedlog za ponavljanje postupka koji je Servier podnio protiv te odluke odbijen je 19. ožujka 2010.( ).

b) Sporovi pred nacionalnim sudovima

22. Proizvođači generičkih lijekova također su osporavali valjanost patenta 947 pred sudovima određenih država članica, a Servier je podnio zahtjeve za izdavanje privremenog sudskog naloga od kojih su neki prihvaćeni( ). Međutim, većina tih sporova završila je prije donošenja konačne odluke o valjanosti patenta 947 zbog sporazuma o nagodbi koje su sklopili Servier i proizvođači generičkih lijekova.

23. Međutim, dva spora između Serviera i Apotexa, jedinog proizvođača generičkih lijekova koji je stranka u sporu sa Servierom u Ujedinjenoj Kraljevini s kojim Servier nije sklopio sporazum o nagodbi, nisu se prekinuli i zatim su doveli do proglašenja patenta 947 nevaljanim.

24. Stoga je Servier, s jedne strane, 1. kolovoza 2006. pred sudom u Ujedinjenoj Kraljevini podnio tužbu zbog povrede patenta 947 protiv društva Apotex, koje je stavilo generičku verziju perindoprila na tržište u Ujedinjenoj Kraljevini „uz rizik” i protiv kojeg je 8. kolovoza 2006. izdan privremeni sudski nalog. Međutim, nakon protutužbe za poništenje navedenog patenta koju je podnio Apotex, patent 947 proglašen je nevaljanim 6. srpnja 2007., ukinut je sudski nalog i Apotex je ušao na tržište s generičkim perindoprilom, čime se tržište u Ujedinjenoj Kraljevini otvorilo generičkim lijekovima. Odluka o proglašenju nevaljanosti patenta 947 potvrđena je 9. svibnja 2008. u žalbenom postupku( ).

25. S druge strane, Katwijk Farma, društvo kći Apotexa, podnio je 13. studenoga 2007. nizozemskom sudu zahtjev za poništenje nizozemskog dijela patenta 947 te je 13. prosinca 2007. pustio u prodaju svoj generički perindopril, dok je Servierov zahtjev za izdavanje privremenog sudskog naloga odbijen. Nizozemski je sud 11. lipnja 2008. poništio patent 947 u Nizozemskoj u okviru istodobne tužbe koju je podnio Pharmachemie, Tevino društvo kći( ).

26. Od svibnja 2008., Sandoz, drugi proizvođač generičkih lijekova, pustio je svoj generički perindopril u prodaju u nekoliko država članica( ).

4. Sporovi i sporazumi između Serviera i Krke

27. Između 2005. i 2007., Servier je sklopio sporazume o nagodbi s proizvođačima generičkih lijekova Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka i Lupin. Ova se žalba odnosi na sporazume koje su sklopili Servier i Krka.

28. Servier je 30. svibnja 2006. u Mađarskoj podnio zahtjev za izdavanje privremenog sudskog naloga da se zabrani komercijalizacija generičke verzije perindoprila koji stavlja na tržište Krka, zbog povrede patenta 947. Taj je zahtjev odbijen 13. listopada 2006.( ).

29. U Ujedinjenoj Kraljevini Servier je 28. srpnja 2006. protiv Krke podnio tužbu zbog povrede patenta 340. Također je 2. kolovoza 2006. protiv Krke podnio tužbu zbog povrede patenta 947, kao i zahtjev za izdavanje privremenog sudskog naloga. Krka je 1. rujna 2006. podnijela protutužbu za poništenje patenta 947 i zahtjev za skraćeni postupak (motion of summary judgment). Krka je 8. rujna 2006. podnijela drugu protutužbu za poništenje patenta 340.

30. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Visoki Sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud, Ujedinjena Kraljevina) prihvatio je 3. listopada 2006. Servierov zahtjev za izdavanje privremenog sudskog naloga te je odbio zahtjev za skraćeni postupak (motion of summary judgment) koji je Krka podnijela 1. rujna 2006. u svrhu proglašenja patenta 947 nevaljanim, pri čemu je naložio da se provede postupak o meritumu. Postupak u tijeku obustavljen je 1. prosinca 2006. slijedom nagodbe koju su sklopile stranke te je ukinut privremeni sudski nalog( ).

31. Servier i Krka potpisali su 27. listopada 2006. sporazum o nagodbi (u daljnjem tekstu: sporazum o nagodbi Krka) i sporazum o licenciji (u daljnjem tekstu: sporazum o licenciji Krka) koji je dopunjen dodatkom sklopljenim 2. studenoga 2006. Štoviše, te su stranke 5. siječnja 2007. sklopile sporazum o ustupanju i licenciji (u daljnjem tekstu: sporazum o ustupanju i licenciji Krka) (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: sporazumi Krka).

32. U sporazumu o nagodbi Krka bilo je predviđeno da patent 947 također obuhvaća odgovarajuće nacionalne patente. Na temelju tog sporazuma o nagodbi, na snazi do isteka ili opoziva patenta 947 ili 340, Krka se obvezala da će odustati od svih postojećih postupaka protiv patenta 947 u svijetu i protiv patenta 340 u Ujedinjenoj Kraljevini te da u budućnosti nijedan od tih patenata neće osporavati nigdje u svijetu. Usto, Krki i njezinim društvima kćerima nije bilo odobreno pustiti u prodaju ili komercijalizirati generičku verziju perindoprila kojom se povređuje patent 947 tijekom trajanja valjanosti potonjeg patenta i u zemlji u kojoj je već bio valjan, osim uz izričito odobrenje Serviera. Jednako tako, Krka nije smjela nijednoj trećoj osobi isporučiti generičku verziju perindoprila kojom se povređuje patent 947, osim uz izričito odobrenje Serviera. Zauzvrat, Servier je bio dužan odustati od postupaka koji su se u svijetu vodili protiv Krke na temelju povreda patenata 947 i 340, uključujući njegove zahtjeve za izdavanje privremenog sudskog naloga( ).

33. Na temelju sporazuma o licenciji Krka, sklopljenog na trajanje koje odgovara valjanosti patenta 947, Servier je Krki ustupio „isključivu” i neopozivu licenciju za patent 947 u svrhu upotrebe, proizvodnje, prodaje, ponude na prodaju, oglašavanja i uvoza vlastitih proizvoda koji sadržavaju alfa-kristalni oblik erbumina u Češkoj Republici, Latviji, Litvi, Mađarskoj, Poljskoj, Sloveniji i Slovačkoj.

34. U zamjenu za licenciju, Krka je bila dužna Servieru isplatiti naknadu od 3 % neto iznosa njezine prodaje na svim tim državnim područjima. Servieru je bilo odobreno da u tim istim državama izravno ili neizravno (odnosno za jedno od svojih društava kćeri ili za samo jednu treću osobu po zemlji) upotrebljava patent 947( ).

35. U trenutku sklapanja sporazumâ, Servieru još nisu bili odobreni nacionalni ekvivalenti patenta 947 na nekim od tih sedam tržišta dok je Krka na njima već komercijalizirala svoj proizvod( ).

36. Na temelju sporazuma o ustupanju i licenciji Krka, Krka je prenijela dvije patentne prijave na Servier, jednu za postupak sinteze perindoprila (WO 2005 113500) i drugu za pripremu pripravaka na bazi perindoprila (WO 2005 094793). Tehnologija zaštićena tim patentnim prijavama upotrebljavala se u proizvodnji perindoprila Krke. Krka se obvezala da neće osporavati valjanost patenata priznatih na temelju predmetnih prijava. U zamjenu za to ustupanje, Servier je Krki isplatio iznos od 15 milijuna eura za svaku od predmetnih prijava. Servier je Krki također ustupio neisključivu, neopozivu, neustupivu licenciju oslobođenu naknada, bez prava na ustupanje podlicencija (osim svojim društvima kćerima), za prijave ili patente koji iz njih proizlaze, pri čemu ta licencija nije ograničena vremenski, prostorno ili u pogledu mogućih upotreba( ).

B. Sporna odluka

37. Komisija je u spornoj odluci, donesenoj 9. srpnja 2014.( ), smatrala da je Servier povrijedio, s jedne strane, članak 101. UFEU‑a time što je sudjelovao u četiri sporazuma o nagodbi u pogledu patenata u zamjenu za plaćanje za odgodu ulaska na tržište s društvima Niche/Unichem, Matrix, Teva i Lupin te u tri sporazuma s Krkom, koji predstavljaju jedinstvenu i trajnu povredu.

38. S druge strane, Komisija je smatrala da je Servier povrijedio članak 102. UFEU-a time što je osobito na temelju stjecanja tehnologije i tih sporazuma o nagodbi osmislio i provodio strategiju isključenja koja obuhvaća tržište pripravaka na bazi perindoprila u Francuskoj, Nizozemskoj, Poljskoj i Ujedinjenoj Kraljevini te tržište tehnologije AFS‑a perindoprila( ).

39. Komisija je smatrala da su Servier i Krka povrijedili članak 101. UFEU-a u 18 do 20 država članica( ) u kojima se Krka, na temelju sporazuma o nagodbi Krka, obvezala da više neće konkurirati Servieru svojim postojećim proizvodima u zamjenu za licenciju u ostalih sedam država članica. Stoga je cilj tih sporazuma bila podjela i dodjela tržišta Unije između tih dvaju subjekata. Komisija je utvrdila i da su sporazumi Krka predstavljali ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak te je u tom pogledu ispitala učinke navedenih sporazuma na tržišta u Francuskoj, Nizozemskoj i Ujedinjenoj Kraljevini( ). Komisija nije utvrdila povredu u sedam država članica za koje je dodijeljena licencija( ).

40. Štoviše, Komisija je smatrala da su Servier i Krka povrijedili članak 101. UFEU-a zbog toga što je Krka prestala konkurirati kao postojeći izvor tehnologije perindoprila jer je svoju tehnologiju prenijela Servieru u zamjenu za plaćanje ukupnog iznosa od 30 milijuna eura( ).

41. Komisija je Servieru izrekla novčane kazne za te povrede članaka 101. i 102. UFEU-a( ).

C. Pobijana presuda

42. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 21. rujna 2014. Servier je pokrenuo postupak protiv sporne odluke. Servierove zahtjeve pred Općim podupirao je European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (u daljnjem tekstu: EFPIA).

43. Opći sud, odlučujući u proširenom sastavu vijeća, u pobijanoj je presudi, kao prvo, poništio i. članak 4. sporne odluke (u kojoj se utvrdila Servierova povreda članka 101. na temelju sporazumâ s Krkom), ii. članak 6. sporne odluke (u kojem se utvrdila Servierova povreda članka 102. UFEU-a) te iii. članak 7. stavak 4. točku (b) i članak 7. stavak 6. sporne odluke (u kojem su se Servieru izrekle novčane kazne za te dvije povrede).

44. Kao drugo, Opći sud iv. smanjio je iznos novčane kazne koja je u članku 7. stavku 2. točki (b) navedene odluke izrečena Servieru zbog sporazuma s Matrixom, koji se navodi u članku 2. sporne odluke. Kao treće, v. odbio je tužbu u preostalom dijelu te je, kao četvrto, vi. i vii. naložio Servieru, Komisiji i EFPIA-i snošenje vlastitih troškova.

III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

45. Podneskom od 22. veljače 2019. Komisija je podnijela žalbu protiv pobijane presude.

46. Usporedo s time, Komisija je podnijela i žalbu protiv presude Općeg suda u predmetu Krka/Komisija, dok su Servier i ostali adresati sporne odluke koji nisu uspjeli u postupku pred Općim sudom podnijeli žalbe protiv odbijanja njihovih tužbi protiv navedene odluke( ).

47. Aktom od 22. svibnja 2019. Ujedinjena Kraljevina zatražila je intervenciju u potporu Komisijinu zahtjevu. Intervencija je dopuštena odlukom predsjednika Suda od 16. lipnja 2019.

48. Komisija od Suda zahtijeva da:

– ukine točke 1., 2. i 3. pobijane presude kojima se poništavaju i. članak 4. sporne odluke u dijelu u kojem se njime utvrđuje Servierovo sudjelovanje u sporazumima koje je Servier sklopio s društvom Krka, ii. članak 7. stavak 4. točka (b) sporne odluke kojim se određuje novčana kazna izrečena Servieru zbog sklapanja tih sporazuma, iii. članak 6. sporne odluke, kojim se utvrđuje Servierova povreda članka 102. UFEU-a i iv. članak 7. stavak 6. sporne odluke, kojim se određuje iznos novčane kazne izrečene Servieru s obzirom na tu povredu;

– ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem se njome prilozi A 286 i A 287 tužbi te prilog C 29 replici proglašavaju dopuštenima (točke 1461., 1462. i 1463. te presude);

– donese konačnu odluku o tužbi za poništenje sporne odluke koju je podnio Servier, da odbije Servierov zahtjev za poništenje članka 4., članka 7. stavka 4. točke (b), članka 6. i članka 7. stavka 6. sporne odluke te da prihvati Komisijin zahtjev da priloge A 286 i A 287 tužbi pred Općim sudom i prilog C 29 replici pred Sudom proglasi nedopuštenima (točke 1461. do 1463. pobijane presude);

– naloži Servieru snošenje svih troškova žalbenog postupka.

49. Ujedinjena Kraljevina od Suda zahtijeva da

– prihvati Komisijine zahtjeve.

50. Servier od Suda zahtijeva da

– odbije žalbu u cijelosti i

– naloži Komisiji snošenje troškova.

51. EFPIA od Suda zahtijeva da

– odbije žalbu i

– naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog i prvostupanjskog postupka.

52. Opći sud pozvao je 13. rujna 2021. stranke da podnesu očitovanja o presudi Generics (UK) i dr. i o presudama iz skupine Lundbeck/Komisija( ).

53. Na zajedničkoj raspravi održanoj 20. i 21. listopada 2021. saslušana su usmena očitovanja stranaka u devet žalbi koje su podnesene protiv osam presuda Općeg suda u pogledu sporne odluke, kao i njihovi odgovori na pitanja Suda.

IV. Ocjena

A. O žalbi

54. U potporu svojoj žalbi, Komisija iznosi 11 žalbenih razloga, od kojih se prvih sedam odnosi na razmatranja Općeg suda u pogledu ocjene sporazumâ Krka s obzirom na članak 101. UFEU-a (odjeljak 1.), dok se zadnja četiri odnose na razmatranja Općeg suda u pogledu utvrđivanja mjerodavnog tržišta za potrebe primjene članka 102. UFEU-a (odjeljak 2.)( ).

1. Članak 101. UFEU‑a

55. Komisija u prvom, drugom, trećem, četvrtom, petom i šestom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je smatrao da sporazumi Krka ne predstavljaju ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (odjeljak (a)). Komisija u sedmom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i time što je smatrao da Komisija nije utvrdila ni da ti sporazumi predstavljaju ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak (odjeljak (b)).

a) Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (prvi, drugi, treći, četvrti, peti i šesti žalbeni razlog)

56. Prije ispitivanja Komisijinih žalbenih razloga koji se odnose na analizu Općeg suda u pogledu protutržišnog cilja sporazumâ Krka (pododjeljak 2.), korisno je sažeti način na koji je taj cilj analizirala Komisija u spornoj odluci i Opći sud u pobijanoj presudi (pododjeljak 1.).

1) Analiza cilja sporazumâ Krka u spornoj odluci i pobijanoj presudi

i) Sporna odluka

57. Komisija je u odjeljku 5.5. (uvodne izjave 1670. do 1812. sporne odluke) ispitala tri sporazuma koje su sklopili Servier i Krka te je smatrala da oni predstavljaju jedinstvenu i trajnu radnju čiji je cilj ograničiti tržišno natjecanje podjelom tržišta perindoprila u Uniji između ta dva subjekta( ).

58. Prema Komisijinu mišljenju, s jedne strane, cilj sporazuma o nagodbi Krka i sporazuma o licenciji Krka bio je podjela i dodjela tržištâ Unije između Serviera i Krke na sljedeći način: Krki se sporazumom o licenciji Krka dopustilo da nastavi komercijalizirati ili puštati u prodaju generički perindopril u okviru stvarnog duopola sa Servierom u sedam država članica u kojima su se nalazila Krkina glavna tržišta. To je odobrenje bila naknada za Krkinu obvezu, na temelju sporazuma o nagodbi Krka, da neće konkurirati Servieru na preostalih 18 do 20 tržišta Unije( ). Stoga je Komisija smatrala da sporazum o licenciji predstavlja Servierov poticaj da Krka prihvati ograničenja dogovorena u sporazumu o nagodbi( ).

59. S druge strane, Komisija je utvrdila da je sporazum o ustupanju i licenciji Krka, koji je sklopljen dva mjeseca nakon sporazuma o nagodbi i licenciji Krka, omogućio jačanje Servierova i Krkina konkurentskog položaja koji proizlazi iz podjele tržišta uspostavljene svim tim sporazumima, time što se Krku spriječilo da svoju konkurentnu tehnologiju za proizvodnju perindoprila ustupi drugim proizvođačima generičkih lijekova. Budući da isplata iznosa od 30 milijuna eura u okviru tog sporazuma nije bila povezana s prihodima koje je Servier očekivao ili ostvario komercijalnim iskorištavanjem tehnologije koju mu je ustupila Krka, Komisija je to plaćanje analizirala kao podjelu rente stvorene podjelom tržištâ između Serviera i Krke( ).

ii) Pobijana presuda

60. Kao prvo, u točkama 255. do 274. pobijane presude Opći sud naveo je uvjete u kojima je smatrao da uvođenje klauzula o neosporavanju patenta i o zabrani komercijalizacije generičkih proizvoda u sporazume o nagodbi u sporovima o patentima narušava tržišno natjecanje. Prema mišljenju Općeg suda, to je slučaj ako se uvođenje takvih klauzula u takav sporazum ne temelji na tome da strane priznaju valjanost patenta i da predmetni generički proizvodi predstavljaju povredu, nego na tome da nositelj patenta izvršava znatno i neopravdano plaćanje za odgodu ulaska na tržište u korist proizvođača generičkih lijekova, čime ga potiče da pristane da se na njega primijene navedene klauzule. Opći sud utvrdio je (točka 271. pobijane presude) da u slučaju takvog poticanja predmetne sporazume treba smatrati sporazumima o isključenju s tržišta, u kojima sudionici koji ostaju nadoknađuju štetu onima koji izlaze.

61. Kao drugo, u točkama 797. do 810. pobijane presude Opći sud objasnio je da, ako je standardni trgovački sporazum povezan sa sporazumom o nagodbi u sporu o patentima, koji sadržava klauzule o neosporavanju patenta i o zabrani komercijalizacije, takvu ugovorna konstrukcija treba kvalificirati kao protutržišnu ako vrijednost koju je nositelj patenta prenio proizvođaču generičkih lijekova na temelju trgovačkog sporazuma prelazi vrijednost robe koju je ustupio u okviru tog sporazuma. Drugim riječima, takvu ugovornu konstrukciju treba kvalificirati kao protutržišnu ako standardni trgovački sporazum povezan sa sporazumom o nagodbi zapravo služi za prikrivanje prijenosa vrijednosti s nositelja patenta na proizvođača generičkih lijekova, koji je u zamjenu samo obvezan ne konkurirati na tržištu.

62. Kao treće, u točkama 943. do 1032. pobijane presude, u okviru svojeg ispitivanja devetog tužbenog razloga koji je Servier istaknuo u prvostupanjskom postupku i koji se temeljio na nepostojanju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj u pogledu sporazumâ Krka, Opći sud ocijenio je slučaj povezanosti sporazuma o nagodbi i sporazuma o licenciji, koja postoji u ovom slučaju između sporazuma o nagodbi i licenciji Krka.

63. Prema mišljenju Općeg suda, u takvom slučaju nisu valjana razmatranja sažeta u točki 61. ovog mišljenja, koja se odnose na povezanost sporazuma o nagodbi i standardnog trgovačkog sporazuma. To proizlazi iz toga što je povezanost sporazuma o nagodbi sa sporazumom o licenciji prikladno sredstvo za okončanje spora jer se time omogućuje ulazak proizvođača generičkih proizvoda na tržište i prihvaćanje zahtjevâ dviju stranaka. Štoviše, postojanje klauzula o zabrani komercijalizacije i o neosporavanju patenta u sporazumu o nagodbi legitimno je samo ako se taj sporazum temelji na tome da strane priznaju valjanost patenta. Međutim, sporazum o licenciji, koji ima smisla samo ako se licencija stvarno upotrebljava, temelji se upravo na tome da strane priznaju valjanost patenta (točke 943. do 947. pobijane presude).

64. Stoga, kako bi se utvrdilo da sporazum o licenciji povezan sa sporazumom o nagodbi stvarno služi za prikrivanje plaćanja za odgodu ulaska na tržište nositelja patenta u korist proizvođača generičkih lijekova, Komisija treba dokazati da je naknada koju navedeno društvo plaća navedenom nositelju u okviru tog sporazuma o licenciji neuobičajeno niska (točke 948. i 952. pobijane presude).

65. Štoviše, protutržišni cilj klauzula o zabrani komercijalizacije i o neosporavanju patenta iz sporazuma o nagodbi umanjen je pozitivnim učinkom sporazuma o licenciji na tržišno natjecanje, kojim se daje prednost ulasku generičkih lijekova na tržište (točke 953. do 956. pobijane presude).

66. Slijedom toga, ako postoji stvarni spor između dotičnih stranaka pred sudom i sporazum o licenciji koji je izravno povezan s nagodbom u tom sporu, povezanost tog sporazuma i sporazuma o nagodbi nije ozbiljna indicija da postoji plaćanje za odgodu ulaska na tržište. U takvom slučaju Komisija na temelju drugih indicija treba dokazati da sporazum o licenciji nije transakcija izvršena u normalnim tržišnim uvjetima te da se njime tako prikriva plaćanje za odgodu ulaska na tržište, tako da ugovornu cjelinu treba kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (točka 963. pobijane presude).

67. S obzirom na te kriterije, u točkama 964. do 1032. pobijane presude Opći sud ispitao je sporazume o nagodbi i licenciji Krka, pri čemu je naposljetku došao do zaključka da Komisija nije dokazala da su ti sporazumi imali protutržišni cilj. To je utvrđenje Opći sud u biti temeljio na sljedećim razmatranjima:

– Sporovi o patentima u tijeku bili su stvarni i nefiktivni te su sporazum o nagodbi Krka i sporazum o licenciji Krka bili povezani s tim sporovima (točke 965. do 969. pobijane presude).

– U trenutku sklapanja navedenih sporazuma, stranke su bile uvjerene da je patent 947 valjan, osobito zbog EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006( ). Činjenica da je Krka nastavila osporavati taj patent pred sudom i komercijalizirati svoj proizvod nakon donošenja navedene odluke ne upućuje na suprotno. Time je Krka, iako je bila uvjerena da je patent valjan, samo željela ojačati svoj položaj u pregovorima sa Servierom u svrhu sklapanja sporazuma o nagodbi. Krkin naknadni odgovor na Komisijin zahtjev za pružanje informacija potvrđuje to tumačenje (točke 970., 971., 999., 1000., 1010., 1011. i 1026. do 1028. pobijane presude).

– Iznos naknade koji Krka duguje Servieru u okviru sporazuma o licenciji nije bio neuobičajeno nizak i Komisija nije dokazala da taj sporazum nije transakcija izvršena u normalnim tržišnim uvjetima Stoga Komisija nije utvrdila postojanje plaćanja za odgodu ulaska na tržište koje predstavlja poticanje (točke 975. do 984. pobijane presude).

– Uvođenje duopola između Serviera i Krke na sedam tržišta obuhvaćenih sporazumom o licenciji Krka nije proizašlo iz tog sporazuma, nego iz Servierovih i Krkinih kasnijih odabira, koji se nisu mogli predvidjeti u trenutku sklapanja navedenog sporazuma (točke 987. do 991. pobijane presude).

– Nije postojala stroga podjela tržišta između Serviera i Krke jer je Servieru bilo dopušteno da ostane aktivan na sedam tržišta obuhvaćenih licencijom (točke 1003. do 1006. pobijane presude).

– Sporazum o licenciji Krka imao je povoljan učinak na tržišno natjecanje na tih sedam tržišta, iako nacionalni ekvivalenti patenta 947 još nisu bili odobreni na nekima od navedenih tržišta, tako da Krka nije trebala licenciju da bi ušla na ta tržišta ili se zadržala na njima. Međutim, licencija je imala povoljan učinak za Krku da izbjegne kasniji rizik od sudskog spora u slučaju da se Servieru u budućnosti odobre patenti na tim tržištima (točke 1007. do 1009. i 1027. pobijane presude).

– Dokazi u pisanom obliku koji su tada postojali i koje je Komisija iznijela kako bi utvrdila da Krka nije vjerovala da je patent 947 valjan te da je Servier provodio strategiju isključivanja generičkih proizvoda, nepotpuni su, nejasni i neuvjerljivi ili im proturječi Krkin naknadni odgovor na Komisijin zahtjev za pružanje informacija (točke 1010. do 1025. pobijane presude).

68. Naposljetku, kao četvrto, u točkama 1041. do 1060. pobijane presude Opći sud smatrao je da je pogrešno i to što se sporazum o ustupanju i licenciji Krka kvalificirao kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj jer se ta kvalifikacija temelji na pogrešnoj pretpostavci podjele tržištâ koja je uspostavljena sporazumima o nagodbi i licenciji Krka.

2) Žalbeni razlozi koji se odnose na cilj sporazumâ Krka

69. Prema Komisijinu mišljenju, razmatranja Općeg suda sažeta u točkama 62. do 68. ovog mišljenja sadržavaju nekoliko pogrešaka koje se tiču prava.

70. U prvom žalbenom razlogu Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što se u okviru svoje analize cilja sporazumâ Krka oslonio na navodno Krkino priznanje valjanosti patenta 947, pri čemu nije ispitao tužbeni razlog iz prvostupanjskog postupka koji se odnosi na potencijalno tržišno natjecanje između Krke i Serviera (odjeljak i.).

71. U drugom žalbenom razlogu Komisija tvrdi da analiza Općeg suda sadržava pogreške jer je smatrao da licencija ne predstavlja poticanje Krke na to da prihvati ograničenja sporazuma o nagodbi Krka (odjeljak ii.).

72. U trećem žalbenom razlogu Komisija navodi da je Opći sud pogrešno primijenio koncept ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, osobito jer je zaključio da nije postojala podjela tržišta između Serviera i Krke zbog toga što ona nije bila „stroga”, pri čemu je iskrivio dokaze o uvjerenjima stranaka ili pak smatrao da uspostavljeni duopol proizlazi iz kasnijih odabira tih stranaka, a ne iz sporazumâ (odjeljak iii.).

73. U četvrtom žalbenom razlogu Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom svoje analize dokaza u pisanom obliku koji se odnose na namjeru stranaka (odjeljak iv.).

74. U petom žalbenom razlogu Komisija smatra da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je uzeo u obzir pozitivne učinke licencije na tržišno natjecanje (odjeljak v.).

75. U šestom žalbenom razlogu Komisija smatra da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio pogrešku koja se tiče prava time što je odbio priznati protutržišnu prirodu sporazuma o ustupanju i licenciji Krka (odjeljak vi.).

i) Konkurentski pritisak koji je Krka izvršavala na Servier (prvi žalbeni razlog)

76. U prvom žalbenom razlogu Komisija tvrdi da je Opći sud počinio nekoliko pogrešaka koje se tiču prava i iskrivio dokaze time što je nakon nedovoljnog obrazloženja zaključio da Krka u trenutku sklapanja sporazumâ Krka više nije bila izvor konkurentskog pritiska na Servier.

– Dopuštenost i predmetnost žalbenog razloga

77. Uvodno valja odbiti Servierove prigovore prema kojima je taj žalbeni razlog nedopušten i bespredmetan.

78. Kao prvo, suprotno onomu što tvrdi Servier, Komisija konkretno navodi točke pobijane presude na koje se odnose njezine kritike.

79. Kao drugo, Komisija ne traži od Suda ni da, kao što to tvrdi Servier, ponovno ocijeni činjenice. Komisija tvrdi da Opći sud nije poštovao pravila kojima se uređuje teret dokazivanja i izvođenje dokaza u pravu Unije te da je iskrivio dokaze i da njegova objašnjenja u tom pogledu nisu dovoljno obrazložena. Naime, na takve se pogreške može pozvati pred Sudom u okviru žalbe. Štoviše, Komisijine kritike odnose se na pravnu kvalifikaciju činjenica koje je ispitao Opći sud i na pravne posljedice koje je on iz toga izveo, što je također obuhvaćeno nadzorom Suda u okviru žalbe( ).

80. Kao treće, ne može se prihvatiti ni Servierova argumentacija prema kojoj je taj žalbeni razlog bespredmetan.

81. Prema Servierovu mišljenju, činjenica da Opći sud nije ispitao postojanje potencijalnog tržišnog natjecanja između Serviera i Krke ne može dovesti u pitanje zaključke iz pobijane presude o nepostojanju ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, koji se temelje na razlozima različitima od kvalifikacije Krke kao Servierova potencijalnog konkurenta.

82. Taj se Servierov prigovor odražava u razmatranju Općeg suda navedenom u točki 1234. pobijane presude, prema kojem je zbog činjenice da se utvrdilo da sporazumi Krka, na temelju analize Općeg suda, ne predstavljaju ni ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj ni ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak, postalo suvišno to da Opći sud ispita tužbeni razlog koji se odnosi na potencijalno tržišno natjecanje između Serviera i Krke.

83. Međutim, suprotno onomu na što se čini da se upućuje u navedenoj točki i suprotno onomu što tvrdi Servier, Opći sud nije odbio kvalifikaciju sporazumâ Krka kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (ni kvalifikaciju navedenih sporazuma kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na učinak( )) zbog razloga koji nisu povezani s kvalifikacijom Krke kao Servierova potencijalnog konkurenta.

84. Kao što to proizlazi iz sažetka rasuđivanja Općeg suda iz točaka 60., 63. i 67. ovog mišljenja, Opći sud oslonio se na navodno Krkino priznavanje valjanosti patenta 947 kako bi odbio kvalifikaciju sporazumâ Krka kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. U biti, Opći sud smatrao je da, suprotno onomu što je utvrdila Komisija (točka 58. ovog mišljenja), Krka nije prihvatila da ne konkurira Servieru na 18 do 20 tržišta Unije koja su obuhvaćena sporazumom o nagodbi zbog toga što joj je Servier ponudio licenciju na drugih sedam tržišta, nego zbog toga što je vjerovala da je patent 947 valjan.

85. Prema mišljenju Općeg suda, sporazum o nagodbi u sporu o patentu koji sadržava klauzule o neosporavanju patenta i o zabrani komercijalizacije treba kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj samo ako se ne temelji na tome da stranke priznaju valjanost patenta, nego na poticaju koji je nositelj patenta platio proizvođaču generičkih lijekova (točke 262. do 265. pobijane presude).

86. Slijedom toga, Krkino navodno priznavanje valjanosti patenta 947, uz to da prijenos vrijednosti u korist Krke koji predstavlja sporazum o licenciji Krka navodno nije bio poticanje( ), predstavljalo je srž rasuđivanja Općeg suda prilikom njegove analize protutržišnog cilja sporazumâ Krka (točke 970., 971., 999., 1000.,1010. do 1012. i 1026. do 1028. pobijane presude).

87. Međutim, u okviru prvog žalbenog razloga Komisija tvrdi da Opći sud nije mogao odlučiti o Krkinu priznavanju valjanosti patenta 947 a da pritom ne ispita preliminarno pitanje postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja između Krke i Serviera. Naime, Komisija je u potporu tezi prema kojoj je Krka bila Servierov potencijalni konkurent iznijela dokaze koje Opći sud nije uzeo u obzir, a koji dokazuju upravo to da Krka nije bila uvjerena da je taj patent valjan. Štoviše, Opći sud iskrivio je dokaze koje je iznijela Komisija i koje je on selektivno odabrao, a na kojima se temeljilo njegovo uvjerenje u pogledu Krkina navodnog priznavanja valjanosti navedenog patenta te je prilikom tumačenja navedenih elemenata iznio očito pogrešna alternativna objašnjenja.

88. Iz te argumentacije proizlazi da Komisija ne tvrdi samo da je Opći sud trebao ispitati jesu li Servier i Krka bili potencijalni konkurenti u trenutku sklapanja sporazumâ Krka, nego i, prije svega, da je Opći sud svoju analizu u pogledu protutržišnog cilja tih sporazuma temeljio na djelomičnoj ili čak selektivnoj ocjeni te na iskrivljavanju elemenata spisa.

89. Nema nikakve dvojbe da je takva kritika relevantna za ispitivanje osnovanosti utvrđenja Općeg suda o nepostojanju protutržišne prirode sporazumâ Krka jer bi ona, ako se pokaže osnovanom, mogla dokazati da je to utvrđenje pogrešno i dovesti do ukidanja pobijane presude( ).

90. Iz toga slijedi da treba odbiti argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji se temelji na navodnoj bespredmetnosti prvog žalbenog razloga.

– Meritum

91. Prema Komisijinu mišljenju, Opći sud počinio je pogreške koje se tiču prava time što je smatrao, osobito u točkama 970., 1026., 1028., 1154. i 1162. pobijane presude, da je Krka priznala valjanost patenta 947 i da mjere koje je poduzela nakon donošenja EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006.( ) ne dokazuju da je bila odlučna u tome da nastavi sa svojim naporima kako bi ušla na tržište unatoč toj odluci.

92. Najprije je korisno podsjetiti na to da se postojanje povrede pravila tržišnog natjecanja može pravilno ocijeniti samo ako se indicije na koje se poziva u spornoj odluci ne razmatraju odvojeno, nego zajedno, uzimajući u obzir obilježja predmetnog tržišta proizvoda( ). Opseg nadzora zakonitosti predviđenog u članku 263. UFEU-a proteže se na sve elemente Komisijinih odluka u vezi s postupcima na temelju članaka 101. i 102. UFEU-a nad kojima Opći sud provodi detaljan nadzor kako prava tako i činjenica u pogledu razloga koje navedu stranke( ).

93. Slijedom toga, valja podsjetiti na to da u pravu Unije vrijedi načelo slobodnog izvođenja dokaza i da je jedini relevantan kriterij ocjene podnesenih dokaza njihov kredibilitet( ). Kako bi ispunila svoju obvezu u pogledu tereta dokazivanja, Komisija treba prikupiti dovoljno precizne i dosljedne dokaze na kojima će se temeljiti čvrsto uvjerenje o tome da je počinjena navodna povreda( ).

94. Međutim, svaki od dokaza koje je podnijela Komisija ne mora nužno ispunjavati te kriterije u odnosu na svaki element povrede. Dovoljno je da skup indicija na koje se poziva institucija, ocijenjenih zajedno, ispunjava taj zahtjev( ). Dokazi kojima Komisija raspolaže moraju biti takvi da ih se može dopuniti zaključcima, a postojanje prakse ili protutržišnog sporazuma mora se moći zaključiti iz određenog broja podudarnosti i indicija koje, razmatrane kao cjelina i u nedostatku drugog dosljednog objašnjenja, mogu biti dokaz povrede pravila tržišnog natjecanja( ).

95. Ako se Komisija oslanja na pretpostavku da se utvrđene činjenice ne mogu objasniti drukčije nego protutržišnim ponašanjem, utvrđenje povrede ne može se prihvatiti ako predmetni poduzetnici iznesu argumentaciju koja daju drukčije značenje činjenicama koje je utvrdila Komisija i koje time omogućuju da se utvrdi drugo objašnjenje činjenica od onog koje je utvrdila Komisija( ).

96. Naposljetku, iskrivljavanje dokaza postoji kada je bez izvođenja novih dokaza ocjena postojećih dokaza očito pogrešna( ) jer je Opći sud očito prekoračio granice razumne ocjene tih dokaza( ).

97. Suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točki 1016. pobijane presude, sva ta načela, a osobito ona sažeta u točki 94. ovog mišljenja, ne primjenjuju se samo kada Komisija na temelju nepotpunih i nepovezanih dokaza treba utvrditi samo postojanje zabranjenog sporazuma ili protutržišnih kontakata. Ta su načela relevantna i u situaciji kao što je ona u ovom slučaju, u kojoj je Komisija mogla raspolagati sadržajem predmetnih sporazuma( ).

98. Točno je da u takvoj situaciji nije potrebno zaključivanjem rekonstruirati sâm sadržaj tih sporazuma. Međutim, odgovor na pitanje je li cilj tog sadržaja bila nezakonita podjela tržišta ne treba izvesti samo iz navedenog sadržaja, nego i iz konteksta sporazumâ te, ovisno o slučaju, iz namjere stranaka( ). Doista, prethodno navedena načela i dalje su u potpunosti važna za tumačenje tih elemenata konteksta.

99. Komisija je u ovom slučaju ispitala takve elemente konteksta kako bi utvrdila je li Krka bila Servierov potencijalni konkurent prije sklapanja sporazumâ Krka. Komisija je u tom pogledu u uvodnim izjavama 1680. do 1700. sporne odluke navela da je Krka uvjerljivo prvi konkurent proizvođač generičkih lijekova koji je dovodio u pitanje Servierov konkurentski položaj za isporuku perindoprila, da su Servier i Krka već bili postojeći konkurenti za isporuku perindoprila u Češkoj Republici, Mađarskoj, Litvi, Poljskoj i Sloveniji te da je Krka bila potencijalni konkurent na drugim tržištima Unije jer je, kao prvo, njezin proizvod bio spreman za puštanje u prodaju na tim tržištima, kao drugo, prepreke u području patenta nisu bile nepremostive, kao treće, imala je određen broj partnera za suradnju za nekoliko tržišta i, kao četvrto, nastojala je ući na ta tržišta.

100. Konkretnije, kad je riječ o Krkinoj ocjeni valjanosti Servierovih patenata, Komisija je utvrdila, s jedne strane, da mnogobrojni dokazi u pisanom obliku koji su prethodili EPO-ovoj odluci od 27. srpnja 2006. potvrđuju činjenicu da je Krka bila uvjerena da će njezina tužba za proglašenje ništavosti biti prihvaćena (uvodna izjava 1685. sporne odluke).

101. S druge strane, Komisija je smatrala da se ne može prihvatiti Krkina tvrdnja prema kojoj je zbog EPO-ove odluka od 27. srpnja 2006. odustala od napora za komercijalizaciju perindoprila erbumina u obliku alfa i da elementi koje je Krka iznijela u tom pogledu nisu uvjerljivi s obzirom na određen broj dokaza koji pokazuju da Krka nije prihvatila navedenu odluku te da je i dalje bila odlučna u tome da uđe na tržište sa svojim proizvodom (uvodne izjave 1686. do 1691. sporne odluke).

102. Da je Opći sud uzeo u obzir dokaze i rasuđivanje iz uvodnih izjava sporne odluke koje su sažete u točkama 99. do 101. ovog mišljenja, Komisija tvrdi da u točkama 971., 1010., 1011. i 1017. pobijane presude ne bi mogao zaključiti da je Krka priznala valjanost patenta 947 i da je se odvratilo od njezinih napora za povratak na tržište nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. i privremenog sudskog naloga od 3. listopada 2006. koji je protiv Krke izdan u Ujedinjenoj Kraljevini( ).

103. U točkama 970. i 1154. pobijane presude Opći sud samo je naveo da su „u trenutku sklapanja sporazumâ o nagodbi i licenciji postojale […] podudarajuće indicije na temelju kojih su stranke mogle smatrati da je patent 947 bio valjan” te je u tom pogledu uputio na točke 967. i 968. navedene presude. U tim je točkama sažeo određene činjenice koje se odnose na postupak povodom prigovora protiv patenta 947 pred EPO-om i na spor između Krke i Serviera pred engleskim sudovima( ).

104. Međutim, od tih činjenica, Opći sud uzeo je u obzir samo EPO-ovu odluku od 27. srpnja 2006. i privremeni sudski nalog koji je 3. listopada 2006. protiv Krke izdao High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Visoki Sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud). Time Opći sud nije uzeo u obzir sljedeće elemente, koje je Komisija istaknula u okviru ove žalbe i koji su relevantni za Krkinu ocjenu valjanosti patenta 947 dan prije nego što su 27. listopada 2006. potpisani sporazumi o nagodbi i licenciji Krka:

– Dokazi u pisanom obliku u pogledu Krkine ocjene EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. pokazuju da je Krka tu odluku smatrala „šokantnom”, „užasnom” i pristranom, da nije priznala njezino rasuđivanje i da je bila odlučna u tome da je ne prihvati (uvodna izjava 1688. sporne odluke).

– Krka nije samo nastavila osporavati valjanost patenta 947 pred EPO-om nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006.( ), nego je u rujnu 2006. podnijela protutužbe za proglašenje patenata 947 i 340 ništavima te zahtjev za skraćeni postupak (motion of summary judgment) pred High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Visoki Sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud)( ) (uvodne izjave 1687. i 1688. sporne odluke).

– U rješenju tog Visokog Suda donesenom 3. listopada 2006. u tom sporu, kojim se Servieru odobrava privremeni sudski nalog protiv Krke i kojim se nalaže da se provede postupak o meritumu( ), navodi se da je Krka imala čvrstu osnovu za pobijanje valjanosti patenta 947 (uvodne izjave 904. i 1689. sporne odluke).

– Krka je 13. listopada 2006. u Mađarskoj uspjela u sudskom postupku protiv Servierova zahtjeva za izdavanje privremenog sudskog naloga, koji je odbijen( ) (uvodna izjava 1687. sporne odluke).

– Svi dokazi pokazuju da Servier moguće proglašenje patenta 947 nevaljanim nije smatrao marginalnim rizikom, nego stvarnom i konkretnom mogućnosti (uvodna izjava 1691. sporne odluke).

– Krka je navela Komisiji da je Servier smatrao da posjeduje jedan od najboljih i najpotpunijih dokaza u okviru postupka povodom prigovora pred EPO-om i opoziva u Ujedinjenoj Kraljevini (uvodne izjave 912., 1688. i 1690. sporne odluke).

105. Opći sud nije objasnio razloge zbog kojih nije uzeo u obzir te elemente niti a fortiori na koji su način, prema njegovu mišljenju, navedeni elementi u skladu s utvrđenjem navodna Krkinog priznavanja valjanosti patenta nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. i privremenog sudskog naloga koji je britanski sud izdao 3. listopada 2006.

106. Kao prvo, Opći sud nije iznio nijedan element kojim se pobija Komisijina tvrdnja prema kojoj ne postoji nijedan dokument sastavljen u vrijeme sklapanja sporazuma koji upućuje na to da su navedene odluke i privremeni sudski nalog izmijenili način na koji Krka shvaća patent 947.

107. Komisija je u uvodnim izjavama 1688. i 1690. sporne odluke priznala da je točno da Krka više nije bila u potpunosti uvjerena u svoj položaj u sporu nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. te da su ta odluka i sudski nalozi izdani u Ujedinjenoj Kraljevini protiv Krke i Apotexa( ) sigurno utjecali na Krkinu procjenu situacije povezane s patentom. Međutim, u skladu s Komisijinom analizom, Krka ni izdaleka nije odustala od ustrajanja na nevaljanosti patenta 947, u čemu su je podupirali njezini partneri. Ništa nije sprečavalo stvarnu i konkretnu mogućnost da Krka ishodi proglašenje patenta 947 nevaljanim u postupku o meritumu.

108. Kao što to tvrdi Komisija, elementi navedeni u točki 104. ovog mišljenja potvrđuju tu analizu, dok suprotno stajalište Općeg suda nije potkrijepljeno elementima spisa.

109. Kao drugo, u točkama 1010. i 1011. pobijane presude Opći sud oslonio se na Krkin odgovor na Komisijin zahtjev za pružanje informacija iz uvodne izjave 913. sporne odluke, u kojem je Krka tvrdila, među ostalim, da su se „dobivanje licencije i povlačenje prigovorâ u tom trenutku smatrali najboljom opcijom za Krku” i da bi „u svim drugim slučajevima, puštanje u prodaju bilo moguće tek najmanje dvije godine nakon srpnja 2006., a čak i nakon tog razdoblja puštanje u prodaju nije bilo zajamčeno (rizik od toga da će se patent 947 zadržati, rizik od razvijanja oblika koji nije alfa)”. Opći sud utvrdio je da taj ulomak „potvrđuje utvrđenje prema kojem je Krka smatrala da je svako zadržavanje ili neposredan ulazak u sedam država članica obuhvaćenih sporazumom o licenciji nemoguć bez tog sporazuma zbog patenta 947”.

110. Doista, time što je izjavi koju je Krka dala tijekom postupka pred Komisijom pridao veću važnost nego dokazima koji potvrđuju Krkina uvjerenja prije sklapanja sporazumâ Krka, Opći sud povrijedio je načela kojima se uređuje izvođenje dokaza pred sudom Unije. U skladu s tim načelima, naknadne izjave dane za potrebe postupka pred Komisijom imaju manju dokaznu vrijednost od dokaza i dokumenata iz vremena predmetnog protutržišnog ponašanja, koji su sastavljeni in tempore non suspecto i koji su neposredno povezani s predmetnim činjenicama( ).

111. Kao treće, u istom smislu, teško je razumjeti na koji je način Krkina tvrdnja, iznesena tijekom Komisijine istrage i navedena u uvodnoj izjavi 1738. sporne odluke, prema kojoj bi „oportunitetni trošak nesklapanja sporazuma o nagodbi Krka bio jednak ‚*na više od deset milijuna eura’ izgubljene dobiti ‚u tri godine’”, mogla biti, kao što je to Opći sud naveo u točki 1000. pobijane presude, „dodatna indicija činjenice da je Krka smatrala da je patent 947 bio valjan”. Ta je dobit odgovarala očekivanoj dobiti za ulazak na sedam tržišta ili zadržavanje na tim tržištima, koja su obuhvaćena sporazumom o licenciji Krka i, slijedom toga, procjeni tržišne vrijednosti licencije.

112. Međutim, Komisija valjano tvrdi da se iz činjenice da je Krka na taj način procijenila vrijednost licencije tijekom postupka pred Komisijom ne može zaključiti, kao što je to učinio Opći sud, da je ona u trenutku sklapanja sporazumâ Krka smatrala da je patent 947 valjan. Opći sud izvodi to tumačenje iz ideje da je ta Krkina izjava značila da je u trenutku sklapanja sporazumâ bila uvjerena da će izgubiti taj iznos ako joj Servier ne dodijeli licenciju jer bez takve licencije ne bi mogla ući na navedena tržišta ili se zadržati na njima.

113. Međutim, kao što to navodi Komisija, ne postoji nikakva indicija koja potvrđuje takvo tumačenje te naprotiv postoje ozbiljne indicije koje pokazuju da bi Krka ostala na tržištima obuhvaćenima licencijom i da nije sklopila sporazume sa Servierom, koje osobito uključuju činjenicu da je Krka nastavila prodavati svoj proizvod u Mađarskoj nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. i da je bila uspješna u postupku povodom Servierova zahtjeva za izdavanje privremenog sudskog naloga u Mađarskoj (uvodna izjava 1675. sporne odluke).

114. Kao četvrto, nije razumljiv ni razlog zbog kojeg je Opći sud pridao iznimnu važnost nalogu koji je Servier ishodio protiv Krke pred britanskim sudom 3. listopada 2006., ali u predmetnom dijelu pobijane presude, koji se odnosi na cilj sporazumâ Krka, nije ni naveo da je sličan Servierov zahtjev za izdavanje sudskog naloga protiv Krke odbijen u Mađarskoj 13. listopada 2006.( ).

115. U točki 1155. pobijane presude, u dijelu koji se odnosi na učinke sporazumâ Krka, Opći sud odbio je taj element zbog toga što je bila riječ o postupku koji se nije odnosio na neku od zemalja u kojima je Komisija utvrdila ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na učinak (Francuska, Nizozemska i Ujedinjena Kraljevina (vidjeti točku 39. ovog mišljenja)). Međutim, taj argument nije relevantan za objašnjenje razloga zbog kojeg takav Krkin uspjeh u sporu nije utjecao na način na koji je shvaćala valjanost patenta 947 i svoj položaj u sporu o tom patentu, dok je, prema mišljenju Općeg suda, nalog koji je Servier ishodio u Ujedinjenoj Kraljevini imao odlučujući učinak na to Krkino shvaćanje. Kao što je to Komisija objasnila primjerima u uvodnim izjavama 1690. i 1697. sporne odluke, uspješno osporavanje u jednoj jurisdikciji može dovesti do niza osporavanja u drugim jurisdikcijama. To potvrđuju postupci koje su pokrenuli Apotex i njegovo nizozemsko društvo kći, opisani u točkama 23. do 25. ovog mišljenja.

116. Osim toga, zavaravajuća je napomena Općeg suda iz točke 968. pobijane presude, prema kojoj je britanski sud rješenjem od 3. listopada 2006. „prihvatio […] zahtjev za izdavanje privremenog sudskog naloga Serviera te je odbio zahtjev koji je Krka podnijela 1. rujna 2006.”. Opći sud u toj točki navodi samo činjenicu da je Krka 1. rujna 2006. podnijela protutužbu za poništenje patenta 947, što upućuje na to da je 3. listopada 2006. odbijen taj zahtjev. Međutim, to ne odgovara stvarnoj situaciji. Opći sud u navedenoj točki nije pojasnio da je Krka 1. rujna 2006. podnijela i zahtjev za skraćeni postupak. Međutim, britanski sud odbio je samo taj zahtjev za skraćeni postupak u svojem rješenju od 3. listopada 2006. jer je smatrao da je za ispitivanje patenta potreban postupak o meritumu. Suprotno tomu, sud u toj fazi uopće nije odbio Krkinu protutužbu za poništenje patenta 947, koja je ostala u tijeku sve do obustavljanja postupka nakon sklapanja sporazuma o nagodbi Krka (točka 23. pobijane presude i uvodne izjave 904. i 1689. sporne odluke). Kao što je to Komisija navela u svojim podnescima i na raspravi u ovom žalbenom postupku, sud je preporučio da se meritorno ispitivanje patenta provede brzo te je naložio da se provede ubrzani postupak koji je trebao započeti 21. veljače 2007.

117. Kao peto, kao što to pojašnjava Komisija, tumačenje Općeg suda prema kojem su EPO-ova odluka od 27. srpnja 2006. i privremeni sudski nalog koji je britanski sud izdao Servieru protiv Krke 3. listopada 2006. bili odlučujući elementi koji su uvjerili Krku da je patent 947 valjan i da odustane od svojih napora da neovisno uđe na tržište, proturječi ostalim tvrdnjama Općeg suda.

118. Stoga je Opći sud u točkama 366. do 370. pobijane presude objasnio da takvi sudski nalozi zbog svoje privremenosti ne sprečavaju odvijanje potencijalnog tržišnog natjecanja, da su čak i presude o meritumu privremene dok se ne iskoriste svi pravni lijekovi i da se odlukom kojom se potvrđuje valjanost patenta, kao što je EPO-ova odluka od 27. srpnja 2006. (uz činjenicu da se protiv nje i dalje mogla podnijeti žalba i da je uostalom naknadno poništena( )), ni na koji način ne utvrđuje predstavljaju li povredu generički proizvodi za koje nositelj tvrdi da su povrijedili navedeni patent.

119. Kao šesto, alternativna objašnjenja koja je Opći sud iznio kako bi opravdao da elementi koje je uzeo u obzir u svojoj analizi ne pobijaju utvrđenje o Krkinu navodnom priznavanju valjanosti patenta 947 nisu uvjerljiva.

120. U točkama 1026. i 1162. pobijane presude Opći sud smatrao je da „okolnost da je Krka nastavila osporavati Servierove patente te komercijalizirati svoj proizvod iako je EPO-ov odjel za prigovore potvrdio valjanost patenta 947 nije odlučujući element kako bi se moglo zaključiti da postoji ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, uzimajući u obzir da se takvo Krkino daljnje izvršavanje konkurentskog pritiska na Servier može objasniti Krkinom željom da, unatoč rizicima od pokretanja sudskog postupka koje je očekivala, ojača svoje stajalište u pregovorima koje je mogla voditi sa Servierom kako bi se došlo do sporazuma o nagodbi”.

121. Doista, Komisija valjano tvrdi da je Opći sud, time što je donio takav zaključak, očito pogrešno ocijenio činjenicu da je Krka nastavila osporavati patenta 947 nakon EPO-ove odluke od 27. srpnja 2006. sve do donošenja Komisijine odluke, a da pritom nije uzeo u obzir sve prethodno navedene skupove indicija koje je prikupila Komisija niti ih je ispitao u odnosu na vjerodostojnost svojeg alternativnog objašnjenja.

122. Međutim, s obzirom na dokaze koje je prikupila Komisija, sažete u točki 104. ovog mišljenja, ni na koji se način ne može opravdati stajalište Općeg suda prema kojem je Krka bila uvjerena da je patent 947 valjan i da je nastavila osporavati valjanost tog patenta samo kako bi poboljšala svoj položaj u pregovorima sa Servierom, a Opći sud ne navodi nijednu indiciju na temelju koje je mogao izvesti to tumačenje.

123. Usto, kao što to pravilno ističe Komisija, Opći sud proturječio je sâm sebi kad je, s jedne strane, u točkama 963. i 965. do 968. pobijane presude objasnio da su sporovi između Serviera i Krke bili stvarni, pri čemu je, s druge strane, u točki 1026. pobijane presude smatrao da je Krkino pokretanje tih sporova bio samo strateški potez kojim je nastojala poboljšati svoj položaj u pregovorima sa Servierom kako bi se došlo do sporazuma o nagodbi.

124. Kao sedmo, Opći sud odbio je, također na temelju neuvjerljivog objašnjenja, Komisijin prigovor iz uvodnih izjava 1747. do 1756. sporne odluke, na koji Komisija podsjeća u okviru ove žalbe, da sadržaji sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka nisu odražavali stajališta i rizike povezane s patentima u zemljama obuhvaćenima tim sporazumima. Nacionalni ekvivalent patenta 947 nije bio odobren u Poljskoj, Češkoj Republici i Slovačkoj( ), ali je Servier ustrajao na tome da se dodijeli licencija za te zemlje. Prema Komisijinu mišljenju, to pokazuje da cilj tih sporazuma nije bio postići kompromis koji se temelji na koristima tog patenta, nego podijeliti i međusobno raspodijeliti tržišta isključivo u gospodarskom interesu stranaka. Stoga se sporazumi nisu temeljili „na razlikama u riziku povezanom s patentima za Krku, nego na područjima gospodarskog interesa, pri čemu su Latvija i Slovačka dio Krkinih ključnih tržišta”.

125. Opći sud nije uzeo u obzir taj prigovor te je samo razmotrio tu tematiku u točkama 1007. do 1009. i 1027. pobijane presude, u kojima je smatrao da je sporazum o licenciji Krka imao povoljan učinak na tržišno natjecanje na tih sedam tržišta, iako nacionalni ekvivalenti patenta 947 još nisu bili odobreni na nekima od navedenih tržišta, tako da Krka nije trebala licenciju da bi ušla na ta tržišta. Prema mišljenju Općeg suda, licencija je ipak imala povoljan učinak za Krku da izbjegne kasniji rizik od sudskog spora u slučaju da se Servieru u budućnosti odobre patenti na tim tržištima. Međutim, ta je argumentacija nedovoljna ne samo u svrhu utvrđivanja navodnih pozitivnih učinaka licencije na tržišno natjecanje( ), nego i u svrhu pobijanja Komisijina tumačenja prema kojem se sporazumi Krka nisu temeljili na načinu na koji stranke shvaćaju rizike povezane s patentima na različitim predmetnim tržištima.

126. Naposljetku, kao osmo, ne može se prihvatiti razmatranje Općeg suda, koje se u biti navodi u točkama 943. do 947., 963., 965. do 972., 1030. i 1157. pobijane presude, prema kojem sâmo sklapanje sporazuma o licenciji Krka potvrđuje da je Krka priznala valjanost patenta 947.

127. U točkama 947., 1030. i 1157. pobijane presude Opći sud obrazložio je taj zaključak time što je naveo da se sklapanje sporazuma o licenciji, koje ima smisla za stjecatelja licencije samo ako se licencija stvarno upotrebljava, također temelji na tome da strane priznaju valjanost patenta. Međutim, kad bi se iz činjenice da se sporazum o licenciji u načelu ili u pravilu temelji na priznavanju temeljnog patenta zaključilo da u konkretnom slučaju strane takvog sporazuma nužno priznaju valjanost predmetnog patenta, to bi bilo kružno rasuđivanje. Štoviše, provedba prava tržišnog natjecanja Unije bila bi ozbiljno ugrožena kad bi strane protutržišnih sporazuma mogle izbjeći primjenu članka 101. UFEU-a samo time da sastave sporazume u određenom obliku( ).

128. Budući da oblik sporazuma ne može biti odlučujući, stoga je, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 92. do 96. ovog mišljenja, na temelju relevantnih pravila koja se odnose na izvođenje dokaza na Komisiji i sudu Unije da se oslone na skup relevantnih, usklađenih i uvjerljivih dokaza kako bi dokazali da u konkretnom slučaju predmetni sporazum treba kvalificirati kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.

129. Međutim, u ovom slučaju, suprotno onomu što je Opći sud naveo u točkama 1018., 1019. i 1025. pobijane presude, iz prethodnog ispitivanja proizlazi da je Komisija stvarno prikupila takav skup indicija kako bi dokazala da Krka na dan sklapanja sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka nije bila uvjerena da je patent 947 valjan te je naprotiv bila odlučna u tome da ga nastavi osporavati i da pokuša ući na tržište ili se zadržati na njemu unatoč tom patentu. U navedenim točkama Opći sud pogrešno je tvrdio da su dokazi koje je prikupila Komisija nepotpuni i nejasni a da pritom nije ispitao sve navedene dokaze te je očito pogrešno ocijenio selektivno odabrane dokaze koje je ispitao.

– Međuzaključak

130. U tim uvjetima, Komisija opravdano tvrdi da je Opći sud povrijedio načela kojima se uređuje izvođenje dokaza i njegov nadzor koji provodi sud na temelju prava Unije. Kao što se navodi, u skladu s tim načelima, ocjena dokazâ treba biti sveobuhvatna i dosljedna te njezin nadzor treba obuhvatiti sve elemente Komisijinih odluka koje se odnose na postupke primjene članaka 101. i 102. UFEU-a( ).

131. U ovom je slučaju Opći sud očito selektivno ocijenio elemente spisa a da pritom nije uzeo u obzir velik broj relevantnih dokaza te je predložio neuvjerljiva tumačenja dokaza koje je uzeo u obzir, a koja se ne temelje na spisu. Drukčije objašnjenje koje je Opći sud nastojao iznijeti u pogledu činjenica koje je utvrdila Komisija stoga ne omogućuje da se Komisijino objašnjenje zamijeni drugim vjerodostojnim objašnjenjem tih činjenica.

132. Iz prethodnih razmatranja proizlazi da prvi žalbeni razlog treba prihvatiti.

133. S obzirom na važnost koju je Opći sud pridao utvrđenju, koje se pokazalo neutemeljenim, u pogledu toga da je Krka navodno priznala valjanost patenta 947 prilikom analize protutržišnog cilja sporazumâ Krka, osnovanost prvog žalbenog razloga sama po sebi dovodi do ukidanja pobijane presude u dijelu u kojem se zaključuje da nije utvrđeno da navedeni sporazumi predstavljaju ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.

134. Međutim, korisno je ispitati i druge žalbene razloge koje je istaknula Komisija i koji se odnose na analizu Općeg suda u pogledu protutržišnog cilja sporazumâ Krka, osobito u svrhu toga da Sud odluči o predmetu nakon ukidanja pobijane presude.

ii) Licencija kao poticaj za Krku da prihvati ograničenja nagodbe (drugi žalbeni razlog)

135. U okviru drugog žalbenog razloga Komisija tvrdi da je Opći sud počinio nekoliko pogrešaka koje se tiču prava, da je iskrivio dokaze te da je iznio nedostatno i proturječno obrazloženje kad je proveo analizu sadržaja i ciljeva sporazuma o licenciji Krka kao poticaj Krki da prihvati ograničenja sadržana u sporazumu o nagodbi Krka.

136. Komisija je u uvodnoj izjavi 1738. i sljedećima sporne odluke smatrala da je licencija koju je Servier dodijelio Krki na sedam tržišta središnje i istočne Europe predstavljala znatan poticaj za Krku da u sporazumu o nagodbi pristane da neće konkurirati Servieru na preostalih 18 do 20 tržišta Unije.

137. Prema Komisijinu mišljenju, licencija je predstavljala znatan poticaj za Krku da prihvati ta ograničenja jer se, kao prvo, odnosila na Krkina povijesna tržišta u Uniji, na kojima je ostvarivala svoje najveće marže, kao drugo, pružala joj je jamstvo da joj Servier više neće prijetiti provedbom patenta 947 i, kao treće, bila je riječ o jedinstvenoj licenciji kojom se uspostavio stvarni duopol između Serviera i Krke na sedam predmetnih tržišta. Krka je na taj način osigurala svoju prodaju zahvaljujući licenciji i ostvarivanje visoke dobiti zahvaljujući ograničenom konkurentskom pritisku na navedenim tržištima. Krka je smatrala da novčana vrijednost dodijeljenih prednosti premašuje 10 milijuna eura (uvodne izjave 1738. do 1742. sporne odluke).

138. U točkama 948. do 952. pobijane presude Opći sud smatrao je da, s obzirom na to da je u načelu opravdano povezati sporazum o licenciji, koji se temelji na priznavanju valjanosti patenta, sa sporazumom o nagodbi koji sadržava klauzule o zabrani komercijalizacije i o neosporavanju patenta, takvo povezivanje ne predstavlja „ozbiljnu indiciju” plaćanja za odgodu ulaska na tržište. Stoga je na Komisiji da dokaže, kako bi pokazala da sporazum o licenciji povezan sa sporazumom o nagodbi stvarno prikriva plaćanje za odgodu ulaska na tržište nositelja patenta u korist proizvođača generičkih lijekova, da je naknada koju navedeno društvo plaća navedenom nositelju u okviru tog sporazuma o licenciji neuobičajeno niska i da stoga taj sporazum nije sklopljen u normalnim tržišnim uvjetima.

139. U točkama 975. do 984. pobijane presude Opći sud utvrdio je da u ovom slučaju iznos naknade koju je Krka dugovala Servieru u okviru sporazuma o licenciji Krka nije bio neuobičajeno nizak i da Komisija nije dokazala da taj sporazum ne predstavlja transakciju izvršenu u normalnim tržišnim uvjetima. Prema mišljenju Općeg suda, Komisija stoga nije utvrdila postojanje plaćanja za odgodu ulaska na tržište koje predstavlja poticanje u okviru sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka.

140. Uvodno valja pojasniti da se, suprotno onomu na što upućuje Servier, pitanje je li Opći sud valjano zaključio da ugovorna cjelina koju čine sporazumi o nagodbi i licenciji Krka ne obuhvaća prijenos vrijednosti sa Serviera na Krku, koja se u zamjenu samo obvezala da mu neće konkurirati, ne odnosi na činjenične ocjene koje su, osim u slučaju iskrivljavanja, u isključivoj nadležnosti Općeg suda. To se pitanje naprotiv odnosi na pravnu kvalifikaciju Općeg suda u pogledu relevantnih činjenica i na pravne posljedice koje je on iz toga izveo, što je obuhvaćeno nadzorom Suda u okviru žalbe( ).

141. Kao što je to utvrdio Sud( ), sporazumi o nagodbi kao što su oni o kojima je riječ u ovom slučaju predstavljaju ograničenje tržišnoga natjecanja s obzirom na cilj ako iz svih dostupnih elemenata proizlazi da se pozitivan saldo novčanih ili nenovčanih prijenosa vrijednosti proizvođača izvornih lijekova u korist proizvođača generičkih lijekova objašnjava samo poslovnim interesom tih strana da se ne upuste u tržišno natjecanje prema zaslugama. Kako bi se ispitalo je li to slučaj, valja ocijeniti može li se pozitivan saldo prijenosâ vrijednosti proizvođača izvornih lijekova u korist proizvođača generičkih lijekova opravdati postojanjem mogućih protučinidbi različitih od suzdržavanja od konkuriranja. U slučaju niječnog odgovora, valja utvrditi je li taj pozitivan saldo dovoljno velik da doista potakne dotičnog proizvođača generičkih lijekova na odustanak od ulaska ili pokušaja ulaska na relevantno tržište.

142. Međutim, suprotno onomu što je Opći sud odlučio u pobijanoj presudi, Komisija je u spornoj odluci dokazala da je to doista bio slučaj u ugovornoj cjelini koju čine sporazumi o nagodbi i licenciji Krka.

143. Kao što to u biti ističe Komisija, analiza Općeg suda u tom pogledu sadržava tri pogreške. Prije svega, Opći sud nije izveo nužan zaključak s obzirom na činjenicu da je licencija koju je Servier ponudio Krki na sedam tržišta središnje i istočne Europe predstavljala protučinidbu za Krkinu obvezu da neće konkurirati Servieru na preostalih 18 do 20 tržišta Unije. Nadalje, Opći sud usredotočio se na stopu naknade za licenciju i činjenicu da je ona sklopljena u normalnim tržišnim uvjetima a da pritom nije uzeo u obzir ugovornu konstrukciju koju čine sporazumi o nagodbi i licenciji Krka u cijelosti, njezine ciljeve i njezin kontekst. Naposljetku, Opći sud time nije priznao da licencija podrazumijeva Servierov znatan prijenos vrijednosti u korist Krke.

144. Kao što to navodi Komisija, te pogreške osobito proizlaze iz činjenice da se analiza Općeg suda temelji na fikciji nagodbe koja se temelji na koristima temeljnog patenta i zasebne licencije sklopljene u tržišnim uvjetima. Doista, time što se implicitno oslonio na takvu fikciju, Opći sud povrijedio je načela koja se ipak potvrđuju u pobijanoj presudi, prema kojima kako bi se utvrdilo ima li sporazum protutržišni cilj valja uzeti u obzir sadržaj njegovih odredbi, ciljeve koje želi postići te ekonomski i pravni kontekst u koji je smješten( ).

– Licencija kao protučinidba za obvezu nenatjecanja

145. Kao prvo, analiza Općeg suda sadržava proturječnost u točki 1029. pobijane presude. Opći sud u toj je točki smatrao da se na temelju neosporavane činjenice da je licencija bila uvjet za to da Krka prihvati klauzule o zabrani komercijalizacije i o neosporavanju iz sporazuma o nagodbi, [s obzirom na to da je Krka navela da je „žrtvovala” tržišta zapadne Europe u korist tržištâ središnje i istočne Europe (uvodna izjava 1748. sporne odluke)] „ne može […] utvrditi da sporazum o licenciji nije transakcija izvršena u normalnim tržišnim uvjetima”.

146. Međutim, sporazum u skladu s kojim nositelj patenta proizvođaču generičkih lijekova dodjeljuje licenciju na određenim tržištima, ali za koji protučinidba nije (ili nije samo) naknada koju je taj proizvođač generičkih lijekova platio za taj sporazum, nego obveza tog društva da ne konkurira nositelju patenta na drugim tržištima, ne može se kvalificirati kao transakcija izvršena u normalnim tržišnim uvjetima. Činjenica da protučinidba za licenciju na određenim tržištima uključuje obvezu nenatjecanja na drugim tržištima, osobito ako takav dogovor nije opravdan razlikama u pogledu temeljne situacije povezane s patentom, ne odgovara normalnim tržišnim uvjetima.

147. Takav ugovorni dogovor, koji podrazumijeva prijenos vrijednosti s nositelja patenta u korist proizvođača generičkih lijekova i koji uključuje licenciranje na određenim tržištima, s jedne strane, i obvezu navedenog društva da ne konkurira navedenom nositelju na drugim tržištima, s druge strane, treba analizirati u analitičkom okviru koji je utvrdio Sud i koji se navodi u točki 141. ovog mišljenja kako bi se utvrdilo uključuje li prijenos vrijednosti nositelja patenta u korist proizvođača generičkih lijekova drugu protučinidbu uz njegovu obvezu nenatjecanja.

148. Kao što to pravilno tvrdi Komisija, suprotno onomu na što se osobito upućuje u točkama 943., 956., 963. i 974. pobijane presude, u ovom slučaju ne postoji nikakav razlog za odstupanje od tog analitičkog okvira zbog toga što je sporazum sklopljen u obliku licencije, a prijenos vrijednosti nenovčane je prirode, odnosno Servier ustupa Krki dio svojih tržišnih udjela na tržištima obuhvaćenima licencijom. Kao što je već navedeno u točkama 127. i 128. ove presude, provedba prava tržišnog natjecanja Unije bila bi ozbiljno ugrožena kad bi strane protutržišnih sporazuma mogle izbjeći primjenu članka 101. UFEU-a samim time što ti sporazumi imaju određeni oblik. Nije odlučujući oblik sporazuma, nego to pokazuju li sadržaj, ciljevi i kontekst sporazuma da se njime nastoji ograničiti tržišno natjecanje.

149. Stoga okolnosti, navedene u točkama 943. do 948, 953. i 963. do 969. pobijane presude, da su postojali stvarni sporovi o patentima koji su bili u tijeku između Serviera i Krke te da je licencija bila povezana s tim sporovima, nisu sprečavale to da takav sporazum bude protutržišni, kao što je to Komisija pravilno objasnila u uvodnoj izjavi 1709. sporne odluke. To tim više vrijedi što se u točkama 124. i 125. ovog mišljenja već pokazalo da sadržaji sporazuma o nagodbi i licenciji Krka ne odražavaju stajališta i rizike povezane s patentima u zemljama obuhvaćenima tim sporazumima. Stoga ti sporazumi o nagodbi i licenciji nisu odražavali kompromis koji se odnosi na temeljnu situaciju povezanu s patentom( ).

– Poticajna priroda licencije

150. Kao drugo, usporedbom analize Općeg suda u pogledu sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka s analitičkim okvirom i načelima navedenima u točkama 141. i 144. ovog mišljenja, očito je da Komisija opravdano tvrdi da je Opći sud u točkama 963., 973. do 984. i 1029. pobijane presude pridao preveliku važnost pitanju je li sama licencija, neovisno o sporazumu o nagodbi, odgovarala normalnim tržišnim uvjetima i je li stopa naknade bila neuobičajeno niska.

151. Kao što to pravilno ističe Komisija, nije primjereno zasebno analizirati to pitanje. Razlog tomu jest to što je, na temelju ukupne analize sporazuma o nagodbi i licenciji, očito da je sâmo licenciranje (neovisno o stopi naknade i pitanju je li odgovaralo normalnim tržišnim uvjetima) predstavljalo protučinidbu koju je Servier ponudio Krki za njezinu obvezu da ne konkurira na 18 do 20 tržišta zapadne Europe obuhvaćenih nagodbom. U sporazumu o nagodbi Krka ne navode se drugi troškovi ili davanja Krke u korist Serviera kojima bi se moglo objasniti zbog čega je Servier dodijelio licenciju Krki (uvodne izjave 1706. i 1735. i bilješka 2354. sporne odluke).

152. Kontekst sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka, koji su bili bitno povezani (uvodne izjave 1701. do 1704., 1710., 1745. i 1746. sporne odluke), ciljevi tih sporazuma i namjere stranaka, koje je Komisija istaknula u uvodnim izjavama 1670. do 1763. sporne odluke, pokazuju stvarne razloge i funkciju podjele tržišta Unije između Serviera i Krke te duopola uspostavljenog između tih dvaju subjekata na sedam tržišta obuhvaćenih licencijom. Ti elementi, koje Opći sud nije uzeo u obzir u dovoljnoj mjeri, pokazuju da je licencija dodijeljena Krki bila protučinidba za obvezu nenatjecanja sadržanu u nagodbi.

153. Krka je bila Servierov najnapredniji potencijalni konkurent za isporuku perindoprila u Uniji, osobito na Servierovim najvećim tržištima na svjetskoj razini, kao što su Francuska i Ujedinjena Kraljevina. Usto, Krka je već bila postojeći konkurent na nekima od sedam tržišta obuhvaćenih licencijom koja su predstavljala njezina povijesna tržišta i na kojima je imala značajnu komercijalnu prisutnost (uvodne izjave 1673., 1674., 1676., 1681., 1716., 1721., 1738. i 1740. sporne odluke). Stoga nije izgledno da je Krka odustala od svoje prisutnosti na tim tržištima, kao i od svojeg ustrajanja na tome da se vrati na druga tržišta Unije u zamjenu za novčano plaćanje, kao što su to učinili drugi proizvođači generičkih lijekova s kojima je Servier sklopio sporazume o nagodbi.

154. Kao što sam već imala prilike pokazati, prijenos vrijednosti u obliku dopuštene prisutnosti na tržištu nositelja patenta donosi dodanu vrijednost proizvođaču generičkih lijekova u odnosu na jednostavan novčani prijenos. Ta dodana vrijednost sastoji se u mogućnosti distribucije vlastitog proizvoda i stjecanja ili zadržavanja kupaca, distribucijskih mreža i ugleda( ). To je tim važnije na tržištu „generičkih lijekova sa žigom”, na kojem se liječničkim receptima ne upućuje na međunarodno nezaštićeno ime lijeka, odnosno na njegovu molekulu ili aktivni sastojak, nego na žig lijekova, tako da proizvođači generičkih lijekova trebaju promovirati vlastite žigove. Međutim, to je bio slučaj na tržištima na koja se odnosi sporazum o licenciji Krka (uvodna izjava 1726. sporne odluke).

155. Budući da nije mogao u potpunosti ukloniti Krku s tržišta, kao što je to učinio s drugim proizvođačima generičkih lijekova s kojima je sklopio sporazume, Servier joj je ponudio dio monopolne rente koja je stvorena upravo uklanjanjem drugih potencijalnih konkurentskih proizvođača generičkih lijekova i rizika od otvaranja tržišta generičkim lijekovima, koje bi dovelo do znatnog pada cijena. Zahvaljujući uklanjanju tog rizika i kontroliranom ulasku Krke na samo dio tržišta, Servier i Krka mogli su zadržati više cijene i znatno veće marže nego u slučaju otvaranja tržišta generičkim lijekovima (uvodne izjave 1721., 1724., 1728. do 1730. i 1819. sporne odluke). Kao što to tvrdi Komisija, bez protučinidbe za obvezu nenatjecanja na tržištima koja nisu obuhvaćena licencijom, Servier nije imao razloga dodijeliti Krki licenciju koju je ona odbila u prošlosti.

156. Ulazak samo na dio tržišta u dogovoru sa Servierom, zajedno sa sigurnošću da će Krka i Servier ostati jedini subjekti na tržištu i da na njega neće ući drugi proizvođači generičkih lijekova( ), u konačnici je bio poželjniji za Krku od nastavka osporavanja Servierova položaja u cijeloj Uniji. Razlog tome bio je, među ostalim, taj što bi uspjeh u sporu o patentu i neovisan ulazak na tržište otvorili tržište svim proizvođačima generičkih lijekova, što bi dovelo do drastičnog pada cijena i do tržišnog natjecanja između tih različitih proizvođača. Zbog toga se u Krkinim internim razmjenama informacija od kolovoza/rujna 2005. i od travnja 2006., na koje upućuje Komisija u ovom žalbenom postupku i koje Opći sud nije uzeo u obzir, navodi da bi poništenje patenta 947 „nažalost svima [otvorilo] tržište” te da „uspješan postupak povodom prigovora stvarno svima otvara tržište” (uvodne izjave 844., 874., 914., 1759. i 1763. sporne odluke).

157. Naposljetku, mogućnost koju je ponudio Servier da bude prvi i jedini proizvođač generičkih lijekova koji se zadržava na dijelu tržišta ili ulazi na njega stoga je bila povoljnija za Krku, tim više što je zahvaljujući sporazumima sa Servierom taj ulazak bio siguran, dok je nastavak spora i projekt neovisnog ulaska na tržišta na kojima još nije bila prisutna uključivao rizike i zahtijevao ulaganja i sredstva( ). Činjenica da je dobit koju je Krka mogla ostvariti od licencije odgovarala dobiti koju je mogla očekivati na tri najveća tržišta zapadne Europe, od kojih je odustala, potvrđuje to tumačenje (uvodne izjave 1733., 1739. do 1744., 1748., 1753. do 1756. i 1760. te bilješke 2348. i 2368. sporne odluke).

158. Stoga ukupna analiza sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka te njihova konteksta, koji među ostalim uključuje sporazume koje je Servier sklopio s drugim proizvođačima generičkih lijekova i Servierovu sveobuhvatnu strategiju borbe protiv generičkih lijekova (vidjeti osobito uvodne izjave 4. do 9., 1819., 2774., 2919., 2929. i 2932. sporne odluke), potvrđuje da su sporazumi Krka bili „[Servierova i Krkina] zajednička aktivnost kojom su nastojali kontrolirati tržište”, u skladu s Krkinom porukom elektroničke pošte od 29. rujna 2005. Uostalom, Krka je predvidjela sklapanje sporazuma sa Servierom koji se odnosi na patent 947 u internim razmjenama informacija od travnja 2006., na koje upućuje Komisija u ovom žalbenom postupku (uvodne izjave 849., 853., 873., 874., 1759., 1760. i 1763. sporne odluke). Opći sud nije uzeo u obzir ni te elemente.

159. Iz toga slijedi da je Komisija u uvodnoj izjavi 1745. sporne odluke mogla valjano zaključiti da, iako licencija može biti legitimno sredstvo za nositelja patenta da drugim sudionicima tržišta dodijeli pravo korištenja znanja i iskustva zaštićeno patentom, sporazum o licenciji Krka bio je problematičan jer je služio kao poticanje na ostvarivanje ograničenja tržišnog natjecanja na 18 do 20 tržišta koja nisu obuhvaćena licencijom kao dio dogovora o podjeli tržišta. Ispitivanje elemenata koje je iznijela Komisija provedeno u točkama 145. do 158. ovog mišljenja pokazalo je da je Komisija utvrdila da je postojao prijenos vrijednosti sa Serviera na Krku u okviru sporazuma o licenciji Krka, koji uključuje tržišne udjele koje je Servier ustupio Krki, i da se Krka, kao protučinidbu za taj prijenos vrijednosti, Krka obvezala da neće konkurirati Servieru na preostalim tržištima Unije koja nisu obuhvaćena tim sporazumom o licenciji.

– Izračun vrijednosti koja je licencijom prenesena na Krku

160. Kao treće, Komisija i u tom pogledu opravdano tvrdi da Opći sud, time što se u točkama 963., 973. do 984. i 1029. pobijane presude usredotočio na to je li naknada dugovana u okviru sporazuma o licenciji Krka bila neuobičajeno niska, nije analizirao je li neto iznos prijenosa vrijednosti koji je Servier izvršio u korist Krke u okviru navedenog sporazuma bio dovoljno velik da je stvarno potaknuo Krku na to da odustane od ulaska ili pokušaja ulaska na tržišta koja nisu obuhvaćena licencijom.

161. Valja podsjetiti na to da je Krka procijenila tržišnu vrijednost licencije, odnosno vrijednost svoje prisutnosti na tržištima na kojima je postojao duopol i koja su obuhvaćena licencijom, na više od 10 milijuna eura u tri godine (uvodne izjave 1738. i 3162. te bilješka 4112. sporne odluke). Komisija je smatrala da je operativna marža koju je Servier žrtvovao u korist Krke u okviru licencije bila još veća (uvodna izjava 1739. sporne odluke).

162. Iznos naknade koju je Krka dugovala Servieru za korištenje licencijom bio je utvrđen na 3 % neto iznosa Krkine prodaje na tržištima obuhvaćenima licencijom (uvodna izjava 910. sporne odluke). Naknade su iznosile oko 1,1 milijuna eura u razdoblju od četiri godine za prihod od oko 30 milijuna eura (uvodna izjava 1739. i bilješka 2350. sporne odluke).

163. Iz tih brojki proizlazi da je neto iznos vrijednosti koju je Servier prenio na Krku u okviru sporazuma o licenciji Krka bio otprilike barem devet milijuna eura u smislu vrijednosti licencije za Krku, ako se pretpostavi da se u 10 milijuna eura dobiti koju je procijenila Krka još nije uračunao trošak naknada. Kad je riječ o marži koju je prepustio Servier, koja je bila veća od Krkine dobiti zbog Servierovih viših cijena (uvodna izjava 1739. sporne odluke), neto iznos vrijednosti koju je Servier prenio na Krku u okviru licencije bio je još veći.

164. U točkama 977. do 981. pobijane presude Opći sud smatrao je da nije nužno neuobičajeno da stopa neto poslovnog viška uvelike premašuje stopu naknade za licenciju, da naknada predstavlja samo mali dio marži stjecatelja licencije i da se ta stopa računa na temelju prodajne cijene proizvoda tog stjecatelja. Usto, licencija nije bila isključiva, čime se ograničila njezina povoljna priroda za Krku.

165. Međutim, na temelju tih općih razmatranja ne može se odbiti utvrđenje da se, konkretno u ovom slučaju, gotovo devet milijuna eura (u smislu vrijednosti licencije za Krku (vidjeti točku 163. ovog mišljenja)) koje je Servier prenio na Krku ne može objasniti nijednom drugom Krkinom protučinidbom osim njezinom obvezom da ne konkurira Servieru na 18 do 20 tržišta Unije koja nisu obuhvaćena sporazumom o licenciji Krka. Iako je Opći sud u različitim dijelovima pobijane presude naveo stopu naknade od 3 % (točke 975., 977., 983. i 1029. pobijane presude), s jedne strane, i Krkinu procjenu dobiti na temelju licencije na 10 milijuna eura (točka 1000. pobijane presude), s druge strane, očito nije usporedio te brojke kako bi utvrdio neto iznos vrijednosti koju je Servier prenio na Krku i kako bi analizirao može li se taj iznos objasniti na drukčiji način osim Krkinom obvezom nenatjecanja u okviru sporazuma o nagodbi Krka.

166. Suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točki 983. pobijane presude, stoga se nije dovelo u pitanje utvrđenje da se prijenos vrijednosti koji je Servier izvršio u korist Krke u skladu sa sporazumom o licenciji ne može objasniti razmatranjima koja se odnose samo na gospodarsku vrijednost patenta na koji se odnosi licencija. Opći sud nije dovodio u pitanje Komisijino utvrđenje iz uvodne izjave 1739. sporne odluke, prema kojem, da se o sporazumu o licenciji Krka pregovaralo bez dodatnih razmatranja povezanih s tržištima koja nisu obuhvaćena licencijom, za licenciju koju razumno dodjeljuje nositelj patenta koji je etabliran na tržištu barem bi se osigurala naknada slična profitnim maržama koje su izgubljene na prodajama koje je ostvario korisnik licencije.

167. Kao što to pravilno ističe Komisija, u razmatranjima Općeg suda ne uzima se u obzir da je gubitak marže koji je pretrpio Servier predstavljao prijenos Servierove neto vrijednosti na Krku, da činjenica da je naknada predstavljala mali dio Krkine dobiti u zemljama obuhvaćenima licencijom pokazuje da je licencija imala dovoljno veliku vrijednost kako bi uvjerila Krku da napusti 18 do 20 ostalih tržišta Unije i da se činjenicom da licencija nije bila pravno isključiva nije onemogućilo da se njome Krki ponudi stvarni duopol sa Servierom, čime se jamči znatna konkurentska prednost i podjela dobiti( ) (uvodne izjave 913. i 1738. do 1742. sporne odluke).

168. Budući da nije valjano uzeo u obzir ciljeve sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka u cijelosti, koje otkriva kontekst tih sporazuma iznesen u točkama 145. do 158. ovog mišljenja, Opći sud nije samo odbio priznati da vrijednost koju je Servier prenio na Krku na temelju licencije uključuje marže koje je Servier prepustio Krki na tržištima obuhvaćenima tom licencijom. Štoviše, Opći sud odbio je priznati da i ta vrijednost proizlazi iz činjenice da je Servier zajamčio Krki da može zadržati visoke cijene zahvaljujući duopolu uspostavljenom između tih dvaju subjekata i zatvaranju tržišta za druge konkurentske proizvođače generičkih lijekova. Vrijednost koju je Servier prenio na Krku stoga je uključivala i očuvanje te situacije. U skladu s ugovornim dogovorom između Serviera i Krke, Krka je Servieru omogućila da zadrži svoj monopol na tržištima koja nisu obuhvaćena licencijom, a Servier je u zamjenu podijelio svoju monopolnu rentu s Krkom na tržištima obuhvaćenima tom licencijom.

169. Iz toga slijedi da treba prihvatiti i prigovore koje Komisija ističe protiv razmatranjâ Općeg suda, navedene u točkama 992. do 997. pobijane presude.

170. U navedenim je točkama Opći sud objasnio da se ne može prihvatiti Komisijina analiza prema kojoj je licencija dodijeljena Krki na sedam tržišta središnje i istočne Europe predstavljala poticaj za njezinu obvezu da neće konkurirati Servieru na preostalih 18 do 20 tržišta Unije. Prema mišljenju Općeg suda, kad bi se prihvatila ta teza, to bi značilo da, što je šire područje primjene sporazuma o licenciji, to je veći poticaj te je time lakše utvrditi ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj. Međutim, to je proturječno činjenici da licencija po svojoj prirodi ima pozitivne učinke za tržišno natjecanje. Štoviše, kad bi se prihvatila Komisijina analiza, to bi značilo da je nositelj patenta prilikom povezivanja sporazuma o nagodbi sa sporazumom o licenciji obvezan dodijeliti licenciju na cijelom području obuhvaćenom sporazumom o nagodbi. Međutim, time se ne bi poštovala njegova patentna prava.

171. Ta opća razmatranja ne mogu otkriti pogrešku koju je Komisija počinila prilikom analize sporazumâ Krka. Ta se analiza odnosi na ciljeve te na posebne i konkretne uvjete navedenih sporazuma, koji otkrivaju da je u predmetnim okolnostima sporazum o licenciji Krka predstavljao protučinidbu za obvezu nenatjecanja na temelju sporazuma o nagodbi Krka. To utvrđenje samo znači da će budući sporazumi biti protutržišni ako njihova analiza otkrije da postoji znatan prijenos vrijednosti s nositelja patenta na potencijalnog konkurentskog proizvođača generičkih lijekova, koji se ne može objasniti ni na koji drugi način nego obvezom drugonavedenog da ne konkurira prvonavedenom.

172. Naposljetku, u tom pogledu treba prihvatiti i posljednji Komisijin prigovor u okviru ovog žalbenog razloga koji se iznosi protiv utvrđenjâ Općeg suda iz točke 998. pobijane presude. U toj je točki Opći sud smatrao da „asimetrični” sporazum o licenciji kao što je onaj o kojem je riječ u ovom slučaju, koji ne obuhvaća cijelo područje obuhvaćeno sporazumom o nagodbi, ne predstavlja dovoljan poticaj da proizvođač generičkih lijekova pristane na to da se na njega primijene ograničenja iz tog sporazuma o nagodbi. Prema mišljenju Općeg suda, kako bi se takav sporazum mogao smatrati poticajem, „potrebno je tom proizvođaču ponuditi naknadu za siguran gubitak očekivane dobiti, koji proizlazi iz prihvaćanja nagodbe koja sadržava klauzule kojima mu se zabranjuje ulazak na određene zemljopisne dijelove tržišta”.

173. Opći sud tom tvrdnjom nije samo počinio istu pogrešku kao što je ona navedena u točki 168. ovog mišljenja, nego je i zanemario patentni kontekst sporazuma o kojima je riječ u ovom slučaju, u kojem situaciju potencijalnog tržišnog natjecanja između nositelja patenta koji je prisutan na tržištu i njegovih potencijalnih konkurenata koji proizvode generičke lijekove i koji se pripremaju ući na to tržište obilježava upravo nesigurnost u pogledu valjanosti patenta i u pogledu toga povređuju li generički lijekovi taj patent( ).

174. U takvom se kontekstu ne zahtijeva da tijelo nadležno za tržišno natjecanje dokaže da bi potencijalni konkurentski proizvođači generičkih lijekova sigurno ušli na tržište da nisu sklopljeni sporazumi i da su sklapanjem sporazumâ odustali od sigurnih dobiti. Dovoljno je da dokaže da bi ti konkurenti, da nisu sklopljeni sporazumi, imali stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržište i ostvarivanja dobiti na njemu( ). Međutim, kako bi se ostvarile takve stvarne i konkretne mogućnosti, potrebno je da proizvođači generičkih lijekova provedu ulaganja, ulože napore i preuzmu rizike. Stoga za njih može biti komercijalno povoljnije da odustanu od svojih napora u tom pogledu u zamjenu za to da im nositelj patenta dodijeli dio monopolne rente( ).

175. Slijedom toga, Sud je priznao da, kako bi se utvrdilo da postoji dovoljno poticajan prijenos vrijednosti u zamjenu za obvezu nenatjecanja u slučaju kao što je ovaj, uopće nije potrebno da prijenosi vrijednosti budu nužno viši od dobiti koju bi taj proizvođač generičkih lijekova ostvario da je uspio u patentnom sporu. Važna je jedino činjenica da ti prijenosi vrijednosti budu dovoljno povoljni da potaknu tog proizvođača na to da odustane od ulaska na relevantno tržište i da na temelju vlastitih zasluga ne konkurira dotičnom proizvođaču izvornih lijekova( ). Doista, iz ispitivanja ovog žalbenog razloga proizlazi da je Komisija dokazala da je to upravo bio slučaj u ovom predmetu.

– Međuzaključak

176. Iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava kada je odbio priznati da je sporazum o licenciji Krka uključivao prijenos vrijednosti sa Serviera na Krku, koji je predstavljao protučinidbu za Krkinu obvezu da neće konkurirati Servieru na tržištima na koja se odnosi sporazum o nagodbi Krka.

177. Stoga treba prihvatiti i drugi žalbeni razlog.

178. Kao što se to utvrđuje u točkama 133. i 134. ovog mišljenja, s obzirom na prvi žalbeni razlog, u pogledu drugog žalbenog razloga također valja pojasniti da je, iako njegova osnovanost sama po sebi opravdava ukidanje pobijane presude u dijelu u kojem se odnosi na kvalifikaciju sporazumâ Krka kao ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, korisno ispitati druge Komisijine žalbene razloge u tom pogledu, osobito u svrhu naknadnog odlučivanja Suda u predmetu.

iii) Primjena koncepta ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj (treći žalbeni razlog)

179. Komisijin treći žalbeni razlog temelji se na nekoliko pogrešaka koje se tiču prava i koje je Opći sud počinio prilikom primjene koncepta ograničenja tržišnog natjecanja s obzirom na cilj.

180. Kao i u slučaju prvih dvaju žalbenih razloga, i u ovom slučaju najprije valja pojasniti, suprotno onomu što tvrdi Servier, da se prigovori koje je Komisija istaknula u okviru ovog žalbenog razloga ne odnose na ocjenu činjenica koju provodi Opći sud, nego na njihovu pravnu kvalifikaciju i na primjenu pravila koja se odnose na izvođenje dokaza. Naime, nadzor osnovanosti te pravne kvalifikacije i poštovanja tih pravila proizlazi iz nadležnosti Suda u okviru žalbe( ).

– Nepostojanje „stroge” podjele tržištâ

181. Kao prvo, Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točkama 1003. do 1006. pobijane presude zaključio da se sporazumi Krka ne mogu kvalificirati kao sporazumi o podjeli tržišta jer njima nije uspostavljena „stroga” podjela tržišta između Serviera i Krke. Opći sud tako je zaključio jer Servier nije bio isključen sa sedam tržišta koja su obuhvaćena sporazumom o licenciji Krka, na kojima su on i Krka međusobno konkurirali.

182. Međutim, kao što to pravilno tvrdi Komisija, ta okolnost uopće nije prepreka tomu da se sporazumi Krka kvalificiraju kao sporazumi o podjeli tržišta. Kao što je to analizirano u točkama 141. do 176. ovog mišljenja, u okviru ispitivanja drugog žalbenog razloga, Komisija je dokazala da je cilj sporazumâ o nagodbi i licenciji Krka bio potaknuti Krku, znatnim prijenosom vrijednosti koji predstavlja sporazum o licenciji Krka i koji joj je omogućio prisutnost bez rizika i dijeljenje monopolne rente sa Servierom na sedam tržišta Unije, da ne konkurira Servieru na preostalih 18 do 20 tržišta Unije.

183. Takav dogovor treba kvalificirati kao sporazum o podjeli tržišta iako Servier nije bio isključen sa sedam tržišta koja su sporazumom o licenciji dodijeljena Krki, na kojima je sporazumima Krka uspostavljen stvarni duopol između tih dvaju subjekata. To je tim više točno jer je analiza pokazala da podjela tržištâ Unije između Serviera i Krke nije bila u skladu s razlikama s obzirom na situaciju povezanu s patentom, nego je odgovarala podjeli različitih područja gospodarskog interesa( ).

184. Sudska praksa koja se odnosi na sporazume o podjeli tržištâ ne zahtijeva „strogu” podjelu tržištâ kako bi se sporazum mogao kvalificirati kao takav. Ovaj predmet konkretno prikazuje da sporazumi o podjeli tržišta mogu imati različite oblike. Stoga, kao što to pravilno ističe Komisija, kad bi trebalo prihvatiti tumačenje Općeg suda u točkama 1003. do 1006. pobijane presude, sporazumi o podjeli tržišta kao što su oni o kojima je riječ u ovom slučaju mogli bi izbjeći da ih se kvalificira kao ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj, čime bi se neopravdano umanjio opseg članka 101. UFEU‑a i nanijela ozbiljna šteta provedbi prava tržišnog natjecanja Unije( ).

– Namjere stranaka i njihova uvjerenja u pogledu valjanosti patenta 947

185. Kao drugo, Komisija dovodi u pitanje točku 1012. pobijane presude jer se u njoj smatralo da se „[t]akvu ugovornu cjelinu, koja se temelji na priznavanju valjanosti patenta, […] ne može kvalificirati kao sporazum o isključenju s tržišta”. Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio smisao dokaza o uvjerenjima stranaka u pogledu valjanosti patenta. Ta je argumentacija već ispitana i priznata kao osnovana u pogledu Krke u okviru ispitivanja prvog žalbenog razloga, u točkama 100. do 130. ovog mišljenja.

186. Komisija u pogledu Serviera ne navodi dokaze koje je iskrivio Opći sud, tako da nije na Sudu da po službenoj dužnosti ispita takva iskrivljavanja( ). U s