U tu politiku i, prema tome, u isključivu nadležnost Unije na temelju članka 3. stavka 1. točke (e) UFEU-a pripada i poglavlje 2. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i Republike Singapura, koji predviđa da svaka stranka prema robi koja potječe od druge stranke postupa bez diskriminacije te smanji ili ukine, prema posebnim obvezama iz priloga tome poglavlju, svoje uvozne ili izvozne carine. Njime se također predviđa da će se svaka stranka suzdržati od usvajanja ili održavanja necarinskih ograničenja na uvoz i na izvoz robe. To poglavlje također sadržava carinske i trgovinske obveze o trgovini robom, u smislu članka 207. stavka 1. UFEU-a. Isto vrijedi i što se tiče poglavlja 3. navedenog sporazuma, koji navodi modalitete prema kojima svaka stranka može, kada su ispunjeni zahtjevi koji proizlaze iz pravila Svjetske trgovinske organizacije, usvojiti antidampinške i kompenzacijske mjere kao i zaštitne mjere koje se odnose na uvoz iz druge stranke. To se poglavlje također odnosi na „mjere za zaštitu trgovine” u smislu članka 207. stavka 1. UFEU-a.

Norme dogovorene između Unije i Republike Singapura, u okviru poglavlja 9. sporazuma o slobodnoj trgovini između potonjih u području zaštite izravnih ulaganja pripadaju u zajedničku trgovinsku politiku s obzirom na to da predstavljaju specifičnu vezu s trgovinom između Unije i te treće zemlje. Naime, s jedne strane, članak 207. stavak 1. na općenit način navodi akte Unije u području izravnih stranih ulaganja ne razlikujući one čiji je cilj prihvat od onih čiji je cilj zaštita navedenih ulaganja.

Članak 345. UFEU-a izražava neutralnost Unije s obzirom na sustave vlasništva koji postoje u državama članicama, ali mu učinak nije izuzeti te sustave iz temeljnih pravila Unije. Što se članka 9.6. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Unije i Republike Singapura tiče, koji navodi da nijedna stranka ne može nacionalizirati ili izvlastiti obuhvaćena ulaganja ulagača ili ih podvrgnuti mjerama koje imaju učinke jednake nacionalizaciji ili izvlaštenju, osim ako se to izvlaštenje provodi u javnom interesu, on ne sadržava nikakvu obvezu koja se odnosi na sustav vlasništva u državama članicama. To odražava samu činjenicu da, iako države članice ostaju nadležne izvršavati svoje ovlasti u području prava na vlasništvo te posljedično mijenjati sustav što se njih tiče, zbog svega toga ipak nisu izuzete od poštovanja tih općih načela i temeljnih prava.

Što se tiče obveza u području intelektualnog vlasništva iz poglavlja 11. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i Republike Singapura, skupina odredbi koje se odnose na autorska i srodna prava, oznake zemljopisnog podrijetla, dizajne, patente, podatke o ispitivanju i biljne sorte, predstavlja, s jedne strane, podsjetnik na postojeće međunarodne multilateralne obveze i s druge strane na bilateralne obveze, te ima za glavni predmet, sukladno onomu što navodi članak 11.1. stavak 1. točka (b) sporazuma, osigurati poduzetnicima iz Unije i iz Singapura prikladnu razinu zaštite njihovih prava intelektualnog vlasništva. Te odredbe omogućuju poduzetnicima iz Unije i iz Singapura uživanje, na državnom području druge stranke, korištenja standarda zaštite prava intelektualnog vlasništva koji predstavljaju određenu homogenost i time doprinose njihovu ravnopravnom sudjelovanju u slobodnoj trgovini robom i uslugama između Unije i Republike Singapura. Isto vrijedi i za članke 11.36. do 11.47. predviđenog sporazuma, koji svaku stranku obvezuju da predvidi određene kategorije građanskopravnih postupaka i mjera koja omogućuju zainteresiranim osobama da se pozivaju na svoja prava intelektualnog vlasništva i da se ta prava provode, kao i za članke11.48. do 11.50., koji obvezuju svaku stranku na uvođenje metoda prepoznavanja krivotvorene ili piratske robe za carinska tijela te predviđanje mogućnosti za nositelje prava intelektualnog vlasništva da u slučaju sumnje na krivotvorenje ili piratstvo ishode obustavu puštanja u promet te robe.

Članci 12.1. i 12.2. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i Republike Singapura ulaze u okvir liberalizacije trgovine između potonjih stranaka. Naime, one se izričito odnose na borbu protiv protutržišnih aktivnosti i protiv koncentracija koje imaju za cilj ili učinak spriječiti da se trgovina između Unije i te treće zemlje odvija u uvjetima zdravog tržišnog natjecanja. Navedene odredbe posljedično pripadaju u područje zajedničke trgovinske politike, a ne u područje unutarnjeg tržišta. Poglavlje 12. toga sporazuma sadržava također odredbe u području subvencija. One ukazuju na obveze stranaka na temelju Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama, koji je dio Priloga 1.A Sporazumu o Svjetskoj trgovinskoj organizaciji, koje određuju koje su subvencije povezane s trgovinom robom i uslugama između Unije i Republike Singapura zabranjene, i obvezuju svaku stranku na ulaganje najvećih napora u ispravljanje ili uklanjanje učinaka dopuštenih subvencija na trgovinu s drugom strankom.

Poglavlje 10. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i Republike Singapura sadržava skup pravila za uređivanje postupaka javne nabave u Uniji i u Republici Singapuru na način da se osigurava da se postupci takvih nabava provode uz poštovanje načela nediskriminacije i transparentnosti. Direktiva 2014/24 o javnoj nabavi kao i Direktiva 2014/25 o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga uvode skup zajedničkih pravila kojima je cilj, u bitnome, jamčiti da su provedbe javnih nabava, osobito, u prometnom sektoru, u skladu, u Uniji s tim istim načelima, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 1. i članku 18. Direktive 2014/24 te isto tako u uvodnoj izjavi 2. i članku 36. Direktive 2014/25.

Stupanjem na snagu navedenog sporazuma, pristup singapurskih pružatelja usluga javnim nabavama Unije u području prometa pripadat će stoga u obveze koje obuhvaćaju iste elemente kao i one uređene direktivama 2014/24 i 2014/25. Prema tome, treba zaključiti da Unija ima isključivu vanjsku nadležnost, na temelju članka 3. stavka 2. UFEU-a, za međunarodne obveze sadržane u poglavlju 10. Sporazuma o slobodnoj trgovini između Europske unije i Republike Singapura u području javnih nabava usluga u području prometa s obzirom na to da, naime, te obveze pripadaju području koje je uvelike već pokriveno zajedničkim pravilima Unije te s obzirom na to da one mogu utjecati ili izmijeniti njihov opseg.

(t. 221.-224.)