ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Svojom žalbom u predmetu C‑475/19 P Savezna Republika Njemačka zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 10. travnja 2019., Njemačka/Komisija (T‑229/17, neobjavljena, u daljnjem tekstu: prva pobijana presuda, EU:T:2019:236), kojom je taj sud odbio njezinu tužbu za poništenje, kao prvo, Odluke Komisije (EU) 2017/133 оd 25. siječnja 2017. o zadržavanju s ograničenjem u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 14342:2013 „Drvene podne obloge: značajke, ocjena sukladnosti i označivanje” u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2017., L 21, str. 113.), kao drugo, Odluke Komisije (EU) 2017/145 оd 25. siječnja 2017. o zadržavanju s ograničenjem u Službenom listu Europske unije upućivanja na usklađenu normu EN 14904:2006 „Površine sportskih terena – Površine u zatvorenom prostoru za višenamjensku sportsku uporabu – Specifikacija” u skladu s Uredbom (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2017., L 22, str. 62.) (u daljnjem tekstu zajedno: prve sporne odluke), kao treće, Komunikacije Komisije od 10. ožujka 2017. u okviru provedbe Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2011. o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ (SL 2017., C 76, str. 32.; u daljnjem tekstu: „provedbena” komunikacija), u dijelu u kojem se odnosi na usklađene norme EN 14342:2013 i EN 14904:2006, kao četvrto, Komunikacije Komisije od 11. kolovoza 2017. u okviru provedbe Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ (SL 2017., C 267, str. 16.), u dijelu u kojem se odnosi na usklađene norme EN 14342:2013 i EN 14904:2006, kao peto, Komunikacije Komisije od 15. prosinca 2017. u okviru provedbe Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ (SL 2017., C 435, str. 41.), u dijelu u kojem se odnosi na usklađene norme EN 14342:2013 i EN 14904:2006, te, kao šesto, Komunikacije Komisije od 9. ožujka 2018. u okviru provedbe Uredbe (EU) br. 305/2011 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju usklađenih uvjeta za stavljanje na tržište građevnih proizvoda i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 89/106/EEZ (SL 2018., C 92, str. 139.), u dijelu u kojem se odnosi na usklađene norme EN 14342:2013 i EN 14904:2006 (u daljnjem tekstu zajedno: ostale tri sporne komunikacije).
7

Komunikacija Komisije od 8. lipnja 2015. naslovljena „Smjernice za izračun financijskih ispravaka u okviru postupaka potvrde o sukladnosti i financijskog poravnanja računa” (C (2015) 3675 final, u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2015.) sadržava poglavlje 3., naslovljeno „Paušalni financijski ispravci za nedostatke u sustavima upravljanja i kontrole koji se odnose na zakonitost i pravilnost rashoda”. To poglavlje obuhvaća točke 3.1. do 3.5. Smjernica iz 2015. Točkom 3.2. tih Smjernica, naslovljenom „Razina paušalnog ispravka”, predviđa se; „[…] U skladu s člankom 12. stavkom 7. Uredbe [br. 907/2014], službe Komisije ‚osobito uzima[ju] u obzir sljedeće okolnosti koje ukazuju na veću težinu nedostataka i veći rizik gubitka za proračun Unije’, čime se opravdava viša razina paušalnog ispravka: […] 5. ako ‚je utvrđeno da država članica ne primjenjuje sustav kontrole ili je on u velikoj mjeri manjkav te postoje dokazi o široko raširenim nepravilnostima i nemaru u suzbijanju nepravilnih ili prijevarnih praksi’, opravdan je ispravak od 25 % jer je moguće razumno pretpostaviti da će zbog mogućnosti podnošenja nepravilnih zahtjeva nastati iznimno velika financijska šteta za proračun Unije. Prema potrebi može se odrediti i viša razina stope ispravka. To se može učiniti kad je, na temelju podataka koje je dostavila država članica, ugrožena populacija (vrlo) ograničena. Moguće je odbiti i cijeli rashod ako su nedostaci tako ozbiljni da se smatraju u potpunosti suprotni pravilima Unije, zbog čega su sva plaćanja nepravilna. […]”
16

U toj presudi, nakon što je naveo da se propisima o ZOI‑ju ne nastoji zaštititi izgled proizvoda ili njegove značajke opisane u njegovoj specifikaciji, nego njegov naziv, na način da se tim propisima ne zabranjuje proizvodnja proizvoda primjenom istih tehnika kao što su one utvrđene u pravilima primjenjivima na oznaku zemljopisnog podrijetla i nakon što je podsjetio na to da, ako ne postoji pravo kojim bi se to zabranilo, oponašanje izgleda nekog proizvoda proizlazi iz slobode trgovine i industrije, cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu) presudio je da su značajke na koje se Međustrukovno udruženje poziva, među ostalim vodoravna plava brazda, dio povijesne tradicije, drevne tehnike koja se pojavljuje i na drugim sirevima, kojima se društvo Société Fromagère du Livradois koristilo čak i prije dobivanja ZOI‑ja i koje se ne temelje na ulaganjima Međustrukovnog udruženja ili njegovih članova. Smatrao je da, kad bi se biljni ugljen mogao koristiti samo u proizvodnji sira s tim ZOI‑jem, društvo Société Fromagère du Livradois moralo bi ga, kako bi postupalo u skladu s američkim zakonodavstvom, zamijeniti polifenolom iz grožđa, tako da dva sira ne bi mogla biti slična na temelju te značajke. Istaknuo je da je društvo Société Fromagère du Livradois navelo druge razlike između sira Montboissié i sira Morbier, među ostalim, to da se u proizvodnji prvonavedenog sira koristi pasterizirano mlijeko, a u proizvodnji drugonavedenog sira sirovo mlijeko, te je stoga zaključio da su ta dva sira različita i da je Međustrukovno udruženje pokušalo proširiti zaštitu ZOI‑ja „Morbier” kako bi ostvarilo nezakoniti poslovni interes, postupajući protivno načelu slobodnog tržišnog natjecanja.
47

Na tijelima i sudovima države članice domaćina je da ocijene dokaze koje u tom smislu podnese predmetni tražitelj zaposlenja. U tom pogledu navedena tijela i sudovi morat će analizirati sve relevantne elemente poput, primjerice, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 75. i 76. svojeg mišljenja, okolnost da je taj tražitelj zaposlenja prijavljen kod nacionalnog tijela nadležnog za tražitelje zaposlenja, da se redovito javlja mogućim poslodavcima šaljući im molbe za posao ili pak da se odaziva na razgovore za posao. U okviru te ocjene, navedena tijela i sudovi moraju uzeti u obzir stanje na nacionalnom tržištu rada u sektoru koji odgovara osobnim kvalifikacijama predmetnog tražitelja zaposlenja. S druge strane, činjenica da je potonji odbio ponude za posao koje ne odgovaraju njegovim stručnim kvalifikacijama ne može dovesti do zaključka da on ne ispunjava uvjete predviđene u članku 14. stavku 4. točki (b) Direktive 2004/38.
12

Članak 99. Zakona o PDV‑u glasi kako slijedi: „(1) Ako je stjecatelj inozemni putnik te je isporučena roba dio njegove osobne prtljage ili njegove putničke prtljage, izuzeće predviđeno člankom 98. stavkom 1. primjenjuje se ako: (a) vrijednost isporuke, uključujući porez, je veća od 175 eura; (b) inozemni putnik dokaže svoje svojstvo putnom ispravom ili drugim ispravama koje izdaju tijela koja Mađarska priznaje i služe za identifikaciju osobe […], (c) tijelo na točki izlaza proizvodâ iz Zajednice potvrđuje da su oni napustili državno područje tako da ovjeri obrazac koji je u tu svrhu izdala državna porezna uprava i na njega stavi pečat, na temelju istodobnog predočenja isporučene robe i izvornog računa kojim se potvrđuje izvršenje isporuke robe. (2) Kako bi mogao ostvariti pravo na izuzeće, prodavatelj robe mora, uz izdavanje računa, ispuniti obrazac zahtjeva za povrat poreza na zahtjev inozemnog putnika. […] Obrazac zahtjeva za povrat poreza ispunjava prodavatelj robe u tri primjerka, pri čemu dva primjerka daje putniku, a treći zadržava u svojoj računovodstvenoj dokumentaciji. (3) Prilikom potvrde o izlasku robe iz stavka 1. točke (c), carinsko tijelo od putnika pribavlja drugi primjerak obrasca za zahtjev povrata poreza s ovjerom i pečatom. (4) Izuzeće od poreza odobrava se pod uvjetom: (a) da prodavatelj robe posjeduje prvi primjerak obrasca za povrat poreza s ovjerom i pečatom iz stavka 1. točke (c) i (b) ako je porez naplaćen u trenutku isporuke robe, da prodavatelj vrati navedeni porez inozemnom putniku, u skladu sa stavcima 5. do 8. […] (6) Kako bi dobio povrat poreza, inozemni putnik ili njegov opunomoćenik: (a) prodavatelju robe vraća prvi primjerak obrasca zahtjeva za povrat poreza, s ovjerom i pečatom sukladno stavku 1. točki (c), i (b) prodavatelju robe dostavlja izvorni primjerak računa koji potvrđuje isporuku robe. […] (9) Ako je porez naplaćen na temelju stavka 4. točke (b) i ako ga je prodavatelj robe prethodno utvrdio i prijavio kao porez koji treba platiti, ima pravo […] smanjiti porez koji se treba platiti […] za iznos poreza koji je vraćen pod uvjetom da je taj iznos posebno naznačen na računovodstvenim dokumentima. […]”
28

U tom pogledu, on smatra da je to pitanje postupovne prirode te da je ono uređeno nacionalnim pravom zbog nepostojanja bilo kakvog pojašnjenja u Uredbi br. 207/2009 i Uredbi 2017/1001. Ta ocjena proizlazi iz zajedničkog tumačenja članka 14. stavka 3. i članka 101. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 kao i članka 17. stavka 3. i članka 129. stavka 3. Uredbe 2017/1001 kao što to proizlazi iz presude od 22. lipnja 2016., Nikolajeva (C‑280/15, EU:C:2016:467, t. 28.).
48

Naime, točno je da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, načelu porezne neutralnosti, kojim je zakonodavac Unije u području PDV‑a izrazio opće načelo jednakog postupanja (presuda od 29. listopada 2009., NCC Construction Danmark, C‑174/08, EU:C:2009:669, t. 41. i navedena sudska praksa), protivi osobito to da se, među ostalim, sa sličnom robom i uslugama, koje su međusobno konkurentne, različito postupa u svrhe PDV‑a (presuda od 14. prosinca 2017., Avon Cosmetics, C‑305/16, EU:C:2017:970, t. 52. i navedena sudska praksa). Usto, iz sudske prakse Suda proizlazi da to načelo treba tumačiti na način da je u pogledu PDV‑a različito postupanje s isporukama dviju usluga koje su s točke gledišta potrošača jednake ili slične i ispunjavaju njegove iste potrebe, dovoljno za utvrđenje povrede tog načela (vidjeti u tom smislu presudu od 10. studenoga 2011., The Rank Group, C‑259/10 i C‑260/10, EU:C:2011:719, t. 36.). Međutim, valja utvrditi da se argument njemačke vlade temelji na usporedbi isporuka robe s dvjema jasno različitim skupinama potrošača i da je okolnost eventualno različitog postupanja prema tim skupinama posljedica izbora osoba članova tih skupina bez obzira na to jesu li vlasnici stambene jedinice na nekretnini u suvlasništvu.
43

Što se tiče točaka 53. do 58. pobijane presude, valja istaknuti da je Opći sud u tim točkama analizirao tužbeni razlog žalitelja koji se temeljio na povredi obveze obrazlaganja u vezi s mogućim ugrožavanjem procesa odlučivanja. S obzirom na to da se dokaz o ozbiljnom ugrožavanju procesa odlučivanja ne zahtijeva u okviru iznimke predviđene člankom 4. stavkom 3. prvim podstavkom Odluke 2004/258, kao što je to Opći sud presudio u točki 29. pobijane presude, razmatranja koja se odnose na narav i intenzitet nadzora sudova Unije u pogledu postojanja opasnosti od nastanka štete javnom interesu u svakom su slučaju bila irelevantna za ishod tog tužbenog razloga.
31

No, budući da, kao što je to spomenuto u točki 22. ove presude, korištenje iznimkom koja omogućuje pristup odvjetničkoj djelatnosti, neovisno je li to u okviru nesamostalnog ili samostalnog rada, bez prolaženja teorijskog i praktičnog osposobljavanja koje pružaju područni centri za stručno osposobljavanje kao i bez pribavljanja potvrde o stručnoj osposobljenosti za obavljanje odvjetničke djelatnosti, francuski propis podvrgava trima kumulativnim uvjetima koji su navedeni u spomenutoj točki, on jest mjera koja državljanima Unije, uključujući državljane države članice koja je donijela navedenu mjeru, može otežati ili učiniti manje privlačnim ostvarivanje temeljnih sloboda zajamčenih UFEU‑om, poput onih koje su predviđene člancima 45. i 49. UFEU‑a.
31

Na sastanku održanom 12. lipnja 2017. s državnim odvjetnikom ESB je naglasio da smatra da te arhive uključuju, kao prvo, dokumente koje je sastavio on sam u obavljanju svojih zadaća, kao drugo, prepisku između njega i nacionalnih središnjih banaka koja je bila potrebna za obavljanje zadaća ESSB‑a ili Eurosustava i, kao treće, dokumente koje su te središnje banke sastavile u okviru obavljanja zadaća ESSB‑a ili Eurosustava. Također je tvrdio da, prije nego što takvi dokumenti budu mogli biti korišteni u kaznenom postupku koji se vodi pred nacionalnim tijelima, on mora ukinuti zaštitu koja se primjenjuje na te dokumente. ESB je, međutim, istaknuo da se on neće protiviti takvom ukidanju ako je to u interesu postupka koji se vodi pred nacionalnim tijelima i ako nije u suprotnosti s njegovim interesima koje štiti Protokol o povlasticama i imunitetima.
40

Žalitelji osim toga osporavaju tvrdnju Općeg suda u točki 48. pobijane presude prema kojoj, s obzirom na to da su se operatori mogli izjasniti o stopi doprinosa od 1 %, de facto nije bilo potrebno ponovno održati savjetovanje o izmijenjenoj stopi doprinosa od 2 %. Naime, očito je da je viši ili niži iznos stope značajan za primjedbe i stajališta iznesena tijekom javnog savjetovanja, uzimajući u obzir osobito činjenicu da se njezina ocjena treba promatrati u odnosu na isplativost dotične djelatnosti. Međutim, stajalište Općeg suda učinilo bi potpuno beskorisnim javno savjetovanje s obzirom na to da se stajališta operatora koji su u njemu sudjelovali mogu u potpunosti zanemariti i da to savjetovanje može dovesti do donošenja odluke koja sadržava stajališta protivna onima iznesenima tijekom te rasprave, kao što je to bio slučaj u ovom predmetu.
(6)

Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) osnovana Uredbom (EZ) br. 178/2002 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2002. o utvrđivanju općih načela i uvjeta zakonodavstva o hrani, osnivanju Europske agencije za sigurnost hrane te utvrđivanju postupaka o pitanjima sigurnosti hrane [(SL 2002., L 31, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 7., str. 91.)], donijela je dva mišljenja o aspektima dobrobiti [u okviru] glavn[ih] sustav[a] omamljivanja i usmrćivanja određenih vrsta životinja: [Welfare aspects of the main systems of stunning and killing the main commercial species of animals] posebno o aspektima dobrobiti [u okviru] glavn[ih] sustav[a] omamljivanja i usmrćivanja komercijalnih životinjskih vrsta, u 2004. te [Welfare aspects of the main systems of stunning and killing applied to commercially farmed deer, goats, rabbits, ostriches, ducks, geese and quail] o aspektima dobrobiti [u okviru] glavn[ih] sustav[a] omamljivanja i usmrćivanja primijenjen[ih] na komercijalno uzgajanu visoku divljač, koze, kuniće, nojeve, patke, guske i prepelice, u 2006. Potrebno je ažurirati pravo [Unije] u tom području kako bi [se] u obzir uzela ta znanstvena mišljenja. [...] Preporuke o uzgajanoj ribi nisu uključene u ovu Uredbu jer na ovom području postoji potreba za daljnjim znanstvenim mišljenjem i ekonomskom ocjenom.
7

Poglavlje VI. te uredbe, naslovljeno „Podaci za potrošače”, sadržava članke 19. do 21. Članak 19. navedene uredbe, pod naslovom „Označivanje”, predviđa: „1. Ne dovodeći u pitanje ostale odredbe ovog članka, kozmetički proizvodi stavljaju se na tržište samo ako se na posudi i ambalaži kozmetičkih proizvoda nalaze sljedeći podaci ispisani neizbrisivim, jasno čitljivim i vidljivim slovima: […] (d) posebne mjere opreza koje je potrebno poštovati prilikom uporabe, te barem one iz priloga III. do VI. i bilo koja upozorenja [o posebnim mjerama opreza koje je potrebno poštovati u vezi s] kozmetičkim proizvodima za profesionalnu uporabu; […] (f) funkcija kozmetičkog proizvoda, osim ako to nije jasno iz njegova izgleda; (g) popis sastojaka. Ovaj se podatak može navesti samo na ambalaži. Ispred popisa mora stajati izraz: ‚sastojci’. […] 2. Ako iz praktičnih razloga na oznaci nije moguće navesti, kao što je to predviđeno, podatke iz točaka (d) i (g) stavka 1., primjenjuje se sljedeće: – [potrebni] podaci se navode na priloženom ili pričvršćenom listiću, naljepnici, traci, markici ili kartici, – osim ako to nije neizvedivo, ti se podaci navode u skraćenom obliku ili putem simbola iz točke 1. Priloga VII., koji se moraju nalaziti na posudi ili ambalaži za podatke iz točke (d) stavka 1., odnosno na ambalaži za podatke iz točke (g) stavka 1. 3. U slučaju sapuna, kuglica za kupanje i drugih malih proizvoda za koje je iz praktičnih razloga nemoguće navesti podatke iz točke (g) stavka 1. na naljepnici, markici, traci, kartici ili priloženom listiću, ti se podaci navode na obavijesti u neposrednoj blizini posude u kojoj je predmetni kozmetički proizvod izložen za prodaju. 4. Za kozmetičke proizvode koji nisu pretpakirani, koji se pakiraju na mjestu prodaje na zahtjev kupca ili koji su pretpakirani za neposrednu prodaju, države članice donose podrobna pravila u vezi s navođenjem podataka iz stavka 1. 5. Jezik na kojemu su napisani podaci iz točaka (b), (c), (d) i (f) stavka 1., te iz stavaka 2., 3. i 4. utvrđuje se pravnim propisima država članica u kojima je proizvod dostupan krajnjem korisniku. […]”
13

U međuvremenu, dopisom od 9. studenoga 2016., uz koji je upućeno i rješenje od 1. kolovoza 2016. iz prethodne točke, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Glavno državno odvjetništvo u Berlinu, Njemačka) obavijestio je rumunjsko ministarstvo pravosuđa o zahtjevu za izručenje te je upitao namjeravaju li rumunjska tijela sama poduzeti kazneni progon protiv osobe BY, rumunjskog državljanina koji je počinio kaznena djela u inozemstvu. Dopisom od 22. studenoga 2016. to je ministarstvo odgovorilo da rumunjska tijela mogu odlučiti poduzeti kazneni progon samo na zahtjev ukrajinskih tijela. Nakon dodatnog zahtjeva od 2. siječnja 2017. kojim je Glavno državno odvjetništvo u Berlinu pokušalo doznati je li, u skladu s rumunjskim kaznenim pravom, moguć progon za kaznena djela o kojima je riječ, to je ministarstvo 15. ožujka 2017. odgovorilo da su za izdavanje nacionalnog uhidbenog naloga, koji je uvjet za izdavanje europskog uhidbenog naloga, potrebni dostatni dokazi o krivnji tražene osobe te je od Glavnog državnog odvjetništva u Berlinu zatražilo da mu dostavi dokumente i primjerke dokaza koji se odnose na djela koja se stavljaju na teret osobi BY, a koje su im dostavila ukrajinska tijela.
38

Kad je riječ o glavnom postupku, iz prethodno navedenog proizlazi da okolnost da Franck nije banka odnosno financijska institucija ne isključuje to da isporuka poput one koju je to društvo obavilo može predstavljati odobravanje kredita u smislu članka 135. stavka 1. točke (b) Direktive o PDV-u. Na sudu koji je uputio zahtjev je da, za potrebe izuzeća predviđenog tom odredbom za takvu isporuku, provjeri predstavlja li naknada koju je Franck primao od Konzuma protučinidbu za stavljanje predmetnih novčanih sredstava potonjem na raspolaganje.
5

Agencija Ujedinjenih naroda za pomoć palestinskim izbjeglicama na Bliskom istoku (United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East (UNRWA)) osnovana je Rezolucijom br. 302 (IV) Opće skupštine Ujedinjenih naroda od 8. prosinca 1949. o pomoći palestinskim izbjeglicama. Njezina je zadaća osigurati dobrobit i ljudski razvoj palestinskih izbjeglica.
53

Međutim, čini se da pravilo 1/3-2/3 samo vrlo neprecizno uzima u obzir količinu glazbenih djela koja su stvarno izvedena, a koja su dio SABAM‑ova repertoara. Naime, kao što su to istaknuli Wecandance, Weareone.World i Europska komisija, to pravilo ima za učinak to da SABAM gotovo sustavno ostvaruje prihode koji mogu biti znatno viši od onih koji odgovaraju takvoj količini.
52

Naime, ovršni postupak čiji je cilj prisilno ostvarenje sudske odluke kojom se priznaje vjerovnikovo pravo, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, u više se točaka razlikuje od kolektivnog postupka, kakav je predviđen u članku 2. stavku 1. Direktive 2008/94, među ostalim u odnosu na, s jedne strane, njegov cilj jer nema za cilj kolektivno namirenje vjerovnika (vidjeti u tom smislu presude od 10. srpnja 1997., Bonifaci i dr. i Berto i dr., C‑94/95 i C‑95/95, EU:C:1997:348, t. 34. i od 25. veljače 2016., Stroumpoulis i dr., C‑292/14, EU:C:2016:116, t. 34.) i, s druge strane, posljedice za predmetnog dužnika s obzirom na to da on ne dovodi ni do djelomičnog ili potpunog oduzimanja imovine dužnika ni do imenovanja stečajnog dužnika ili osobe koja obavlja sličnu dužnost.
23

U tim je okolnostima Curtea de Apel Cluj (Žalbeni sud u Cluju) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 6. stavak 1. Direktive [93/13] tumačiti na način da na temelju njega nacionalni sud može, nakon što utvrdi da je nepoštena odredba ugovora o kreditu s fiksnom kamatnom stopom određenom za prvu godinu i promjenjivom kamatnom stopom za sljedeće godine, koja se tom odredbom određuje u skladu s „fiksnom maržom i referentnom kamatnom stopom koje banka primjenjuje na temelju netransparentnih kriterija”, prilagoditi ugovor o kreditu s obzirom na činjenične elemente sadržane u njemu utvrđivanjem načina izračuna promjenjive kamatne stope na temelju transparentnih referentnih vrijednosti (LIBOR ili Euribor) i fiksne bankovne marže kako bi se osigurala bolja zaštita potrošača? 2. Ako odgovor na prvo pitanje bude niječan, treba li članak 6. stavak 1. Direktive [93/13] tumačiti na način da na temelju njega nacionalni sud može, nakon što utvrdi da je nepoštena određena odredba poput one prethodno navedene, u okviru sudskog postupka primijeniti fiksnu kamatnu stopu utvrđenu u skladu s fiksnom maržom koja je određena za drugu godinu izvršenja ugovora ili fiksnom kamatnom stopom određenom za prvu godinu? 3. Ako odgovor na drugo pitanje bude niječan, treba li članak 6. stavak 1. Direktive [93/13] i načelo djelotvornosti tumačiti na način da im se protivi to da nacionalni sud, nakon što utvrdi da je nepoštena određena odredba poput one prethodno navedene, uputi stranke na pregovore kako bi odredile novu kamatnu stopu, bez utvrđivanja referentnih vrijednosti? 4. Ako odgovor na treće pitanje bude niječan, koji su mogući pravni lijekovi za zaštitu potrošača u skladu s odredbama članka 6. stavka 1. Direktive [93/13]?”
12

Direktiva 2011/98 prenesena je u nacionalno pravo decretom legislativo n. 40 – Attuazione della direttiva 2011/98/UE relativa a una procedura unica di domanda per il rilascio di un permesso unico che consente ai cittadini di Paesi terzi di soggiornare e lavorare nel territorio di uno Stato membro e a un insieme comune di diritti per i lavoratori di Paesi terzi che soggiornano regolarmente in uno Stato membro (Zakonodavna uredba br. 40 o prenošenju Direktive 2011/98) od 4. ožujka 2014. (GURI br. 68 od 22. ožujka 2014.; u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 40/2014) kojim je uspostavljena „jedinstvena dozvola za rad”.