ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Članak 52b Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte, Urheberrechtsgesetz) od 9. rujna 1965. ( 4 ) u verziji koja je bila na snazi kada su se dogodile činjenice u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: UrhG) glasi: „Reproduciranje djelâ na mjestima predviđenim za elektroničko čitanje u javnim knjižnicama, muzejima i arhivima Dopušteno je stavljanje na raspolaganje objavljenih djelâ iz javnih knjižničnih fondova, muzeja ili arhiva, koje ne teži izravno ili neizravno ekonomskom ili unosnom cilju i koje je predviđeno isključivo u prostorijama predmetne ustanove na mjestima za elektroničko čitanje koja su posebno za to predviđena s ciljem istraživanja i privatnog izučavanja ako to nije protivno nekoj ugovornoj odredbi. Broj primjeraka djela dostupnih na mjestima za elektroničko čitanje ne smije načelno biti veći od onoga koji sadrži fond ustanove. Stavljanjem na raspolaganje nastaje pravo na plaćanje pravične naknade. To pravo može ostvariti samo organizacija za kolektivno ostvarivanje prava.“
7.

U glavnom postupku tijelo nadležno za telekomunikacije ( 6 ) tako je odbilo dati naknadu TDC‑u za troškove povezane s predmetnim pružanjem sigurnosnih i hitnih pomorskih usluga za 2010. godinu. To je tijelo smatralo da, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom koje je bilo na snazi do 31. ožujka 2012., TDC nema pravo ni na kakvu naknadu troškova učinjenih temeljem te dodatne obvezne usluge, s obzirom na to da općenito ostvaruje dobit temeljem svojih obveza pružanja univerzalne usluge i dodatnih obveznih usluga u cijelosti ( 7 ). Iz odluke kojom su upućena prethodna pitanja proizlazi da su u praksi troškovi povezani sa sigurnosnim uslugama dosezali iznos od oko 60.000.000 danskih kruna (oko 8.036.000 eura) godišnje, od čega se gotovo polovica odnosila na pružanje tih usluga na Grenlandu.
10.

Članci 7. do 11. Direktive 2004/114 odnose se na posebne uvjete koji se primjenjuju na studente, učenike, neplaćene pripravnike i dobrovoljce. Članak 7. te direktive predviđa posebne uvjete koji se primjenjuju na studente. Taj članak u svom stavku 1. određuje: „Uz opće uvjete iz članka 6., državljanin treće države koji je podnio zahtjev za prihvat u svrhe studija: (a) mora biti primljen na visokoškolsku ustanovu s ciljem pohađanja studijskog programa; (b) mora predočiti dokaze koje zahtijeva država članica da će tijekom boravka imati dostatna sredstva za uzdržavanje, troškove studija i povratak. Države članice javno objavljuju minimalna mjesečna sredstva potrebna u svrhe ove odredbe, ne dovodeći u pitanje pojedinačna razmatranja svakoga slučaja; (c) mora predočiti dokaze, ako to traži država članica, dostatnog znanja jezika za studijski program koji je upisao; (d) mora predočiti dokaz, ako to traži država članica, da je platio pristojbe koje zaračunava ustanova.“
10.

Sud koji je uputio zahtjev opisuje G. Fenolla kao „korisnika“ CAT‑a kojim upravlja Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI iz Avignona), a kojem se 1996. priključio. G. Fenoll je 16. listopada 2004. otišao na bolovanje. Stoga mu je za referentno razdoblje od 1. lipnja 2003. do 31. svibnja 2004. preostalo 12 dana plaćenog godišnjeg odmora ( 15 ). G. Fenoll bio je na bolovanju do 31. svibnja 2005. i nakon toga je napustio CAT 20. lipnja 2005. CAT je procijenio da je, za razdoblje od 1. lipnja 2004. do 31. svibnja 2005., G. Fenoll radio samo 78 dana i stekao pravo na samo šest dana plaćenog godišnjeg odmora koji su mu isplaćeni u srpnju 2005.
103.

Žalitelj ne osporava obrazloženje iz točke 51. pobijane presude kojim se podsjeća na ustaljeno stajalište u sudskoj praksi Suda prema kojem utvrđenje povrede načela razumnog roka može dovesti do poništenja akta samo ako je duljina djelovanja institucije mogla utjecati na ishod postupka koji je doveo do donošenja toga akta. To je osobito slučaj ako je adresatovo pravo na obranu potencijalno ugroženo ( 20 ). Međutim, žalitelj ne osporava utvrđenje Općeg suda prema kojem on u ovom slučaju nije dokazao da je njegovo pravo na obranu bilo ugroženo.
86.

Pod uvjetom da to sud koji je uputio zahtjev provjeri, to bi mogao biti slučaj kod zahtjeva na temelju članka L. 313‑14 Cesede koji je S. Mukarubega podnijela 28. rujna 2012., to jest nakon končanog odbijanja njezina zahtjeva za azil od strane CNDA‑e (to jest 10. rujna 2012.) i prije dostave prve odluke o vraćanju (to jest 26. listopada iste godine).
22.

K. Boudjlida primjećuje da ga prefektove službe nisu formalno saslušale ni u vezi s produljenjem njegovog prava na boravak ni u vezi s odlukom o vraćanju, a one su jedine za to nadležne. Smatra da mu razgovor s policijom nije omogućio da zatraži dodjelu boravka ni da pred njom istakne svoje argumente protiv odluke o vraćanju, dok u tom trenutku čak nije ni znao kakvu će odluku pravno tijelo donijeti. K. Boudjlida nije mogao ni zamisliti da bi se odluka o vraćanju mogla donijeti tog istog dana, a da pritom nije saslušan glede razloga njezinog donošenja. On se dakle nije mogao braniti jer nije bio saslušan u vezi s predviđenim sadržajem odluke o vraćanju. Prema K. Boudjlidi, tijekom razgovora s policijom objasnio je da čeka odgovor na svoj zahtjev za naturalizaciju te je na pitanje bi li pristao na to da napusti državno područje, ako bi takva bila odluka prefekture, odgovorio da bi bio spreman napustiti državno područje ako bi morao. Smatra da ništa u tom razgovoru ne upućuje na to da je imao pravo istaknuti svoja očitovanja i biti saslušan prije nego što se odluka o vraćanju donese istog dana.
52.

Na to se ovdje nadovezuje i to da kod pitanja o predmetu spora, kod kojeg se u konačnici radi o tome predstavlja li radnja koja je dovela do zahtjeva obavljanje javnih ovlasti ( 32 ), istome treba zanijekati karakteristično javnopravno obilježje: naime, kao prvo, ponašanje koje čini povredu tržišnog natjecanja koja je dovela do zahtjeva, ovdje naplata nejednako visokih pristojbi zračnih luka društva Lidosta Rīga, u neposrednoj je vezi s gospodarskom djelatnosti poduzetnika o kojem je riječ, naime s upravljanjem zračnom lukom. Kao drugo, odredbe članaka 81. i 82. UEZ‑a na koje se pozivâ u zahtjevu i na kojima se on temelji mogu se primijeniti samo kada poduzetnik koji je dužan naknaditi štetu ne obavlja svoju djelatnost kao javna vlast nego upravo kao gospodarski subjekt.
15.

Prema pojašnjenjima Oberster Gerichtshofa (Vrhovni sud, Austrija), ako bi referentni datum za napredovanje podnositelja zahtjeva utvrđivali sukladno novoj odredbi članka 53.a stavka 1. BBG‑a, to jest, uračunavajući također razdoblja službe koja je on ostvario prije navršenih 18 godina (nakon 30. lipnja koja slijede nakon dovršetka općeg obveznog školovanja od devet godina), to bi za posljedicu imalo novi referentni datum za napredovanje, odnosno 22. lipanj 1985. Ako bi se ovaj novi datum primijenio a klasifikaciju G. Starjakoba istodobno utvrđivalo na temelju prethodne pravne situacije, proizašla bi, za razdoblje od studenog 2007. do lipnja 2012., razlika u plaći u njegovu korist od 3963,75 eura bruto.
29.

U tom pogledu valja prije svega zaključiti da iz teksta članka 13. Sporazuma o pridruživanju i cilja pridruživanja EEZ‑Turska proizlazi da se načela priznata u okviru članaka 52. do 56. Ugovora o EZ‑u (koji su postali članci 43. do 47. UEZ‑a, a potom članci 49. do 53. UFEU‑a) moraju u najvećoj mogućoj mjeri prenijeti na turske državljane. Ovo interpretativno načelo, koje je Sud prvotno utvrdio u kontekstu članka 12. Sporazuma o pridruživanju, a potom potvrdio u okviru njegovog članka 14. ( 26 ), također je primjenjivo na njegov članak 13. koji sadrži pravilo slično dvjema gore navedenim odredbama. Kao što ću podrobnije objasniti u nastavku, to je načelo izričito potvrđeno u presudi Ziebell i Demirkan ( 27 ) a da se o njemu nije ponovno raspravljalo u presudama koje je Sud spomenuo u toj presudi.
35.

Valja podsjetiti na to da okolnost da je nacionalni sud formalno redigirao prethodno pitanje pozivajući se na određene odredbe prava Unije ne predstavlja zapreku da Sud tom sudu pruži sve elemente tumačenja koji mogu biti korisni prilikom donošenja presude u predmetu u kojem sudi bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tom smislu pripada Sudu da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku, izvuče one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora ( 10 ).
76.

Kao što sam to naveo u točkama 57. i 58. ovog mišljenja, integracija jedine švedske podružnice Skandia America Corporationa u PDV grupaciju, u vezi s primjenom načela sadržanog u presudi FCE Bank (EU:C:2006:196), za posljedicu ima to da isporuke između američke glavne poslovne jedinice i njezine švedske podružnice nisu oporezive u svrhu PDV‑a, kao što ni isporuke između te podružnice i drugih članica PDV grupacije nisu više oporezive na temelju članka 11. Direktive o PDV‑u. Ovaj postupak dovodi do rezultata koji zakonodavac Unije nije želio odnosno do neoporezivanja predmetnih isporuka usluga.
59.

To se pitanje može pokazati neizmjerno važnim. Ono u dosta ograničenom kontekstu nagovješćuje jedan od vidova problema koji bi mogli doći do izražaja u odnosu na Partnerstvo za transatlantsku trgovinu i ulaganja (u daljnjem tekstu: TTIP) o kojemu trenutno pregovaraju Komisija, u ime Unije, i posebni predstavnik SAD‑a za trgovinska pitanja, u ime SAD‑a. ( 21 ) To je problem „uzajamnog priznanja“ koji otvara pitanja jednakog postupanja i, možda, obrnute diskriminacije. Ako Unija mora dopustiti uvoz i kasniju prodaju kao ekološke one hrane koja nije u skladu s pravilima Unije, već samo pruža istovjetna jamstva, može se postaviti pitanje ne bi li također trebalo biti moguće staviti na tržište kao ekološku onu hranu koja je proizvedena u Uniji i koja bi mogla ispuniti zahtjeve iz pravila kojima se pružaju ta istovjetna jamstva. U odnosu na TTIP izražena je zabrinutost da bi, među ostalim, de facto došlo do spajanja širokog spektra regulatornih mjera i, posljedično, do gubitka regulatorne autonomije.
50.

Prvo, usporedivost je bila ograničena na druge fizičke oblike osim papira koji „uglavnom reproduciraju iste informacije kao i one sadržane u tiskanim knjigama“, što je nužno upućivalo na to, kao što potvrđuje i samo obrazloženje prijedloga, da su bile isključene knjige u fizičkim oblicima osim papira, koje nude dodatne funkcionalnosti u odnosu na one tiskanih knjiga, poput tražilica ili veza s drugom vrstom opreme ( 29 ). S druge strane, taj stupanj usporedivosti ili sličnosti nije automatski, suprotno onome što općenito zahtijeva poštovanje načela porezne neutralnosti, doveo do proširenja snižene stope na knjige u drugom fizičkom obliku, koja je prethodno bila primjenjiva samo na tiskane knjige, već je samo naveo Komisiju da predloži mogućnost takvog proširenja.
25.

Budući da članak 4. stavak 1. Direktive 79/7 za izračun naknade nalaže „nepostojanje svake diskriminacije na temelju spola, bilo izravne ili neizravne“, ovdje treba provjeriti dolazi li prilikom primjene aktuarskih kriterija do nejednakog postupanja temeljem spola (pod 2.) i jesu li, ako je to slučaj, vidljivi razlozi koji to opravdavaju (pod 3.).
36.

Pretpostavimo da se, kao što je to ovdje slučaj, lijek koji ima provjerenu medicinsku uporabu i koji je odobren na temelju članka 10.a Direktive 2001/83 koristi kao referentni lijek za generički lijek (to jest umjesto lijeka odobrenog na temelju članka 8.). U takvim okolnostima nadležna bi tijela ocijenila sigurnost primjene i djelotvornost generičkog lijeka na temelju dokumentacije o lijeku koji ima provjerenu medicinsku uporabu. Konkretno, ta bi se ocjena temeljila na znanstvenim podacima iz literature koji se smatraju dostatnima za dokazivanje sigurnosti primjene i djelotvornosti djelatnih tvari na kojima se lijek zasniva. Može li to biti u suprotnosti s ciljem zaštite zdravlja ljudi iz Direktive 2001/83?
59.

Prema mojem mišljenju, pitanje primjenjivosti Sporazuma u sporu rješivo je bez većih teškoća jer, kao što se to moglo utvrditi iz odgovora zastupnika Alpina River Cruisesa na pitanje koje je Sud postavio na raspravi, sporna usluga prometa pruža se kontinuirano od ožujka do studenoga. To znači da se očito radi o usluzi koja premašuje 90 radnih dana u kalendarskoj godini, što je dostatno za isključenje primjene prethodno navedenog sporazuma, koji zabranjuje samo ograničenja pružanja usluga koje ne prelaze to vremensko ograničenje.
65.

Čini se da je takvo stajalište potvrđeno člankom 25.(A) stavkom 3. Uredbe br. 987/2009 ( 38 ). Čini se da logična podloga te odredbe potvrđuje da osigurana osoba koja hitno treba liječenje dok privremeno boravi u drugoj državi članici ne smije biti primorana da prekine to liječenje kako bi se vratila u državu članicu boravišta da bi tražila slično liječenje, ako to ne bi bilo preporučljivo iz medicinskih razloga. Naime, Sud je zaključio da, čak i ako je moguće da je liječenje potrebno zbog razvoja zdravstvenog stanja osigurane osobe tijekom privremenog boravišta u drugoj državi članici povezano s kroničnim stanjem te stoga s neprekinutom ili dugotrajnom bolešću, to nije dovoljno da je spriječi da primi to liječenje ( 39 ).
38.

Budući da to nije uvijek točno, Uredba br. 44/2001 propisuje pravila o posebnoj nadležnosti koja se primjenjuju ako predmet spora ili autonomija stranaka opravdavaju neku drugu poveznicu ( 5 ). Tako npr. pravila o nadležnosti u području osiguranja, potrošačkih ugovora ili pojedinačnih ugovora o radu imaju za cilj zaštititi najslabiju stranu pravilima koja su pogodnija interesima te stranke ( 6 ). Utoliko je bitnije usko tumačiti članak 24. Uredbe br. 44/2001, ukoliko bi to tumačenje dovelo do odstupanja od pravila o nadležnosti s većom zaštitom.
41.

Trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev postavlja Sudu dvostruko pitanje o tumačenju više odredaba Carinskog zakonika i Provedbene uredbe. On prije svega pita je li moguće da nacionalna carinska tijela na zahtjev ponište carinsku deklaraciju nakon puštanja robe, u skladu s člankom 66. Carinskog zakonika i člankom 251. Provedbene uredbe, kada se taj zahtjev temelji na pogrešci u označavanju primatelja robe i kada bi se ta roba mogla izuzeti od antidampinške pristojbe da te pogreške nije bilo. Zatim se podredno pita mora li se članak 220. stavak 2. točka (b) Carinskog zakonika u okolnostima kao što su one u glavnom postupku tumačiti na način da se on protivi tome da navedena tijela provedu naknadno knjiženje.
10.

U glavnom postupku primjenjuju se odredbe Lei n.o 150/99, de 11 de setembro de 1999, Aprova o Código do Imposto do Selo ( 6 ) (Zakon br. 150/99 od 11. rujna 1999. o uvođenju Zakonika o taksama), koji se primjenjivao od 2004. do 2006. Prilog III. tom zakonu, naslovljen „Tabela Geral do Imposto do Selo (em euro)“[„Opća tablica taksa (u eurima)“], određuje iznos takse za pojedine njome obuhvaćene transakcije. Na temelju Decreto‑Lei n.o 322-B/2001, de 14 de dezembro de 2001 ( 7 ) (Dekret sa zakonskom snagom br. 322-B/2001 od 14. prosinca 2001.), u taj prilog dodana je točka 26., čija je podtočka 26.3. glasila: „Povećanje temeljnog kapitala društava kapitala unosom uloga bilo koje vrste; od vrijednosti roba bilo koje vrste koje su vlasnici udjela unijeli ili će unijeti nakon odbitka preuzetih obveza i troškova koje društvo snosi u svezi s bilo kojim ulogom manjim od 0,4%“ ( 8 ).
22.

Xceed Holding Ltd ističe, a da to nije sporno, da mu navedeni nalog nije nikada dostavljen. To društvo navodi da se do 18. svibnja 2010. njegovo sjedište nalazilo u Larnaki (Cipar), potom u Limassolu (Cipar) i da nikad nije imao kontakt s odvjetničkim uredom koji je primio i potpisao povratnicu. Tek 7. listopada 2010., nakon opomene CMS Hasche Siglea, to je društvo saznalo za europski platni nalog.
12.

Nakon saznanja o preseljenju obitelji u Belgiju Familienkasse je obustavila dodjelu obiteljskih doplataka počevši od srpnja 2006. i zatražila povrat obiteljskih doplataka koji su isplaćeni tijekom cijelog spornog razdoblja počevši od tog datuma. Familienkasse je ocijenila da je S. Fassbender‑Firman na temelju njemačkih propisa imala pravo na obiteljske doplatke za sporno razdoblje, ali da je pravo na takve doplatke postojalo i u Belgiji. Prema tvrdnji Familienkasse, riječ je o mjesečnom iznosu od 77,05 eura za razdoblje od srpnja do rujna 2006. odnosno o 78,59 eura za razdoblje od listopada 2006. do ožujka 2007. Prema mišljenju Familienkasse, u skladu s člancima 76. do 79. Uredbe br. 1408/71, pravo na njemačke obiteljske doplatke treba obustaviti do visine iznosa belgijskih obiteljskih doplataka te ona treba isplaćivati samo razliku između pripadajućih iznosa u Njemačkoj i Belgiji. Familienkasse smatra da činjenica da nije zatraženo korištenje prava na obiteljske doplatke predviđene u Belgiji nema važnosti s obzirom na članak 76. stavak 2. Uredbe br. 1408/71 jer se tom odredbom namjerava izbjeći upravo to da se sustav nadležnosti dodijeljenih Uredbom br. 1408/71 ne zaobilazi propuštanjem osiguranika da podnese zahtjev za obiteljske doplatke.
28.

Tribunale amministrativo regionale per il Lazio prihvatio je tu tužbu. On je smatrao da podaci i okolnosti na koje se pozvao Ministero dell’Interno ne predstavljaju „tehničke razloge“ u smislu članka 57. stavka 2. točke (b) Zakonodavne uredbe br. 163/2006, nego se temelje na razlozima povezanima sa svrsishodnošću i poteškoćama koje bi mogle proizaći iz odluke o dodjeli ugovora drugom gospodarskom subjektu. Nakon što je ukinuo odluku o sklapanju ugovora Tribunale amministrativo regionale per il Lazio smatrao je da ne može proglasiti da je ugovor nevažeći jer je Ministero dell’Interno ispunio obvezu transparentnosti i poštovao minimalni rok mirovanja sukladno članku 121. stavku 5. Zakonika o upravnom postupku, koji u talijanski pravni poredak prenosi članak 2.d stavak 4. Direktive 89/665.
40.

Stajalište raspodjele kao takvo Hoge Raad nije predvidio, no ipak smatra mogućim da se članak 5. stavak 7. točka (a) Šeste direktive uopće ne može primijeniti, s obzirom na to da ne postoji odredba o bilo kakvom mehanizmu odbitka za javna tijela koji se odnosi na taj članak; ako bi to bilo tako, postojala bi, naravno, mogućnost prihvaćanja stajališta raspodjele. To stajalište, međutim, predstavlja analizu kojoj prednost daje Komisija te prema svemu sudeći odgovara izvornom glavnom argumentu Gemeentea. Problem – koji posebno naglašava nizozemska vlada, ali koji priznaje i Gemeente – jest je li, sukladno presudi u predmetu VNLTO, moguće primijeniti sudsku praksu Suda o raspodjeli između poslovne i privatne imovine u okolnostima kao što su one u glavnom postupku. Komisija smatra da taj problem ne postoji. ( 16 )
25.

Ako dakle referentni iznos za poljoprivrednika iznosi 8000 eura zato što je to bio prosjek potpora koje je dobio u referentnom razdoblju i ako je on u prosjeku obrađivao deset hektara, on ima pravo na deset prava na plaćanje, pri čemu je vrijednost svakog tog prava 800 eura. Dok god on iskorištava istu površinu, on može nastaviti primati svake godine ista prava na plaćanje, dakle ukupno 8000 eura (članak 34. Uredbe br. 73/2009).
50.

Međutim, sustavnim kontekstom u kojem se izraz koristi nastoji se upozoriti na to da „plodored usjeva“ne uključuje takav prelazak. Definicija „trajnog pašnjaka“ iz članka 2. točke (c) Uredbe br. 1120/2009 obuhvaća sve vrste trave ili zeljastog krmnog bilja, tako da prelazak s jedne na drugu vrstu ne utječe na kvalificiranje kao trajni pašnjak. U članku 2. točki (b) navodi se da „trajni pašnjaci“predstavljaju potpodjelu „trajnih nasada“, ali se ne mogu dalje dijeliti, kao što je to potvrđeno konceptom očuvanja trajnih pašnjaka utvrđenim u članku 4. stavcima 1. i 2. Uredbe br. 1122/2009, to jest izbjegavanjem prenamjene u vrstu usjeva različitu od trajnog pašnjaka. U tom su pogledu druge jezične verzije jasnije od njemačke. Iz primjene imenice „Umbruch“ili glagola „umbrechen“ ne može se zaključiti da samo obrađivanje (bez prelaska na drugu vrstu usjeva) prekida kontinuitet trajnog pašnjaka.
6.

To pitanje podneseno je pred sudom koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da je naknadno izmijenjen zakonodavni okvir koji se još nije primjenjivao u predmetnom slučaju. U biti, akt koji je zamijenio Direktivu 91/414, a to je Uredba br. 1107/2009 ( 5 ), uz definiciju pojma aktivne tvari posebno uvodi definiciju pojma „sredstva za zaštitu bilja“.
61.

Isto bi se sada moglo pretpostaviti i za nizozemski režim u vezi s poreznom jedinicom, s obzirom na to da tretiranje uključenih društava kao jednog društva ima za posljedicu to da se gubici pojedinih društava mogu iskoristiti za cjelokupni koncern te da dolazi do potpune porezne neutralizacije transakcija između svih društava porezne jedinice. Do takve bi neutralizacije u slučaju porezne jedinice došlo samo između tuzemnog društva majke i društava unuka, a ne između tuzemnog društva majke i inozemnih društava kćeri, tako da bi društvo majka moglo biti pošteđeno nedostataka porezne jedinice.
24.

Engleska jezična verzija članka 3. stavka 1. Direktive 72/166 sa svoje strane obvezuje države članice da poduzmu sve odgovarajuće mjere „to ensure that civil liability in respect of the use of vehicles normally based in its territory is covered by insurance“ ( 8 ). Bugarska, češka, estonska, latvijska, malteška, slovačka, slovenska i finska jezična verzija također upućuju na pojam upotrebe vozila.
39.

Međutim, prije tog ispitivanja htio bih dotaknuti jedno pitanje uvelike raspravljeno tijekom rasprave i spomenuto od strane suca koji je uputio zahtjev, to jest predstavlja li postupak, počevši od NZP‑a do odluke o prigovoru podnesenom na temelju Awb‑a, jedinstveni postupak (u kojem bi slučaju prava na obranu adresata odluke, koja je po definiciji jedinstvena, nužno bila poštovana) ili on, nasuprot tome, obuhvaća dva stadija i dvije odluke, pri čemu se druga donosi samo u slučaju prigovora protiv prve (u kojem se slučaju postavlja pitanje poštovanja prava na obranu jer je adresat odluka bio saslušan tek nakon početne odluke i svojeg prigovora).
4.

Prva od tih iznimki, koja se javlja u presudi u predmetu Teckal ( 3 ), odnosi se na takozvane dodjele in house za koje je u sudskoj praksi priznato da je javni naručitelj oslobođen pokretanja postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi ako nad uspješnim ponuditeljem izvršava „sličan nadzor“ onome koji izvršava nad vlastitim službama i da obavlja bitan dio svoje djelatnosti s javnim naručiteljem ili naručiteljima koji ga nadziru ( 4 ). Pitanje primjene te iznimke na dodjele „unutarnjih horizontalnih operacija“, premda se o njemu uvelike raspravljalo u pravnoj teoriji, još nije bilo predmet pažnje Suda jer se on u svojoj ranijoj i već opsežnoj sudskoj praksi imao prilike baviti isključivo dodjelama in house u kojima je odnos subjekta naručitelja i subjekta uspješnog ponuditelja bio vertikalnog tipa ( 5 ).
69.

Ne može se napraviti nikakva usporedba s ovim predmetom u kojem, kako ističe Nejvyšší správní soud, agencija za privremeno zapošljavanje u Češkoj Republici ima podružnicu upisanu u češki sudski registar. Kao što to navodi Nejvyšší správní soud, zahvaljujući postojanju podružnice, češka porezna uprava može izravno potraživati porez od agencije za privremeno zapošljavanje. Postojanje podružnice u Češkoj Republici također upućuje na to da odbitak na izvoru ne podrazumijeva pretjerane administrativne troškove, jednako kao što ih ne predstavlja ni obveza poznavanja češkog zakonodavstva s obzirom na to da podružnica u svakom slučaju podliježe administrativnim pa možda i poreznim obvezama i troškovima (kao što je to, primjerice, porez na dodanu vrijednost) u toj zemlji.
84.

Čini mi se da je to široko poimanje pojma utjecaja prisutno u sudskoj praksi. Tako je Sud u presudi od 12. veljače 2009. Komisija/Grčka ( 62 ), u okviru tužbe zbog neispunjenja obveze koju je Komisija podnijela protiv Helenske Republike, smatrao da i obična inicijativa koju država članica poduzme unutar međunarodne organizacije „može“ ( 63 ) utjecati na zakonodavstvo Unije s obzirom na to da ta inicijativa pokreće postupak koji može dovesti do donošenja novih pravila koja imaju utjecaj na to zakonodavstvo ( 64 ).