ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Dana 19. lipnja 2017. tužitelj je podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju protiv IO‑a za 2016. i odluke ocjenjivača žalbe od 10. travnja 2017. upravnom vijeću EUIPO‑a kao tijelu nadležnom za imenovanja. Argumenti istaknuti u prilog žalbi temeljili su se, s jedne strane, na bitnoj povredi postupka i, s druge strane, na očitoj pogrešci u ocjeni koja je dovela do iskrivljavanja činjenica. Konkretno, što se tiče bitne povrede postupka, tužitelj se pozvao na dvije povrede pravila postupka ocjenjivanja, koje su već navedene u njegovim dodatnim komentarima na IO za 2016., to jest na to, s jedne strane, da je ocjenjivač izričito odbio procijeniti ocjenu prijašnjeg hijerarhijski nadređenog za razdoblje od 1. siječnja do 16. listopada 2016. i, s druge strane, da je ocjenjivač žalbe preuranjeno prekinuo razgovor u okviru postupka koji se pred njim vodio. Povrh toga, kritizirao je EUIPO zbog nepostojanja neovisnog nadzora njegova ocjenjivanja za 2016. godinu zbog činjenice da je njegov ocjenjivač žalbe za tu godinu bio prijašnji hijerarhijski nadređeni, koji je odlučno pridonio izradi IO‑a za 2016., kršeći postupak utvrđen u uputama za rad EUIPO‑a. Također je smatrao da je ocjenjivač žalbe bez razloga odbio velik dio kritika koje je on iznio protiv IO‑a za 2016.
–

Hus Ltd, Plovdiv, Bugarska (korisnik, član konzorcija pod nazivom „Consortium for Imports of Hot‑Rolled Flats”, konzorcij za uvoz toplovaljanih plosnatih proizvoda);
17

Dopisom od 4. prosinca 2017. EASA je, na zahtjev ombudsmana kojemu je društvo Trasys podnijelo svoju pritužbu, dostavila dodatne informacije, navodeći da su se tijekom postupka ocjenjivanja pojavile sumnje kad je riječ o pitanju izuzetno niskih cijena koje su predložila četiri ponuditelja – kao što su dnevnice za određene posebne profile, koje se čine bitno nižima od trenutačnih tržišnih cijena za istovjetnu uslugu – te da je u dva navrata došlo do razmjene pismena kako bi se pojasnilo to pitanje u pogledu tih ponuditelja. EASA je objasnila ombudsmanu da je, osim što je postavila nekoliko posebnih pitanja, od ponuditelja tražila da podnesu dokaze da su njihove cijene u skladu s okolišnim, socijalnim i radnim zakonima koji se primjenjuju te da će se usluge pružati po cijenama koje su usporedive s onima sadržanima u ponudama. EASA je također navela da su svi ponuditelji odgovorili podnošenjem dokaza kao što su, među ostalim, potvrde o plaćanju, računi i oznake ugovora za pružanje usluga u sličnim okolnostima. Uostalom, svi su ponuditelji potvrdili da će poštovati nacionalne zakone koji se odnose na rad i socijalnu sigurnost tijekom cjelokupnog trajanja ugovora te su EASA‑i podnijeli izračune kao dokaz koji je ona podnijela ombudsmanu u povjerljivom prilogu. EASA je objasnila da je odbor za ocjenjivanje prihvatio cijene sadržane u financijskim ponudama uzimajući u obzir izjave ponuditelja kao i dokumentaciju i načine izračuna troškova podnesene u prilog izjavama jer nije bilo dovoljno uvjerljivih elemenata ni dokaza na temelju kojih je bilo moguće odbiti tri ponude koje su rangirane na prva tri mjesta. EASA je također navela da je podrobno ispitala dopis društva Trasys od 6. rujna 2017., ali da je zaključila da se on temeljio na pretpostavkama te da nije sadržavao dovoljno dokaza.
143

Međutim, nije na Općem sudu da preispita pobijanu odluku u pogledu znanstvenih elemenata (vidjeti točku 51. ove presude). K tomu, kao što to je to već navedeno (vidjeti točku 121. ove presude), PRAC je smatrao da kod metaanalize profesora P. postoje znatna ograničenja. Osim toga, u ispitivanju koje je objavio American College of Radiology samo se sažeto navodi da kod linearnih proizvoda „postoji niži rizik od teške reakcije nego kod makrocikličkih proizvoda” a da taj zaključak nije potkrijepljen. Što se tiče izjave profesora A., ona je nastala nakon pobijane odluke, tako da je PRAC, CHMP i Komisija nisu mogli uzeti u obzir. Usto, njezina objektivnost i dokazna snaga nisu dokazane s obzirom na to da je ona sastavljena izričito u prilog tužiteljevoj tužbi.
131

Međutim, valja utvrditi da iz dokumenta „Comments on the rationale for a non‑divergent position between EFSA conclusions on 4-chloroaniline (PCA) and EMA’s CHMP/ICH conclusions” (Objašnjenje nepostojanja različitih stajališta u EFSA‑inu zaključku o 4-kloranilinu (PCA) i zaključku Odbora za lijekove za humanu uporabu (CHMP) EMA‑e i ICH‑a), koji je priložen spisu, proizlazi da su obje agencije potvrdile, s jedne strane, da se njihova znanstvena stajališta u biti ne razlikuju jer obje smatraju da na temelju trenutačno dostupnih podataka PCA treba smatrati genotoksičnim i karcinogenim te, s druge strane, da su razlog za različite pristupe tih dviju agencija različite okolnosti u kojima je trebalo ispitati PCA.
84

Tužitelj u petom tužbenom razlogu tvrdi da je Komisija počinila očitu pogrešku time što je upotrijebila metodu izračuna uobičajene vrijednosti utvrđenu u članku 2. stavku 7. točki (a) Uredbe br. 1225/2009. Tvrdi da se člankom 2. Sporazuma o primjeni članka VI. Općeg sporazuma o carinama i trgovini iz 1994. (GATT) (SL 1994., L 336, str. 103. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 112.), u daljnjem tekstu: Sporazum o antidampingu), koji se nalazi u prilogu 1.A Sporazuma o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO) (SL 1994., L 336, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 5.) dopušta Uniji i drugim članicama Svjetske trgovinske organizacije (WTO) da odstupe od ustaljene metode izračuna uobičajene vrijednosti. Međutim, ističe da se na temelju točke 15. podtočke (d) dijela I. Protokola o pristupanju Narodne Republike Kine WTO‑u (u daljnjem tekstu: Protokol o pristupanju Kine WTO‑u) to odstupanje prestalo primjenjivati petnaest godina nakon datuma pristupanja Kine WTO‑u, odnosno 11. prosinca 2016. Stoga tužitelj tvrdi da je Komisija trebala izračunati uobičajenu vrijednost na temelju metode utvrđene u članku 2. stavcima 1. do 6. Uredbe br. 1225/2009 (koji je zamijenjen člankom 2. stavcima 1. do 6. Uredbe 2016/1036).
417

U pobijanoj odluci Žalbena komisija ispitala je i odbila te argumente. Najprije je podsjetila, upućivanjem na točku 101. navedene odluke, da je, kako bi utvrdila da je zahtjev za dostavu dodatnih informacija bio potreban u kontekstu evaluacije tvari, ECHA trebala utvrditi postojanje potencijalnog rizika za ljudsko zdravlje i okoliš, da je taj rizik trebalo pojasniti i da je postojala realna mogućnost da se zatraženom informacijom poboljšaju mjere upravljanja rizicima (točka 225.). Zatim je istaknula da je tužitelj u biti tvrdio da ECHA nije utvrdila da je postojao potencijalni rizik za ljudsko zdravlje i okoliš te da se, kako bi dokazao da ne postoji potencijalni rizik, tužitelj oslonio na nekoliko studija koje su bile uključene u registracijski dosje triklosana (točka 226.). K tomu, iznijela je da je, kao što proizlazi iz točke 44. te odluke, okoliš znatno izložen triklosanu i da je ECHA u svojoj odluci jasno utvrdila potencijalne nepoželjne učinke na ribe (točke 227. i 228.). Prema njezinu mišljenju, u ECHA‑inoj odluci stoga je jasno utvrđen potencijalni rizik od nepoželjnih učinaka na rad endokrinog sustava kod riba, zbog kojeg se triklosan mogao smatrati posebno zabrinjavajućom tvari i koji je bio toliko važan da ga je trebalo pojasniti. Naposljetku je ispitala tužiteljeve argumente koji se temelje na studijama BASF i Foran (t. 229. do 232.). S jedne strane, ta je komisija navela da treba odbiti tužiteljeve argumente u dijelu u kojem on želi utvrditi da ECHA nije uzela u obzir studije BASF i Foran jer je ECHA u svojoj odluci iznijela razloge iz kojih je smatrala da informacije sadržane u tim studijama nisu dovoljne da bi se evaluirali učinci triklosana na spolni razvoj riba. S druge strane, podsjetila je na to da također valja odbiti tužiteljeve argumente u dijelu u kojem on želi izraziti svoje neslaganje s ECHA‑inom evaluacijom. Prema njezinu mišljenju, kao što je to izneseno u točki 134. te odluke, samo razilaženje znanstvenih mišljenja nije dovoljno da bi se dovela u pitanje zakonitost ECHA‑ine odluke.
108

Kao drugo, treba podsjetiti na to da se, zbog razmatranja navedenih u točkama 48. do 64. ove presude, iz odredbi primjenjivih na žalbe pred Žalbenom komisijom ne može zaključiti da je namjera zakonodavca Unije bila ograničiti nadležnost navedene komisije u pogledu žalbenih razloga koji se odnose na pogreške kojima je zahvaćen meritum odluke donesene na temelju evaluacije tvari. Naprotiv, valja istaknuti da iako se, na temelju članka 89. stavka 1. Uredbe br. 1907/2006, ta komisija načelno sastoji od tri člana, iz stavka 3. drugog podstavka tog članka proizlazi da ECHA‑in Upravni odbor može po preporuci izvršnog direktora imenovati dodatne članove i njihove zamjenike ako je to potrebno kako bi se osiguralo rješavanje žalbi u razumnom roku. Osim toga, ništa se ne protivi uspostavi nekoliko žalbenih komisija, kao što je to slučaj s drugim agencijama Unije.
20

U skladu s pobijanom odlukom, kao prvo, Komisija je utvrdila da su djelatnosti belgijskih luka iz članka 180. stavka 2. zakona CIR barem djelomično gospodarske djelatnosti, tako da luke treba kvalificirati kao poduzetnike u mjeri u kojoj obavljaju takve djelatnosti (uvodne izjave 40. do 67. pobijane odluke). Kao drugo, Komisija je tvrdila da, time što podliježu porezu za pravne osobe (u daljnjem tekstu: porez za pravne osobe), a ne porezu na dobit na temelju članka 180. stavka 2. zakona CIR, luke ostvaruju prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a koja odgovara razlici između poreza na dobit koji bi trebale platiti za svoje gospodarske djelatnosti i dijela poreza za pravne osobe koji se može pripisati tim gospodarskim djelatnostima (uvodne izjave 68. do 73. pobijane odluke). Kao treće, Komisija je smatrala da predmetna mjera čini prijenos državnih sredstava u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a (uvodne izjave 74. do 77) pobijane odluke). Kao četvrto, smatrala je da je mjera selektivna (uvodne izjave 78. do 107. pobijane odluke). Kao peto, smatrala je da, s obzirom na to da jača položaj korisnika u međunarodnoj trgovini, predmetna mjera može utjecati na trgovinu unutar Unije i ugroziti tržišno natjecanje (uvodne izjave 108. do 115. pobijane odluke). Iz toga je zaključila da porezno oslobođenje predviđeno člankom 180. stavkom 2. zakona CIR u korist belgijskih luka čini državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a jer prihodi oslobođeni od poreza nastaju gospodarskim djelatnostima koje obavljaju luke (uvodna izjava 116. pobijane odluke). Konačno, utvrdila je da se predmetnu mjeru potpore ne može proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem ni na temelju članka 93. ni na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a (uvodne izjave 117. do 120. pobijane odluke) te je za provedbu te odluke odbila odobriti prijelazno razdoblje (uvodne izjave 124. do 130. pobijane odluke).
52

Konačno, dosje izrađen u skladu s Prilogom XV. nedosljedan je i netransparentan zbog „znatnih nedosljednosti” u odabiru i ocjeni pojedinačnih studija koje su provele ECHA i EFSA, pri čemu se to nije moglo ispraviti protokolom naslovljenim „ToxRTool” koji je ECHA primijenila za analizu upotrijebljenih studija i posebno najnovijih studija. Tužitelj u tom pogledu navodi, pri čemu ECHA to ne osporava, da je ToxRTool protokol koji se temelji na softveru koji je Zajednički istraživački centar Komisije (JRC) razvio u svrhu pružanja sveobuhvatnih kriterija i smjernica kako bi se zajamčila pouzdanost evaluacija toksikoloških podataka. Primjenjuje se na različite vrste eksperimentalnih podataka, parametara i studija (izvješća o studijama, recenzirane publikacije) i dovodi do kategorizacije u okviru koje se uzima u obzir međunarodno priznata metodologija pod nazivom Klimischeva ljestvica (kako je opisana u članku Klimisch, H. J., Andreae, M. i Tillmann, U., „A Systematic Approach for Evaluating the Quality of Experimental Toxicological and Ecotoxicological Data”, Regulatory Toxicology and Pharmacology, 1997., sv. 25., str. 1. do 5.). Prema tužiteljevim navodima, koje ECHA ne osporava, ToxRTool razvrstava upotrijebljene studije u tri kategorije: Klimisch 1 (pouzdano bez ograničenja), Klimisch 2 (pouzdano uz ograničenja) i Klimisch 3 (nepouzdano). Međutim, tužitelj tvrdi da primjena ToxRToola u ovom slučaju nije bila transparentna jer nije postojao nijedan protokol koji bi se slijedio, nijedna naznaka stručnog mišljenja te nijedna informacija o kontekstu upotrijebljene evaluacije.
33

Najprije valja istaknuti da je Odlukom od 3. rujna 2012. ECHA identificirala nPB kao predloženu tvar u smislu članka 57. točke (c) Uredbe br. 1907/2006. Kao što to proizlazi iz članka 58. te uredbe, među predloženim tvarima valja identificirati one koje prioritetno treba uvrstiti u Prilog XIV. U tu svrhu, u skladu s člankom 58. stavkom 3. navedene uredbe, ECHA je 1. srpnja 2015. predložila uvrštavanje predloženih tvari koje je smatrala prioritetnim. Što se tiče nPB‑a, navela je da je, uzimajući u obzir evaluaciju te tvari s obzirom na kriterije koji su izričito navedeni u članku 58. stavku 3. točkama (a) do (c) Uredbe br. 1907/2006, odnosno zbog unutarnjih svojstava te tvari, njezine disperzivne uporabe i količina, kao i zbog razmatranja o grupiranju te tvari i trikloretilena, valja smatrati kao tvar koju prioritetno treba uvrstiti u Prilog XIV. (vidjeti točku 10. ove presude). Nadalje, na temelju članka 58. stavka 1. Uredbe br. 1907/2006, u skladu s postupkom iz članka 133. stavka 4. navedene uredbe, Komisija je donijela pobijanu odluku na temelju koje je nPB uvršten u Prilog XIV.
21

U četvrtom odlomku obavijesti od 28. listopada 2016. Komisija je napomenula da se poništenje Provedbene uredbe (EU) br. 430/2013 odnosilo na jedan korak administrativnog postupka, odnosno na objavu informacija proizvođaču izvozniku. Stoga je smatrala da, u skladu s presudom Općeg suda od 30. lipnja 2016., Jinan Meide Casting/Vijeće (T‑424/13, EU:T:2016:378), ona može ispraviti aspekte postupka koji su doveli do poništenja, ostavljajući pritom nepromijenjenima dijelove na koje se presuda ne odnosi, i da nalazi utvrđeni u Provedbenoj uredbi br. 430/2013 koji nisu bili osporeni u za to predviđenom roku ili koji su bili osporeni, ali je to odbačeno presudom Općeg suda ili ih Opći sud nije ispitao, te stoga nisu doveli do poništenja Provedbene uredbe (EU) br. 430/2013, ostaju na snazi.
158

Valja utvrditi, a da pritom nije potrebno konačno odlučiti o pitanju može li se načelo pravičnosti primijeniti na situacije u kojima se paralelno primjenjuju članak 101. UFEU‑a i odgovarajuće nacionalno pravo tržišnog natjecanja, da se u ovom slučaju činjenice iz kojih proizlaze prvotna i pobijana odluka i činjenice iz kojih proizlazi CNC‑ova odluka od 25. ožujka 2013. nisu odnosile ni na „isti zabranjen sporazum” ni na „kumuliranje sankcija” u smislu presude od 13. veljače 1969., Wilhelm i dr. (14/68, EU:C:1969:4, t. 3. i 11.), a još manje na iste činjenice jer su se povrede odnosile na različita područja te su bile različitog trajanja. Kao što je Komisija na to pravilno podsjetila, trajanje povrede koje je ona ispitala i sankcionirala na temelju prvotne i pobijane odluke odnosilo se na razdoblje od 8. listopada 2003. do 22. travnja 2008., dok je CNC odlučivao o protutržišnim ponašanjima u razdoblju od 1977. do 2010. (što se tiče omotnica za izbore), od 1990. do 2010. (što se tiče prethodno ispisanih omotnica) i od 1994. do 2010. (što se tiče standardnih omotnica i ograničavanja tehnološkog napretka). Usto, iz prethodno navedenog proizlazi da proizvodi na koje su se odnosila ta protutržišna ponašanja nisu bili u potpunosti jednaki kao oni koji su bili predmet zabranjenog sporazuma koji je sankcionirala Komisija. Stoga se tužitelji uzalud pozivaju na zajedničke elemente protutržišnih ponašanja koja su sankcionirana navedenim odlukama. Isto tako, s obzirom na to da je, s jedne strane, CNC sankcionirao ponašanje tužiteljâ samo u pogledu njegovih učinaka na španjolskom području, i to u različitom razdoblju, i da je, s druge strane, Komisija izuzela to područje iz svojih postupaka i područja primjene prvotne i pobijane odluke, tužitelji ne mogu tvrditi da postoji „kumuliranje sankcija” u smislu presude od 13. veljače 1969., Wilhelm i dr. (14/68, EU:C:1969:4, t. 11.). Suprotno tomu, u tim je okolnostima, da bi kažnjavanje protutržišnog ponašanja tužiteljâ bilo potpuno i dovoljno odvraćajuće, upravo potrebno uzeti u obzir sve njegove učinke na različitim područjima, uključujući vremenske, tako da se Komisiji ne može prigovoriti da zbog tih razloga nije smanjila novčanu kaznu koja je tužiteljima izrečena u prvotnoj i pobijanoj odluci.
1

Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – One million signatures for diversity in Europe (građanski odbor za građansku inicijativu „Minority SafePack – One million signatures for diversity in Europe”, u daljnjem tekstu: odbor ili organizatori) podnio je 15. srpnja 2013. Europskoj komisiji prijedlog europske građanske inicijative (u daljnjem tekstu: EGI) pod nazivom „Minority SafePack – One million signatures for diversity in Europe” (u daljnjem tekstu: prijedlog EGI‑ja).
349

No, samo iz uvodnih izjava 643., 644. do 646. i 648. pobijane odluke proizlazi da je faktor smanjenja trebao biti viši od 90 % jer je, s jedne strane, usporedba primitaka stranaka u gotovini s neto namirama u gotovini po osnovi EIRD‑ova dokazala da bi primjena stope između 85 i 90 % dovela do pretjerano odvraćajućih novčanih kazni, te, s druge strane, da je predmetni zabranjeni sporazum doveo do povećanja troškova koje je bilo puno manje od 20 % što je uobičajeno u slučaju takve vrste zabranjenih sporazuma u tradicionalnim sektorima. U uvodnoj izjavi 648. pobijane odluke Komisija navodi, s jedne strane, da je izvršila procjenu faktora spomenutih u uvodnim izjavama 643. do 646., a da nije, međutim, precizirala koju je vrijednost dodijelila tim različitim faktorima kako bi stopu smanjenja utvrdila upravo u iznosu od 98,849 %. S druge strane, ona navodi da je prilikom određivanja vrijednosti prodaje primijenila istu metodologiju poput one korištene za izračun iznosa novčanih kazni u odluci o nagodbi. Međutim, mora se utvrditi da nikakva dodatna naznaka glede određivanja 98,849-postotnog smanjenja ne proizlazi iz odluke o nagodbi.
17

S druge strane, na temelju članka 52. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, žig Europske unije proglašava se ništavim na zahtjev podnesen EUIPO‑u ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede kad je on registriran protivno odredbama članka 7. te uredbe. Međutim, u skladu s člankom 52. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009, kad je žig Europske unije registriran protivno odredbama članka 7. stavka 1. točaka (b), (c) ili (d) navedene uredbe, on ipak ne može biti proglašen ništavim ako je zbog svoje uporabe nakon registracije stekao razlikovni karakter u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran.
114

U odgovoru na te argumente Komisija ističe da ispitivanje selektivnosti u odnosu na referentni sustav mora biti izvršeno u odnosu na porez na oglašavanje, a ne u odnosu na cjelokupni mađarski porezni sustav, imajući u vidu porez na dobit. Mjera o kojoj se radi daje selektivnu prednost zato što dopušta smanjenje porezne osnovice poreza na oglašavanje, pa tako i poreznog tereta koji pada na teret poduzetnika kojih se to tiče, u odnosu na one poduzetnike koji ne mogu koristiti to smanjenje. U tom pogledu Komisija ističe da odbitak gubitaka koji su postojeći u trenutku donošenja Zakona o porezu na oglašavanje dovodi do selektivne prednosti, u jednom dijelu, zato što se taj odbitak ne može smatrati integrativnim dijelom referentnog sustava, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 55., i, u drugom dijelu, zbog toga što on može favorizirati određene poduzetnike koji imaju znatne prenesene gubitke, čime se odstupa od referentnog sustava, kao što je to navedeno u uvodnim izjavama 62. do 64. pobijane odluke. Uvođenje poreza na oglašavanje u tijeku godine, s ciljem da porezno opterećenje u prvoj godini bude umjereno, što Mađarska također ističe radi opravdavanja mjere, ne samo da je utjecalo na financijsku situaciju onih poreznih obveznika koji su pretrpjeli gubitke u 2013., nego je utjecalo i na financijsku situaciju onih koji su te godine poslovali s dobiti. Dvije grupe poduzetnika se stoga nalaze u usporedivoj situaciji, imajući u vidu cilj poreza. Osim toga, Komisija ističe da se, suprotno porezima koji se zasnivaju na dobiti, porez na oglašavanje zasniva na oporezivanju prometa. Međutim, troškovi, dakle gubici, se općenito ne mogu odbiti od takve porezne osnovice, kao što je to izloženo u uvodnoj izjavi 62. u pobijanoj odluci.
40

U predmetnom slučaju, valja utvrditi da u svakom slučaju Komisija u pobijanoj odluci nije analizirala sporni program potpora u pogledu trećeg uvjeta iz presude Altmark. Komisija je u uvodnoj izjavi 218. pobijane odluke samo navela da joj je, s obzirom na to da je utvrđena sukladnost doprinosa C2 s prvim uvjetom iz presude Altmark, preostalo ocijeniti njihovu sukladnost s drugim, trećim i četvrtim uvjetom iz presude Altmark i da se, s obzirom na to da su uvjeti kumulativni, ograničila na dokazivanje da četvrti uvjet nije bio ispunjen, kako bi zaključila da su navedeni doprinosi donosili gospodarsku korist, prije nego što je slijedom toga došla do tog zaključka u uvodnoj izjavi 221. pobijane odluke.
75

Osim toga, tužitelji osporavaju da se u ovom slučaju Helenska Republika može pozvati na načelo rebus sic stantibus kako bi opravdala izmjene njihovih prava iz ugovora. U potporu tom argumentu, kao prvo, tužitelji naglašavaju da su sporni dužnički instrumenti izdani u razdoblju u kojem je međunarodna monetarna zajednica već jednoglasno zahtijevala da se u državne dužničke instrumente preuzme KZD. Kao drugo, unatoč zahtjevima tužitelja, Helenska Republika namjerno je odustala od korištenja KZD‑a prilikom izdavanja spornih dužničkih instrumenata. Kao treće, u travnju 2003. države članice sporazumjele su se o nužnosti da se u međunarodna izdanja obveznica preuzme KZD (vidjeti Prilog 1. izvješću Gospodarskog i financijskog odbora ECFIN/CEFCPE (2004) REP 50483 final od 12. studenoga 2004., str. 7.) te se u rujnu 2003. Gospodarski i financijski odbor suglasio sa srži klauzula koje se trebaju primijeniti u uvjetima kojima je uređeno izdavanje obveznica. Kao četvrto, od rujna 2004. „guverneri središnjih banaka država G 20” preporučili su uključivanje KZD‑a u ugovore o izdavanju obveznica radi poticanja provedbe većinskih odluka (vidjeti preporuku od 26. listopada 2004., naslovljenu „Report to the EFC‑Implementation of the EU commitment on Collective Action Clauses in documentation of International Debt Insurance”). Kao peto, bojazni da KZD‑i mogu dovesti do viših premija na rizik i time povećavaju trošak financiranja države nisu bile potvrđene studijama koje su u 2003. proveli A. Richards i M. Gugiatti („The Use of Collective Action Clauses in New York Law Bonds of Sovereign Borrowers”, Journal of International Law, 2004., str. 815. i sljedeće; Szodruch, A., Staateninsolvenz und private Gläubiger, BWV Verlag, 2008., str. 226.). Tužitelji stoga smatraju da – ako je s obzirom na tu raspravu o uvrštavanju KZD‑a u državne dužničke instrumente Helenska Republika odlučila da ih ne unese u svoje grčke dužničke instrumente – ona nije prilikom nastanka promijenjenih okolnosti, na koje se trebalo reagirati upravo KZD‑ima, mogla tvrditi da prisilno nalaže restrukturiranje.
77

Osim toga, valja istaknuti da stavci 17. i 18. Obavijesti o utvrđivanju mjerodavnog tržišta, koje tužitelj navodi, opisuju primjenu „testa SSNIP” (small but significant and non‑transitory increase in price (test malog ali značajnog i neprelaznog povećanja cijena)), kojim se nastoji ispitati reakcija klijenata glede relativnog povećanja cijene predmetnog proizvoda, pri čemu svi drugi čimbenici ostaju ustaljeni, uključujući, dakle, i cijenu proizvoda kandidata za uvrštavanje na isto predmetno tržište. No, u ovom slučaju tužitelj samo navodi razliku u cijeni kanala Fox Sportsa i Ziggo Sport Totaala, koja je osim toga neodređena. S obzirom na stavke 17. i 18. Obavijesti o utvrđivanju mjerodavnog tržišta, taj je element po sebi nedostatan da dovede u pitanje zaključak iz pobijane oduke prema kojemu su ta dva kanala nadomjestiva.