Presuda Suda (prvo vijeće) od 5. svibnja 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo – Portugal) – BPC Lux 2 Sàrl i dr./Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA, Novo Banco SA

(Predmet C-83/20) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2014/59/EU - Bankovna unija - Oporavak i sanacija kreditnih institucija i investicijskih društava - Članci 36., 73. i 74. - Zaštita dioničara i vjerovnika - Djelomično prenošenje prije isteka roka za prenošenje - Prenošenje u fazama - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 17. stavak 1. - Pravo vlasništva”)

(2022/C 244/05)

Jezik postupka: portugalski

Sud koji je uputio zahtjev

Supremo Tribunal Administrativo

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association, EJF DO Fund (Cayman) LP, Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group SA

Tuženici: Banco de Portugal, Banco Espírito Santo SA, Novo Banco SA

Izreka

1. Članak 17. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis koji se primjenjuje u kontekstu mjere sanacije, kojim se, u biti, omogućava osiguranje ekonomske neutralnosti mjere sanacije i čiji je cilj stvaranje prijelazne institucije i instrumenta odvajanja imovine, a koji ne sadržava izričitu odredbu koja predviđa: — provedbu pravičnog, opreznog i realističnog vrednovanja imovine i obveza kreditne institucije u sanaciji, prije njezina donošenja; — plaćanje eventualne naknade, na temelju vrednovanja navedenog u prethodnoj alineji, instituciji u sanaciji ili, ovisno o slučaju, dioničarima ili imateljima drugih vlasničkih instrumenata; — da dioničari institucije u sanaciji imaju pravo na iznos koji nije manji od iznosa za koji se smatra da bi dobili da je institucija u cijelosti likvidirana u redovnom postupku zbog insolventnosti, nego se taj mehanizam zaštite predviđa samo za vjerovnike čije tražbine nisu prenesene i — vrednovanje, neovisno od onog iz prve alineje, radi utvrđivanja bi li se prema dioničarima i vjerovnicima postupalo povoljnije da je nad kreditnom institucijom u sanaciji pokrenut redovni postupak zbog insolventnosti.

2. Činjenica da država članica u nacionalni propis o sanaciji kreditnih institucija djelomično prenosi određene odredbe Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi okvira za oporavak i sanaciju kreditnih institucija i investicijskih društava te o izmjeni Direktive Vijeća 82/891/EEZ i direktiva 2001/24/EZ, 2002/47/EZ, 2004/25/EZ, 2005/56/EZ, 2007/36/EZ, 2011/35/EU, 2012/30/EU i 2013/36/EU te uredbi (EU) br. 1093/2010 i (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća prije isteka roka za njezino prenošenje, ne može, načelno, ozbiljno ugroziti postizanje cilja propisanog navedenom direktivom, u smislu presude od 18. prosinca 1997., Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, EU:C:1997:628).

(1) SL C 247, 27. 7. 2020.