PRESUDA OPĆEG SUDA (žalbeno vijeće)

25. veljače 2015.

Predmet T‑261/14 P

Robert Walton

protiv

Europske komisije

„Žalba – Javna služba – Članovi privremenog osoblja – Odbacivanje tužbe u prvom stupnju kao očito nedopuštene – Ostavka člana privremenog osoblja – Iznos koji Komisija potražuje od žalitelja nakon njegove ostavke – Pravomoćnost – Odluke koje su postale konačne zbog nepodnošenja pravnog sredstva“

Predmet: Žalba podnesena protiv rješenja Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 27. veljače 2014., Walton/Komisija (F‑32/13, Zb. SS, EU:F:2014:37), kojom se zahtijeva ukidanje tog rješenja.

Odluka: Žalba se odbija. Robert Walton snosit će vlastite troškove kao i troškove Europske komisije u okviru ovog postupka.

Sažetak

1. Žalba – Razlozi – Nedostatnost obrazloženja – Implicitno obrazloženje Službeničkog suda – Dopuštenost – Pretpostavke

(Statut Suda, čl. 36. i Prilog I. čl. 7. st. 1.)

2. Sudski postupak – Pravomoćnost – Opseg

(Pravilnik o osoblju, čl. 90. i 91.)

3. Pravo Europske Unije – Načela – Pravo na obranu – Načelo kontradiktornosti – Poštivanje u okviru sudskog postupka – Opseg – Odluka suca Unije o proglašenju tužbe nedopuštenom zbog pravomoćnosti – Povreda navedenog načela – Nepostojanje

1. Obveza obrazlaganja Službeničkog suda ne nameće tom sudu da pruži tumačenje koje iscrpno i po redu slijedi sva razmatranja koja su navela stranke u sporu. Stoga obrazloženje Službeničkog suda može biti implicitno pod uvjetom da omogućava zainteresiranoj stranci da sazna razloge zbog kojih sudac u prvom stupnju nije prihvatio njezine argumente, a sudu u drugom stupnju da raspolaže s dovoljno elemenata za obavljanje svog nadzora.

(t. 16., 17. i 22. do 25.)

Izvori:

Opći sud: presuda od 1. rujna 2010., Skareby/Komisija, T‑91/09 P, Zb. SS, EU:T:2010:338, t. 36. i navedena sudska praksa i rješenje od 27. veljače 2014., Walton/Komisija, F‑32/13, Zb. SS, EU:F:2014:37, t. 48.

2. Pravomoćnost presude može biti zapreka dopuštenosti tužbe ako se postupak povodom tužbe na temelju koje je donesena predmetna presuda vodio među istim strankama te je imao isti predmet i osnovu, pri čemu je potrebno utvrditi da su ti uvjeti nužno kumulativni. Pravomoćnost se odnosi na činjenična i pravna pitanja koja su stvarno ili nužno riješena sudskom odlukom.

Osim toga, rokovi iz članaka 90. i 91. Pravilnika, čiji je cilj osigurati sigurnost pravnih situacija, su prisilnopravni te su obvezujući i za stranke i za suca. Stoga dužnosnik ne može ishodovati novo računanje rokova tako što tijelu za imenovanje podnese zahtjev u smislu članka 90. stavka 1. Pravilnika. To što institucija razmatra osnovanost zahtjeva koji je nepravodoban, a time i nedopušten, ne može dovesti do odstupanja od sustava obveznih rokova i do obnove prava na pravno sredstvo.

Stoga valja ispitati odnose li se tužbe povodom kojih su donesene ranije presude i tužba podnesena u ovom predmetu na isti predmet te temelje li se na istoj osnovi i jesu li ranije konačne odluke imale isti predmet kao i žalbe povodom kojih su pobijane odluke donesene.

(t. 35. do 38.)

Izvori:

Sud: presude od 19. veljače 1991., Italija/Komisija, C‑281/89, Zb., EU:C:1991:59, t. 14., i od 15. svibnja 2008., Španjolska/Vijeće, C‑442/04, Zb., EU:C:2008:276, t. 25.

Opći sud: presude od 22. rujna 1994., Carrer i dr./Sud T‑495/93, Zb. SS, EU:T:1994:242, t. 20.; od 14. srpnja 1998., Lebedef/Komisija, T‑42/97, Zb. SS, EU:T:1998:163, t. 25.; rješenje od 17. prosinca 2009., Nijs/Revizorski sud, T‑567/08 P, ZB. SS, EU:T:2009:523, t. 32. i presuda od 8. ožujka 2012., Kerstens/Komisija, F‑12/10, Zb. SS, EU:F:2012:29, t. 85. i navedena sudska praksa

3. Pravo na obranu ima značajno mjesto u organizaciji i tijeku pravičnog suđenja i obuhvaća načelo kontradiktornosti. Poštivanje načela kontradiktornosti u pravilu podrazumijeva to da stranke u postupku imaju pravo zauzeti stajalište o činjenicama i dokumentima na kojima će se temeljiti sudska odluka kao i to da mogu raspraviti dokaze i očitovanja podnesene sucu i razloge koje sud ispituje po službenoj dužnosti i na kojima namjerava temeljiti svoju odluku.

Pravo žalitelja na pravično suđenje nije povrijeđeno odlukom suca Unije kojom tužbu proglašava nedopuštenom pozivajući se pritom na pravomoćne presude u kojima su pitanja navedena u tužbi raspravljena između stranaka te odluke koje su postale konačne zbog toga što je žalitelj iskoristio sva upravna ili sudska pravna sredstva.

(t. 65. i 67. do 69.)

Izvori:

Sud: presuda od 17. prosinca 2009., preispitivanje presude M/EMEA, C‑197/09 RX‑II, Zb., EU:C:2009:804, t. 39. do 41. i navedena sudska praksa

Opći sud: rješenje Walton/Komisija, EU:F:2014:37, t. 43. do 48.