MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MACIEJA SZPUNARA

od 9. siječnja 2019. ( 1 )

Predmet C‑668/17 P

Viridis Pharmaceutical Ltd.

protiv

Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

„Žalba – Žig Europske unije – Postupak opoziva – Verbalni žig Boswelan – Proglašenje opoziva – Uporaba žiga u okviru kliničkog ispitivanja”

I. Uvod

1. Svojom žalbom društvo Viridis Pharmaceutical Ltd. (u daljnjem tekstu: žalitelj) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2017., Viridis Pharmaceutical/EUIPO – Hecht‑Pharma (Boswelan) ( 2 ), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za poništenje odluke petog žalbenog vijeća Europskog ureda za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 29. veljače 2016. (predmet R 2837/2014‑5) u vezi s postupkom opoziva između društva Hecht‑Pharma GmbH i žalitelja (u daljnjem tekstu: sporna odluka). Taj se postupak odnosio na opoziv žiga registriranog, među ostalim, za lijekove namijenjene liječenju multiple skleroze.

2. U okviru tog postupka žalitelj je istaknuo da je sporni žig, registriran za lijekove glede kojih su komercijalizacija i oglašavanje bili zabranjeni do izdavanja odobrenja za stavljanje u promet (u daljnjem tekstu: OSP), bio stvarno rabljen u okviru kliničkog ispitivanja koje je provedeno radi dopune zahtjeva za izdavanje OSP‑a. Podredno je istaknuo da je od podnošenja zahtjeva u svrhu pristupanja kliničkom ispitivanju navedenih lijekova provedba tog kliničkog ispitivanja predstavljala barem opravdan razlog za neuporabu žiga.

3. Opći sud je odbio tužbu smatrajući da žalitelj nije mogao tvrditi da je stvarno rabio sporni žig ili da je imao opravdani razlog za njegovu neuporabu.

4. Svojom žalbom žalitelj u biti osporava razmatranja Općeg suda glede stvarne uporabe žiga.

5. Pravna pitanja koja se postavljaju u ovom predmetu odnose se, dakle, na tumačenje pojmova „stvarna uporaba” i „opravdan razlog za neuporabu” u smislu uredbi br. (EZ) br. 207/2009 ( 3 ) i (EU) 2017/1001 ( 4 ) u kontekstu postupka opoziva koji se tiče žiga registriranog za lijekove.

II. Pravni okvir

6. Uvodna izjava 10. Uredbe br. 207/2009 glasi kako slijedi: „Nema opravdanja za zaštitu žigova [Europske unije] ili, u odnosu na njih, svakog žiga registriranog prije njih, osim ako se ti žigovi stvarno rabe.”

7. U svojem stavku 1. prvom podstavku članak 15. Uredbe br. 207/2009, naslovljen „Uporaba žigova [EU‑a]”, određuje: „Ako u petogodišnjem razdoblju od registracije, nositelj nije stvarno rabio svoj žig [EU‑a] u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran ili ako je takva uporaba suspendirana tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig [EU‑a] podliježe sankcijama predviđenima ovom Uredbom, osim ako postoje opravdani razlozi za neuporabu.”

8. Sankcije iz članka 15. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 207/2009 određene su u članku 51. te uredbe naslovljenom „Razlozi za opoziv”. U svojem stavku 1. točki (a) taj članak određuje: „1. Prava nositelja žiga [EU‑a] proglašavaju se opozvanima na zahtjev podnesen [EUIPO‑u] ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede: (a) ako se tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig nije stvarno rabio u [Uniji] u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, a ne postoje opravdani razlozi za neuporabu; međutim, nitko ne može zahtijevati da prava nositelja žiga [EU‑a] budu opozvana kad stvarna uporaba žiga započne ili se nastavi tijekom vremenskog razmaka između isteka petogodišnjeg razdoblja i podnošenja zahtjeva ili protutužbe; međutim, početak ili nastavak uporabe u razdoblju od tri mjeseca koje prethodi podnošenju zahtjeva ili protutužbe, a koje je započelo najranije nakon isteka neprekinutog razdoblja od pet godina neuporabe, ne uzima se u obzir ako su pripreme za početak ili za nastavak uporabe počele tek nakon što je nositelj saznao da postoji mogućnost podnošenja zahtjeva ili protutužbe; […]”

9. Uredba br. 207/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena Uredbom 2017/1001. Prema korelacijskoj tablici u Prilogu III. ovoj potonjoj uredbi, članci 15. i 51. Uredbe br. 207/2009 odgovaraju člancima 18. odnosno 58. Uredbe 2017/1001 ( 5 ).

III. Postupak pred EUIPO‑om

10. Žalitelj je pravni sljednik društva koje je 30. rujna 2003. podnijelo EUIPO‑u zahtjev za registraciju verbalnog znaka Boswelan kao žiga Europske unije za farmaceutske pripravke i medicinske proizvode koji pripadaju razredu 5. Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen (u daljnjem tekstu: Nicanski sporazum). Žig je registriran 24. travnja 2007.

11. Dana 24. listopada 2010. žalitelj je podnio zahtjev za kliničko ispitivanje glede lijeka koji je bio namijenjen liječenju multiple skleroze i pripadao je široj kategoriji farmaceutskih pripravaka i medicinskih proizvoda. Konkretan datum dovršetka navedenog ispitivanja nije bio utvrđen.

12. Dana 18. studenoga 2013. društvo Hecht‑Pharma podnijelo je zahtjev za opoziv spornog žiga, i to za sve proizvode za koje je on bio registriran iz razloga što se on nije stvarno rabio tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina prije podnošenja navedenog zahtjeva.

13. Odlukom od 26. rujna 2014. EUIPO‑ov Odjel za poništaje opozvao je žaliteljeva prava za sve registrirane proizvode.

14. Žalitelj je 6. studenoga 2014. podnio EUIPO‑ovom žalbenom vijeću žalbu protiv odluke Odjela za poništaje.

15. EUIPO‑ovo peto žalbeno vijeće je spornom odlukom odbilo tu žalbu.

16. Žalbeno vijeće je zaključilo, kao prvo, da se elementima koje je žalitelj podnio ne može dokazati stvarna uporaba spornog žiga unutar Europske unije, te, kao drugo, da u ovom slučaju provedba kliničkog ispitivanja nije sama po sebi razlog koji je neovisan o žaliteljevoj volji i koji bi opravdao neuporabu spornog žiga.

IV. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

17. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 30. svibnja 2016. žalitelj je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem je njome proglašen opoziv spornog žiga glede lijekova za liječenje multiple skleroze koji su uvršteni u širu kategoriju „farmaceutskih pripravaka i medicinskih proizvoda”. U okviru te tužbe žalitelj je istaknuo tri tužbena razloga, od kojih se prvi temeljio na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 jer je žalbeno vijeće pogrešno zaključilo da istaknute činjenice i podneseni dokazi nisu bili dostatni da se dokaže stvarna uporaba spornog žiga za lijekove namijenjene liječenju multiple skleroze, drugi na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 jer je žalbeno vijeće pogrešno zaključilo da istaknute činjenice i podneseni dokazi nisu bili dostatni da se dokaže opravdan razlog za neuporabu navedenog žiga glede istih lijekova i treći na povredi članka 83. Uredbe br. 207/2009, te, konkretnije, načela zaštite legitimnih očekivanja jer je žalbeno vijeće odstupilo od smjernica za ispitivanje u EUIPO‑u.

18. Nastavno na obrazloženje pobijane presude Opći sud je tužbu odbio u cijelosti.

V. Zahtjevi stranaka

19. U svojoj žalbi žalitelj zahtijeva od Suda da ukine pobijanu presudu, vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje i naloži EUIPO‑u snošenje troškova ili da, podredno, odluku o troškovima ostavi za kasnije.

20. EUIPO i društvo Hecht‑Pharma zahtijevaju od Suda da odbije žalbu i žalitelju naloži snošenje troškova.

VI. Analiza

A. Uvodna napomena glede vremenske primjene uredbi o žigu Europske unije

21. Ističem da u svojoj žalbi žalitelj navodi da se njegovi žalbeni razlozi temelje na povredi odredaba Uredbe 2017/1001. On smatra da je, u skladu s člankom 211. te uredbe, na dan na koji je pobijana presuda bila donesena, to jest 15. rujna 2017., Uredba br. 207/2009 bila stavljena izvan snage i zamijenjena Uredbom 2017/1001. Osim toga, u svojem odgovoru na žalbu društvo Hecht‑Pharma također upućuje na odredbe ove potonje uredbe. EUIPO se pak poziva na odredbe Uredbe br. 207/2009.

22. U tom pogledu valja istaknuti da žalitelj ne iznosi nikakav žalbeni razlog kojim bi Općem sudu predbacio da je pobijanu presudu donio na pogrešnoj pravnoj osnovi ili da je pogrešno primijenio prijelazne odredbe Uredbe 2017/1001. U svakom slučaju, pobijana je presuda donesena 15. rujna 2017., to jest nakon dana stupanja na snagu Uredbe 2017/1001 (6. srpnja 2017.), ali prije dana početka njezine primjene (1. listopada 2017.) ( 6 ). Dakle, prilikom donošenja pobijane presude primjenjivao se članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 ( 7 ).

23. Osim toga, članak 58. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001, spomenut u okviru žalbe, odgovara članku 51. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009. Isto tako, u članku 18. stavku 1. prvom podstavku Uredbe 2017/1001 preuzet je tekst članka 15. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 207/2009 ( 8 ). Tim dvjema odredbama uvedena je obveza uporabe žiga te, u izostanku opravdanog razloga, one upućuju na odredbe tih uredbi glede posljedica neuporabe. Staro vino u novim bocama ( 9 ).

24. Tako se analiza koja se odnosi na odredbe Uredbe br. 207/2009 može prema mojem mišljenju primijeniti na odredbe Uredbe 2017/1001. Iz tog ću se razloga u ovom mišljenju pozivati na relevantne odredbe Uredbe br. 207/2009 i na njihove ekvivalente u Uredbi 2017/1001. Isto tako ću za pozivanje žalitelja i društva Hecht‑Pharma na odredbe Uredbe 2017/1001 smatrati da se odnose i na pozivanje i na odgovarajuće odredbe Uredbe br. 207/2009.

B. O žalbi

25. U okviru svoje žalbe žalitelj iznosi dva žalbena razloga.

26. Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 [članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001], podijeljen je na dva dijela. Prvim dijelom žalitelj dovodi u pitanje utvrđenje Općeg suda da uporaba na način da se sačuvaju prava za lijek može postojati tek kada nositelj žiga registriranog za lijek ishodi OSP za taj lijek. U okviru drugog dijela žalitelj kritizira pobijanu presudu u dijelu u kojem je Opći sud zaključio da uporaba žiga u okviru kliničkog ispitivanja nije stvarna uporaba.

27. Mora se primijetiti da se ta dva dijela odnose na različite situacije. Drugi se dio odnosi samo na uporabu žiga u okviru kliničkog ispitivanja, dok se prvi dio općenitije odnosi na uporabu prije izdavanja OSP‑a. S obzirom na to, prema ocjenama Općeg suda, sažetima u točki 40. pobijane presude, žalitelj se nije mogao pozvati na druge radnje osim onih povezanih s postupkom kliničkog ispitivanja.

28. U okviru drugog žalbenog razloga žalitelj prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 51. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 207/2009 [članak 58. stavak 1. točku (a) Uredbe 2017/1001] time što je isključio postojanje opravdanog razloga za neuporabu spornog žiga u situaciji u kojoj proizvod za koji je žig registriran jest predmet kliničkog ispitivanja.

C. Dopuštenost žalbenih razloga

29. U svojem odgovoru na žalbu društvo Hecht‑Pharma navodi da se žalbenim razlozima koje je žalitelj istaknuo u žalbi nastoji ishoditi nova ocjena činjenica i okolnosti ovog slučaja. Stoga su ti žalbeni razlozi očito nedopušteni.

30. Točno je da je u žalbi povodom koje je doneseno rješenje Martín Osete/EUIPO ( 10 ) žalitelj prigovorio Općem sudu da je usvojio preusku definiciju pojma „opravdani razlozi za neuporabu” u smislu članka 51. stavka 1. Uredbe br. 207/2009. Konkretnije, on je naveo da je određenim propisima bila prekomjerno otežana komercijalizacija parfema za koje je žig bio registriran.

31. U tom je rješenju Sud zaključio da pod okriljem pogreške u tumačenju pojma „opravdani razlozi za neuporabu” žalitelj zapravo nastoji dovesti u pitanje činjenične ocjene koje je Opći sud dao. Sud je posljedično odbio predmetni žalbeni razlog kao očito nedopušten. Naime, smatram da se u svojoj žalbi žalitelj prvenstveno usredotočio na dokaze kako bi prikazao da je postojanje opravdanih razloga bilo prema njegovu mišljenju jasno dokazano ( 11 ).

32. Međutim, u ovom predmetu žalitelj ide za tim da se pojmove „stvarna uporaba” i „opravdani razlozi na neuporabu” u smislu Uredbe br. 207/2009 [Uredbe 2017/1001] tumači u kontekstu postupka opoziva koji se odnosi na žig registriran za lijek za humanu primjenu glede kojeg su komercijalizacija i oglašavanje bili zabranjeni do izdavanja OSP‑a. Prema tome, ispitivanje žalbenih razloga zahtijeva da se odredbe Uredbe br. 207/2009 [2017/1001] tumače s obzirom na propise o lijekovima za humanu primjenu unutar Unije.

33. Slijedom toga, smatram da se žalbenim razlozima iz ove žalbe ne nastoji ishoditi nova ocjena činjenica i okolnosti ovog slučaja, već se njima ističu pravna pitanja. Oni su, prema tome, dopušteni.

D. Meritum

1. Prvi žalbeni razlog

a) Prvi dio prvog žalbenog razloga

1) Stajališta stranaka

34. U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj predbacuje Općem sudu da je, kao prvo, u točki 36. pobijane presude postavio načelo prema kojem uporaba na način da se sačuvaju prava koja proizlaze iz žiga registriranog za lijek može postojati tek kada je OSP ishođen. Prema sudskoj praksi Suda, pitanje je li uporaba dovoljna ovisi o ocjeni svakog pojedinog slučaja ( 12 ).

35. Kritizirajući načelo koje je Opći sud navodno postavio, žalitelj ističe, kao drugo, da su radnje obavljene u okviru kliničkih ispitivanja, koja su dio postupka za izdavanje OSP‑a, bile zakonite ( 13 ).

36. Kao treće i posljednje, žalitelj tvrdi da uzimajući u obzir osobitosti farmaceutskog sektora petogodišnje razdoblje treba smatrati prekratkim.

37. EUIPO i, pod pretpostavkom da je prvi žalbeni razlog dopušten, društvo Hecht‑Pharma smatraju naprotiv da je prvi dio ovog žalbenog razloga neosnovan.

38. EUIPO osobito drži da, nasuprot onome što žalitelj tvrdi, Opći sud nije zaključio da je ishođenje OSP‑a na temelju zakonodavstva o farmaceutskim proizvodima neophodan uvjet za postojanje stvarne uporabe.

39. Društvo Hecht‑Pharma smatra, među ostalim, da se sporni žig treba rabiti za proizvode za koje je registriran. U ovom bi slučaju trebalo, dakle, ocijeniti je li se taj žig rabio za lijek namijenjen liječenju multiple skleroze. Stvarna uporaba za takav lijek mogla bi se dokazati samo ako je predmetni proizvod doista bio lijek. No, tek bi se po dovršetku kliničkog ispitivanja provedenog od strane žalitelja moglo utvrditi je li testirani proizvod lijek u smislu te definicije. Uporaba tog proizvoda u okviru kliničkog ispitivanja ne može, dakle, predstavljati stvarnu uporabu spornog žiga za lijek.

2) Ocjena

40. Što se, kao prvo, tiče žaliteljeva argumenta kojim on Općem sudu prigovara da je postavio načelo prema kojem uporaba na način da se sačuvaju prava može postojati tek kada je OSP ishođen, smatram, kao i EUIPO, da se on zasniva na pogrešnom tumačenju pobijane presude.

41. Doduše, u točki 36. pobijane presude Opći sud je naveo da se uporaba spornog žiga koja je javna i usmjerena prema van može omogućiti samo na temelju ishođenja OSP‑a.

42. Međutim, u točkama 37. do 39. pobijane presude Opći sud je proveo analizu žaliteljeva položaja, unatoč činjenici da on nije dobio OSP. Tako Opći sud uopće nije zaključio da se uslijed izostanka tog OSP‑a žig registriran za lijek ne može „stvarno rabiti” u smislu članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 [članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001]. Osim toga, drugim se dijelom prvog žalbenog razloga kritiziraju razmatranja Općeg suda iznesena uglavnom u točki 39. pobijane presude. Stoga će analiza tog dijela pružiti priliku za ocjenu valjanosti načela koje je Opći sud navodno postavio, i to barem u mjeri u kojoj se to načelo odnosilo na uporabu žiga u okviru kliničkih ispitivanja.

43. Kao drugo, što se tiče zakonitosti radnji obavljenih tijekom kliničkih ispitivanja, dovoljno je utvrditi da zakonitost radnji u okviru kojih se žig koristi ne preoblikuje te radnje automatski u radnje stvarne uporabe tog žiga ( 14 ).

44. Kao treće, smatram da se ne može prihvatiti niti žaliteljev argument o nedostatnosti petogodišnjeg razdoblja.

45. Petogodišnje razdoblje, kako je predviđeno u članku 51. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 [članku 58. stavku 1. točki (a) Uredbe 2017/1001], primjenjuje se neovisno o gospodarskom sektoru u koji spadaju proizvodi ili usluge za koje je žig registriran. Međutim, osobitosti gospodarskog sektora uzimaju se u obzir kada se okolnosti koje (ne) čine stvarnu uporabu ocjenjuju ovisno o tržištu dotičnih proizvoda ili usluga. U svakom slučaju, tu ću problematiku obraditi u okviru analize posvećene drugom dijelu prvog žalbenog razloga. Osim toga, okolnosti u kojima bi petogodišnje razdoblje postalo nedostatno za početak stvarne uporabe žiga mogu se uzeti u obzir u okviru ispitivanja razloga koji opravdavaju neuporabu i na koje ću uputiti u okviru analize koja se odnosi na drugi žalbeni razlog.

46. Prema tome, smatram da je prvi dio prvog žalbenog razloga neosnovan.

b) Drugi dio prvog žalbenog razloga

1) Stajališta stranaka

47. Drugim dijelom prvog žalbenog razloga žalitelj prigovara Općem sudu da je u točki 39. pobijane presude zaključio da uporaba žiga u okviru kliničkog ispitivanja predstavlja isključivo unutarnju uporabu i da se takve radnje uporabe ni u kojem slučaju ne mogu smatrati stvarnima u smislu članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 [članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001].

48. Žalitelj dodaje da obveza uporabe registriranog žiga nije svrha samoj sebi i da uvjet uporabe ima za cilj da se registar ne opterećuje žigovima koji se ne rabe. Tumačenje pojma „uporabe” trebalo bi stoga biti u određenoj mjeri fleksibilno, kao što to pokazuju članak 15. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009 [članak 18. stavak 1. točka (a) Uredbe 2017/1001] i uvodna izjava 25. Uredbe 2017/1001 ( 15 ), u kojima je određeno da uporaba žiga u obliku koji se razlikuje u odnosu na oblik u kojem je registriran treba biti dovoljna za očuvanje prava koja proizlaze iz njega.

49. L’EUIPO i društvo Hecht‑Pharma osporavaju osnovanost drugog dijela prvog žalbenog razloga.

50. EUIPO navodi da se stvarna uporaba treba isključiti jer, kao što je to Opći sud s pravom presudio, odredbe zakonodavstva o farmaceutskim pripravcima zabranjuju oglašavanje lijeka koji još nije odobren i tako pravno onemogućavaju uporabu na temelju koje se može steći tržišni udio. EUIPO smatra da drugi elementi koje je Opći spomenuo, to jest ograničen krug sudionika i unutarnja narav uporabe, nisu bili odlučni. Prema tome, ne mogu se prihvatiti argumenti koje je žalitelj iznio po toj osnovi.

51. Društvo Hecht‑Pharma dodaje, među ostalim, da kliničko ispitivanje predstavlja pripremno ispitivanje za zahtjev za izdavanje OSP‑a glede proizvoda kao lijeka. Ni cilj ni svrha takvog pripremnog ispitivanja nije obraniti ili steći tržišne udjele, već se njime samo nastoji dokazati djelotvornost proizvoda. Budući da je provedba ispitivanja neizvjesna te je ono dvostruko slijepo i placebom kontrolirano, sami sudionici ne znaju ni o kojem se proizvodu ni o kojem žigu radi.

52. Povrh toga, društvo Hecht‑Pharma navodi da se pojam „stvarne uporabe” ne može slobodno tumačiti. Naime, uvodna izjava 25. Uredbe 2017/1001 odnosi se na različito pitanje.

2) Ocjena

i) Uvodne napomene

53. Nasuprot onome što žalitelj tvrdi, točka 39. pobijane presude nije zasnovana na pretpostavci da je uporaba žiga u okviru kliničkog ispitivanja unutarnje naravi i da se iz tog razloga ne može smatrati stvarnom samo zato što se odnosi na ograničen broj adresata. Naime, Opći sud smatra da se uporaba spornog žiga u okviru kliničkog ispitivanja spram trećih osoba ne može izjednačiti sa stavljanjem u promet, pa čak ni s izravnom pripremnom radnjom, također zato što se odvija mimo svakog tržišnog natjecanja i njime se ne nastoje steći ili očuvati tržišni udjeli.

54. Prema tome smatram da drugim dijelom prvog žalbenog razloga žalitelj nastoji u biti dokazati da treba potvrdno odgovoriti na pitanje može li se, nasuprot onome što je Opći sud utvrdio u točki 39. pobijane presude, uporaba žiga registriranog za lijek u okviru kliničkog ispitivanja, koje se odnosi taj lijek, smatrati „stvarnom uporabom” u smislu članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 [članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001].

55. To je pitanje već bilo postavljeno u pravnoj teoriji, koja je na njega odgovorila. Konkretnije, navedeno je, među ostalim, da provedba kliničkih ispitivanja koja prethode OSP‑u nije stvarna uporaba jer takva ispitivanja nemaju vanjski karakter ( 16 ). Osim toga, čini mi se da i nacionalni sudovi tako tumače odredbe kojima se prenose direktive o sustavu nacionalnih žigova ( 17 ). Međutim, koliko mi je poznato, Sud još nije imao prilike odlučiti o takvoj problematici.

ii) Narav stvarne uporabe s obzirom na sudsku praksu

56. Iz sudske prakse proizlazi da je žig u stvarnoj uporabi ako se rabi, kao prvo, kako bi stvorio ili sačuvao tržište za proizvode ili usluge za koje je registriran, iz čega je isključena uporaba simbolične naravi čiji je jedini cilj osiguranje prava zajamčenih žigom, te ako se rabi, kao drugo, sukladno svojoj glavnoj funkciji ( 18 ).

57. Zahtjevi koji se odnose, kao prvo, na tržišni razlog za postojanje žiga, te, kao drugo, na njegovu glavnu funkciju, jesu kumulativni.

58. S jedne strane, zaštita žiga ne može nastaviti postojati ako bi žig izgubio svoj tržišni razlog za postojanje, a koji se sastoji od toga da u odnosu na proizvode ili usluge koji potječu od drugih poduzetnika stvori ili sačuva tržište za proizvode ili usluge koji nose znak od kojeg se on sastoji ( 19 ). S druge strane, okolnost da je žig rabljen radi stvaranja ili očuvanja tržišta za proizvode ili usluge za koje je registriran, a ne samo radi očuvanja prava koje daje žig, nije dovoljna za donošenje zaključka da postoji „stvarna uporaba”. Jednako je tako bitno da se uporaba žiga vrši u skladu s njegovom glavnom funkcijom, to jest da se potrošaču ili krajnjem korisniku zajamči istovjetnost podrijetla proizvoda ili usluge što mu omogućuje razlikovanje tog proizvoda ili usluge od proizvoda ili usluga drugoga porijekla a da on pritom ne dođe u moguću zabludu ( 20 ).

59. Uporaba koja se sastoji od stvaranja ili očuvanja tržišta za proizvode ili usluge mora po svojoj naravi biti usmjerena prema van. Isto važi kada žig ostvaruje svoju glavnu funkciju. Ostvarivanje te funkcije pretpostavlja da je žig prisutan na tržištu i posljedično da je javnost izložena tom žigu.

60. Valja istaknuti da se iz ovih razmatranja ne može zaključiti da je komercijalizacija proizvoda ili usluga za koje je žig registriran neophodna da se utvrdi postojanje stvarne uporabe.

61. Naime, kao što proizlazi iz presude Ansul ( 21 ), stvarnu se uporabu može susresti u dvjema situacijama, to jest u onoj u kojoj su proizvodi već komercijalizirani i onoj u kojoj njihova komercijalizacija neposredno predstoji. Takva se uporaba, i to prije komercijalizacije kao takve, treba sastojati od priprema provedenih radi pridobivanja kupaca.

62. Ove dvije situacije imaju dodirnih točaka. Konkretno, Sud je u točki 37. presude Ansul ( 22 ) zaključio da „stvarna uporaba” žiga pretpostavlja njegovu uporabu na tržištu proizvoda ili usluga koji su zaštićeni žigom, a ne samo u dotičnom poduzeću. Sud je potom u presudi Verein Radetzky‑Orden ( 23 ) pojasnio ova razmatranja tako što je napravio razliku između dva slučaja: uporabe žigova radi prepoznavanja i promicanja njegovih proizvoda ili usluga kod šire javnosti, s jedne strane, i uporabe ograničene na unutarnju uporabu žigova, s druge strane.

63. Čini mi se simptomatičnim da je u presudi Ansul ( 24 ) Sud iznio kao primjer uporabu žiga u okviru oglašivačkih kampanja kako bi dočarao uporabu prije komercijalizacije proizvoda ili usluga za koje je on bio registriran. Naime, ovaj primjer dobro prikazuje raniju uporabu, ali i stvarnu uporabu. Posljedično, pokretanje oglašivačkih kampanja u okviru kojih se žig koristi ne znači automatski da stvarna uporaba postoji. Međutim, ovaj primjer dokazuje da čak i u fazi koja prethodi komercijalizaciji proizvoda ili usluga radnje uporabe moraju imati vanjski karakter te istovremeno proizvoditi učinke za buduće adresate tih proizvoda ili usluga ( 25 ).

64. Stoga je svaka stvarna uporaba u biti usmjerena prema van. S druge strane, iz prethodnih razmatranja ne proizlazi da svaka vanjska uporaba žiga predstavlja stvarnu uporabu. Sama činjenica da se žig rabi spram trećih osoba ne znači da stvarna uporaba postoji. Kako bi se utvrdilo postojanje takve uporabe, nužno je, kao što sam to naveo u točkama 56. do 59. ovog mišljenja, ispitati sastoji li se radnja vanjske uporabe od stvaranja ili očuvanja tržišta za proizvode ili usluge za koje je žig registriran. U okviru tog ispitivanja valja provesti analizu uzimajući, među ostalim, u obzir tržište za dotične proizvode ili usluge.

iii) Uzimanje u obzir osobitosti gospodarskog sektora

65. Iz sudske prakse Suda proizlazi da se prilikom ocjene je li uporaba žiga stvarna moraju uzeti u obzir sve činjenice i okolnosti koje su prikladne za utvrđivanje kakva je doista njegova tržišna uporaba, osobito imajući u vidu onu koja se smatra opravdanom u relevantnom gospodarskom sektoru kako bi se održali ili stvorili tržišni udjeli u korist proizvoda ili usluga koji su zaštićeni žigom ( 26 ). Ocjena okolnosti konkretnog slučaja može stoga biti opravdanje za to da se u obzir uzmu, među ostalim, narav predmetnog proizvoda ili usluge, karakteristike relevantnog tržišta te opseg i učestalost uporabe žiga ( 27 ).

66. Sud je u svojoj sudskoj praksi priznao, dakle, da se u obzir uzimaju osobitosti gospodarskog sektora u kojem se žig koristi. U tom mi se pogledu čini svrsishodnim iznijeti određene primjedbe glede propisa o sektoru lijekova za humanu primjenu unutar Unije. Doduše, pojmovi iz tih propisa nemaju nužno isti smisao kao i pojmovi iz žigovnog prava. Međutim, navedenim je propisima stvoren okvir u kojem se sudionici u tom sektoru mogu upustiti u radnje u vezi s lijekovima za koje su žigovi registrirani te je nesporno da se radi utvrđivanja stvarne uporabe žiga isti morao rabiti na tržištu dotičnih proizvoda ili usluga ( 28 ).

iv) Propisi o lijekovima za humanu primjenu

67. Jezgru regulatornog sustava Unije za sektor lijekova za humanu primjenu čine Direktiva 2001/83/EZ ( 29 ) i Uredba (EZ) br. 726/2004 ( 30 ). Tim je zakonodavnim aktima Unije utvrđeno načelo prema kojem se lijekovi ne mogu staviti na tržište ako nemaju OSP izdan od strane nadležnog tijela ( 31 ). Osim toga, lijekovi ne mogu biti predmet nikakvog oblika izravnog obavješćivanja, pridobivanja ili poticanja, kojima je namjena promicanje propisivanja, izdavanja, prodaje ili potrošnje lijekova uključujući posebno prema stanovništvu kao i prema osobama ovlaštenim za propisivanje ili izdavanje lijekova ( 32 ).

68. U tom sustavu kliničko ispitivanje predstavlja u biti ispitivanje namijenjeno, među ostalim, otkrivanju ili provjeri učinaka lijeka, uključujući njegove nuspojave, te utvrđivanju djelotvornosti i neškodljivosti njegove uporabe ( 33 ). Rezultati takvog ispitivanja moraju se prema članku 8. stavku 3. točki (i) Direktive 2001/83 priložiti uz zahtjev za izdavanje OSP‑a. Tako provedba kliničkih ispitivanja u načelu prethodi komercijalizaciji i oglašavanju lijekova iz članka 6. Direktive 2001/83.

69. Osim toga, kliničko ispitivanje u načelu podliježe znanstvenoj i etičkoj reviziji i mora se prethodno odobriti ( 34 ). Isto tako, značajne izmjene tijekom kliničkog ispitivanja podliježu kontroli država članica ( 35 ). Povrh toga, naručitelj kliničkog ispitivanja odgovoran je za njegovo pokretanje, vođenje i organizaciju njegova financiranja ( 36 ).

70. Sažimajući ovaj dio svoje analize, smatram da je zakonodavac Unije zauzeo stajalište kojim se ograničava pristup potrošača i krajnjih korisnika neodobrenim lijekovima kako bi se ograničili rizici glede uporabe takvih lijekova.

71. Osim toga, uporaba žiga registriranog za lijek tijekom kliničkih ispitivanja ne može se posljedično smatrati uporabom koja prethodi komercijalizaciji tog lijeka u smislu presude Ansul ( 37 ). Isto je tako utvrđeno, kao što proizlazi iz točke 38. pobijane presude, da žaliteljeva situacija odgovara situaciji u kojoj uporaba prethodi komercijalizaciji. Proizvodi za koje je žig registriran, to jest lijekovi za liječenje multiple skleroze, nisu bili komercijalizirani jer je njihova komercijalizacija bila zabranjena tijekom relevantnog razdoblja ( 38 ).

v) Žigovi registrirani za lijekove za humanu primjenu

72. Razred 5. Nicanskog sporazuma kojem pripadaju farmaceutski pripravci i medicinski proizvodi sadržava, kao što je to primijećeno u pravnoj teoriji, posebno veliki broj registracija ( 39 ). Osim toga, ako je vjerovati komentarima iz pravne teorije, sudionici u farmaceutskom sektoru su skloni zahtjeve za registraciju žigova za lijekove podnositi tijekom početne faze njihova razvoja ( 40 ). Takva naglost može se objasniti željom da se senzibilizira utjecajne krugove jer postoji opasnost da se tijekom razvojne faze lijeka liječnici i specijalisti vežu više uz njegov generički naziv nego uz žig ( 41 ).

73. U tom kontekstu bitno je navesti da je zakonodavac Unije uzeo u obzir to postupanje sudionika u sektoru lijekova za humanu primjenu. Naime, Direktiva 2001/83 priznaje, i to barem u određenoj mjeri, ulogu koju žigovi imaju u tom sektoru. Iz članka 1. točke 20. te direktive proizlazi da naziv lijeka može biti uobičajeni ili znanstveni naziv kojem se dodaje zaštitni znak. Osim toga, u skladu s člankom 89. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2001/83, oglašavanje koje je dopušteno samo glede odobrenih lijekova treba sadržavati, među ostalim, njihova imena.

74. Iz prethodno navedenih odredaba proizlazi da se u određenim slučajevima žig registriran za lijek može pomiješati s nazivom tog lijeka. Prema tome, takav se žig može rabiti u okviru nositeljeve komunikacijske strategije samo ako je ishođen OSP za navedeni lijek.

vi) Djelomičan zaključak o uporabi žiga tijekom kliničkih ispitivanja

75. S obzirom na prethodna razmatranja ističem, kao što to proizlazi iz točke 70. ovog mišljenja, da zakonodavac Unije želi ograničiti pristup potrošača i krajnjih korisnika neodobrenim lijekovima. U sustavu propisa o lijekovima za humanu primjenu klinička se ispitivanja mogu izjednačiti s mjerom filtriranja koja sprečava da neodobreni lijekovi dospiju na tržište.

76. Isto tako, zbog uloge koju u tom sustavu imaju žigovi registrirani za takve lijekove, zakonodavac Unije zadao je cilj da se također ograniči i uporaba takvih žigova na dotičnom tržištu. Stoga je izloženost javnosti žigu koji je registriran za (još) neodobreni lijek također kvalitativno i kvantitativno ograničena, i to barem u mjeri u kojoj bi se taj žig mogao upotrijebiti na konkurentnom tržištu lijekova.

77. Valja istaknuti da su tijekom kliničkih ispitivanja neodobreni lijekovi dostupni sudionicima kao i drugim osobama uključenima u ta ispitivanja. Ne isključujem da bi osobe koje pripadaju tim dvjema kategorijama mogle povezati lijek i njegov naziv, a time i žig registriran za taj lijek s njegovim nositeljem. Osim toga, one mogu odabrati i odlučiti, hoće li biti uključene u ispitivanje.

78. No, kao što proizlazi iz točke 64. ovog mišljenja, nije svaka vanjska uporaba žiga automatski i stvarna uporaba. Izloženost tom žigu, što na dotičnom tržištu može stvoriti tržišni udio za proizvode za koje je registriran, mora nužno uslijediti unutar tog tržišta.

79. Ne mislim da je to slučaj sa žigom koji se rabi u okviru kliničkog ispitivanja.

80. Kao prvo, u okviru kliničkih ispitivanja neodobreni se lijekovi u načelu ne distribuiraju i ne oglašavaju radi ulaska na tržište komercijaliziranih proizvoda koji pripadaju istom razredu kao i oni. Isto tako, kliničko ispitivanje koje je ispitivanje rizika glede primjene lijeka, i to u uvjetima koji podliježu prethodnom odobrenju, nije i ne bi smjelo biti oblik tržišnog iskorištavanja žiga registriranog za taj lijek koji se sastoji od stvaranja ili očuvanja tržišta za navedeni lijek. Prema tome, kliničko se ispitivanje ne može izjednačiti čak ni s pripremnom radnjom za komercijalizaciju u smislu presude Ansul ( 42 ).

81. Nastavno na ovaj slijed misli, ne mislim da bi klinička ispitivanja lijeka velikih razmjera mogla predstavljati stvarnu uporabu žiga registriranog za testirani lijek. Kao što proizlazi iz uvodne izjave 10. Direktive 2001/83, namjera zakonodavca je izbjeći ispitivanja koja nisu nužna ( 43 ). Naime, razmjer kliničkog ispitivanja nije određen tržišnim razlozima, već znanstvenom nužnošću. Osim toga, taj razmjer podliježe odobrenju države članice ( 44 ). Stoga smatram da je izostanak stvarne uporabe više posljedica kvalitativnih obilježja uporabe žiga u okviru kliničkih ispitivanja nego njegovih kvantitativnih obilježja.

82. Kao drugo, izloženost žigu i odabir koji su napravili sudionici i druge osobe uključene u kliničko ispitivanje načelno ne proizlaze iz obilježja proizvoda, njegova podrijetla ili čak nositeljeve tržišne strategije, već iz želje za sudjelovanjem u ispitivanju tog lijeka. Čini mi se simptomatičnim u tom kontekstu, kao što je to Opći sud naveo u točki 59. pobijane presude, da u ovom slučaju financijsko ulaganje ima odlučnu ulogu glede angažiranja sudionika i drugih osoba uključenih u kliničko ispitivanje. Povrh toga, u okolnostima kao što su one u glavnom postupku, sporni je žig registriran za proizvode koji pripadaju razredu 5. Nicanskog sporazuma, to jest za farmaceutske pripravke i medicinske proizvode. Stoga taj žig nije trebao stvoriti tržište za znanstvena istraživanja, već za proizvode koji pripadaju tom razredu.

83. Naposljetku, ta se razmatranja ne mogu dovesti u pitanje žaliteljevim argumentom da tumačenje pojma „stvarna uporaba” treba biti u određenoj mjeri fleksibilno jer, prema članku 15. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 [članku 18. stavku 1. točki (a) Uredbe 2017/1001], zakonodavac Unije prihvaća uporabu žiga u obliku koji se razlikuje od oblika u kojem je on registriran. Cilj je tih odredbi omogućiti nositelju registriranog žiga da na znaku, prilikom njegove tržišne uporabe, učini izmjene koje omogućuju bolju prilagodbu zahtjevima komercijalizacije i promicanja dotičnih proizvoda ili usluga a da ne mijenja njegov razlikovni karakter ( 45 ). Iako određena prilagodljivost glede oblika žiga jest dopuštena, ona se ipak ne može odnositi na obilježja povezana sa stvarnošću uporabe. Takva uporaba mora u svakom slučaju ispunjavati zahtjeve izložene u točkama 56. do 59. ovog mišljenja.

84. Zaključno smatram da uporaba žiga registriranog za lijek testiran u okviru kliničkih ispitivanja ne predstavlja stvarnu uporabu tog žiga. S obzirom na to, ne smatram da se uslijed izostanka OSP‑a žig registriran za lijek koji je predmet kliničkog ispitivanja nikako ne može stvarno rabiti.

vii) Iznimke koje potvrđuju pravilo

85. Primjera radi ističem da prema članku 83. stavcima 1. i 2. Uredbe 726/2004, odstupajući od članka 6. Direktive 2001/83, države članice mogu odrediti da je neodobreni lijek dostupan za milosrdnu uporabu grupi pacijenata s kroničnom ili ozbiljno iscrpljujućom bolesti ili čija se bolest smatra opasnom po život, a koji se ne mogu liječiti, na zadovoljavajući način, odobrenim lijekom. Takva mogućnost postoji osobito glede lijeka testiranog u okviru kliničkog ispitivanja. Drugi aspekti milosrdne uporabe općenito su uređeni na nacionalnoj razini.

86. Tako iz razloga određene slobode država članica glede propisa o milosrdnoj uporabi ne mogu odmah isključiti da bi takva primjena lijeka za koji je žig registriran značila da je taj žig stvarno rabljen.

87. Kao prvo, nebitno je to što prema ustaljenim nacionalnim odredbama i ovisno o slučaju stavljanje na raspolaganje takvog lijeka radi milosrdne uporabe nema za cilj stjecanje dobiti. Kao što proizlazi iz sudske prakse Suda, okolnost da nositelj žiga ne nastoji postići cilj u vidu stjecanja dobiti ne isključuje mogućnost da on teži stvaranju i potom očuvanju tržišta za svoje proizvode ili usluge ( 46 ).

88. Kao drugo, nije nužno da uporaba bude velikog obujma da bi se smatrala „stvarnom”. Čak i minimalna uporaba može biti dovoljna za takvu kvalifikaciju, pod uvjetom da je se smatra opravdanom u dotičnom gospodarskom sektoru ( 47 ). Na isti način neodobreni lijek za koji postoji mogućnost milosrdne uporabe može biti osmišljen za svoje buduće stavljanje u promet kod osoba s kroničnom ili teškom bolesti ili bolesti smatranom opasnom po život. To je tržište dakle ograničeno pa se, prema tome, radnje koje čine stvarnu uporabu mogu također kvantitativno ograničiti.

89. Kao treće, smatram da milosrdna uporaba lijeka za koji je žig registriran ne može njegova nositelja staviti u nepovoljan položaj u odnosu na druge sudionike na tržištu komercijaliziranih lijekova. Zapravo, do aktivacije na tržištu onog žiga koji je registriran za lijek koji se rabi iz milosrđa moglo bi doći u okolnostima koje su usporedive s okolnostima komercijalizacije odobrenog lijeka.

90. Kao četvrto i posljednje, čini mi se da je tumačenje koje sustavno ne isključuje postojanje stvarne uporabe u okviru milosrdne uporabe potkrijepljeno sustavnim tumačenjem odredaba Uredbe br. 726/2004 i Direktive 2001/83. S jedne strane, člankom 6. Direktive 2001/83, u kojem je utvrđeno načelo prema kojem se neodobreni lijekovi ne mogu staviti u promet, otvara se poglavlje III. te direktive naslovljeno „Stavljanje u promet”. S druge strane, članak 83. stavak 1. Uredbe br. 726/2004 izričito predviđa odstupanje od članka 6. Direktive 2001/83. Takvo bi odstupanje bilo lišeno smisla u slučaju u kojem stavljanje lijeka na raspolaganje pod uvjetima utvrđenima u članku 83. stavcima 1. i 2. Uredbe br. 726/2004 ne bi bilo stavljanje u promet.

91. Zaključno, ne isključujem da se žig registriran za farmaceutske pripravke i medicinske proizvode koji pripadaju razredu 5. Nicanskog sporazuma i, konkretnije, za lijek obuhvaćen Direktivom 2001/83 može u određenim slučajevima stvarno rabiti prije ishođenja OSP‑a za taj lijek. Pitanje je li uporaba dovoljna ovisi o ocjeni svakog pojedinog slučaja. S obzirom na to, smatram da uporaba takvog žiga u okviru kliničkih ispitivanja ne može predstavljati stvarnu uporabu u smislu članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 [članka 58. stavka 1. točke (a) Uredbe 2017/1001]. Naime, u okviru kliničkog ispitivanja žig se ne rabi radi stvaranja ili očuvanja tržišta za proizvode ili usluge za koje je registriran.

92. S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da je drugi dio prvog žalbenog razloga neosnovan.

2. Drugi žalbeni razlog

a) Stajališta stranaka

93. U okviru drugog žalbenog razloga, koji se uglavnom odnosi na točke 60. i 61. pobijane presude, žalitelj prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 51. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 207/2009 [članak 58. stavak 1. točku (a) Uredbe 2017/1001] time što je isključio postojanje opravdanog razloga za neuporabu spornog žiga. Konkretnije, žalitelj tvrdi da je Opći sud pogrešno isključio postojanje opravdanog razloga za neuporabu u slučajevima u kojima je, kao prvo, zahtjev koji se tiče navedenog ispitivanja podnesen dugo nakon registracije žiga te u kojima, kao drugo, korištena financijska sredstva nisu bila ona koja bi bila nužna da se kliničko ispitivanje može dovršiti što je prije moguće.

94. U prilog ovom žalbenom razlogu žalitelj navodi, kao prvo, da je petogodišnje razdoblje počeka Opći sud lišio smisla time što mu je prigovorio da je odobrenje za kliničko ispitivanje zatražio dugo nakon registracije žiga. Naime, žig za lijek čije bi razdoblje počeka isteklo postao bi zapravo neupotrebljiv jer bi jedino podnošenje zahtjeva za izdavanje OSP‑a moglo opravdati neuporabu.

95. Kao drugo, vodeći računa o tome da je prilikom ocjene postojanja opravdanog razloga za neuporabu Opći sud uzeo u obzir financijska ulaganja, financijski snažni poduzetnici imali bi više mogućnosti da svoja ulaganja prikladno zaštite žigovnim pravom nego financijski slabiji poduzetnici. U svakom se slučaju Opći sud ne može osloniti na apstraktnu pretpostavku da bi dodatna ulaganja omogućila da se kliničko ispitivanje, o kojemu je riječ u ovom slučaju, brže provede.

96. EUIPO i, pod pretpostavkom da je drugi žalbeni razlog dopušten, društvo Hecht‑Pharma smatraju da je ovaj žalbeni razlog neosnovan.

97. EUIPO smatra da zaključak, prema kojem su se radnje koje je žalitelj obavio nalazile u njegovu području utjecaja i prema kojem kliničko ispitivanje nije moglo u ovom slučaju biti opravdan razlog za neuporabu, jest zasnovan na sveobuhvatnoj ocjeni koja osim proteka vremena i ostvarenih ulaganja uzima u obzir osobito činjenicu da nije podnesen nijedan element koji ukazuje na uspješno zaključenje tog ispitivanja, da predmetno kliničko ispitivanje podliježe nacionalnim pravilima i čini tek stadij prema komercijalizaciji lijeka za liječenje multiple skleroze te da, naposljetku, ne postoji nikakva zakonska obveza koja nalaže označavanje lijeka tijekom kliničkog ispitivanja.

98. Društvo Hecht‑Pharma priznaje da postupak za izdavanje odobrenja za lijek, koji je neuobičajeno dug, može biti opravdani razlog za neuporabu. Međutim, glede ovog postupka, društvo Hecht‑Pharma navodi, među ostalim, da je žalitelj pustio da proteknu tri godine između registracije spornog žiga i zahtjeva za izdavanje odobrenja za provedbu kliničkog ispitivanja te da, prema sadašnjem stanju stvari, nije podnio zahtjev za izdavanje OSP‑a.

b) Ocjena

99. U presudi Häupl ( 48 ) Sud je naveo da se tri kumulativna uvjeta moraju ispuniti kako bi se neuporaba žiga opravdala. Prepreka mora, kao prvo, biti neovisna o volji nositelja tog žiga, kao drugo, imati dovoljno izravnu vezu sa žigom i, kao treće, biti takva da uporabu navedenog žiga onemogućuje ili je čini nerazumnom.

100. S obzirom na to, razmatranja Općeg suda kojima je zanijekao postojanje opravdanog razloga za neuporabu tiču se samo prvog uvjeta koji se odnosi na činjenicu da je prepreka neovisna o nositeljevoj volji. Podsjećam da je u točki 61. pobijane presude Opći sud zaključio da, iako provedba kliničkog ispitivanja uistinu može biti razlog za neuporabu žiga, radnje i događaji koje je žalitelj naveo u ovom slučaju nalazili su se u njegovu području utjecaja i odgovornosti, tako da se nisu ticali prepreka neovisnih o njegovoj volji.

101. Za potrebe ovih razmatranja Opći sud je uzeo u obzir više kriterija, to jest, s jedne strane, protek vremena između registracije žiga – koji nije bio posljedica zakonske obveze, već žaliteljeva vlastitog odabira – te početka kliničkog ispitivanja (čiji se konkretan datum zaključenja nije mogao utvrditi ( 49 )), kao i, s druge strane, dostatnost ulaganja koja je žalitelj ostvario ( 50 ).

102. Stoga, iako ne želim iznositi stajalište o pitanjima glede postojanja dovoljno izravne veze između prepreke i spornog žiga, kao i glede utjecaja te prepreke na mogućnost ili racionalnost uporabe tog žiga, a koja Opći sud nije obradio u pobijanoj presudi, valja analizirati pitanje, (ni)je li u situaciji u kojoj prepreka postoji iz razloga povezanih s pokretanjem ili financiranjem kliničkog ispitivanja lijeka za koji je navedeni žig registriran ta prepreka neovisna o nositeljevoj volji ( 51 ).

103. U presudi Häupl ( 52 ) Sud je naveo da članak 19. stavak 1. Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva ( 53 ) može biti element za tumačenje pojma opravdanih razloga kako se koristi u pravu Unije. Naime, u toj su odredbi primjerice navedena uvozna ograničenja ili druge mjere državne vlasti glede robe ili usluga označenih žigom. Stoga prepreka pravne naravi može također biti opravdan razlog za neuporabu.

104. Doduše, prema mojoj analizi prvog žalbenog razloga, u sustavu koji je uspostavljen, među ostalim, Direktivom 2001/83 i Uredbom br. 726/2004, stvarna uporaba žiga registriranog za neodobreni lijek moguća je samo u iznimnim slučajevima, a njegova stvarna uporaba u okviru kliničkih ispitivanja je nemoguća ( 54 ).

105. Međutim, kao prvo, ne može se tvrditi da svako pravno ograničenje koje je izravno povezano sa žigom i koje onemogućava njegovu uporabu čini prepreku koju bi automatski trebalo smatrati opravdanim razlogom za neuporabu. Svaka tržišna aktivnost mora se obavljati u skladu s određenim zakonodavnim odredbama. Podsjećam u tom kontekstu da je Sud već presudio da se pojmu „opravdan razlog” ne može dodijeliti preširok doseg ( 55 ). Slijedom toga smatram da sama činjenica da za uporabu žiga postoji prepreka, kao što je nužnost usklađivanja sa zakonodavstvom Unije radi komercijalizacije proizvoda obuhvaćenih tim žigom, nije dovoljna da opravda neuporabu tog žiga ( 56 ).

106. Kao drugo, u kontekstu žigova Europske unije i neovisno o razmatranjima glede uloge kliničkih ispitivanja u okviru propisa o lijekovima za humanu primjenu, provedba kliničkog ispitivanja lijeka za koji je žig registriran jest za njegova nositelja radnja kojom on nastoji ukloniti prepreku stvarnoj uporabi tog žiga.

107. Naime, kada je nositelj u mogućnosti obavljati radnje, kojima se može ukloniti prepreka uporabi žiga ili barem smanjiti njezino trajanje, ne može se smatrati da je ta prepreka u potpunosti neovisna o njegovoj volji. S obzirom na to, ne isključujem da bi u slučaju u kojem te radnje od nositelja zahtijevaju da se podvrgne posebnom postupku on mogao naići na druge prepreke koje su uzrokovala tijela zadužena za vođenje tog postupka. Sklon sam mišljenju da takve prepreke mogu predstavljati opravdane razloge za neuporabu. Što se primjerice tiče položaja nositelja žiga registriranog za lijek, moglo bi se pokazati da tijela odgovorna za prethodno odobrenje za kliničko ispitivanje nisu u roku koji im je bio određen ispitala zahtjev za izdavanje odobrenja koji je taj nositelj podnio.

108. Ova su razmatranja potkrijepljena sudskom praksom Suda prema kojoj se pojam „opravdani razlozi” odnosi u biti na vanjske okolnosti nepovezane s nositeljem žiga ( 57 ).

109. Točno je da država članica mora prethodno odobriti kliničko ispitivanje kao i njegove značajne izmjene ( 58 ). Međutim, takva odobrenja izdaju se u skladu s kriterijima koji su utvrđeni u relevantnom zakonodavstvu i koji su zbog toga predvidljivi za nositelja koji djeluje kao naručitelj kliničkog ispitivanja. Naime, naručitelj ispitivanja odgovoran je za pokretanje, vođenje i organizaciju financiranja kliničkog ispitivanja ( 59 ).

110. Što se tiče ove žalbe, valja primijetiti da kriteriji koje je Opći sud utvrdio u pobijanoj presudi i kritike iz drugog žalbenog razloga spadaju u žaliteljevu tako definiranu odgovornost ( 60 ). Osim toga, ništa ne ukazuje na to da je žalitelj iznio druge činjenične elemente kojima se može pokazati da su prepreke, koje ne spadaju u njegovu odgovornost, imale utjecaja na početak ili provedbu kliničkog ispitivanja. U svakom slučaju, ocjena takvih činjeničnih elemenata ne bi bila u nadležnosti Suda kojemu je podnesena žalba protiv presude Općeg suda.

111. Uostalom, smatram da bi u situaciji u kojoj bi se tužitelj pozivao na takve činjenične elemente valjalo u svakom konkretnom slučaju ocijeniti je li tijekom razdoblja predviđenog u članku 51. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 207/2009 [članku 58. stavku 1. točki (a) Uredbe 2017/1001] promjena poduzetnikove strategije za zaobilaženje prepreke mogla s nezanemarivom vjerojatnošću omogućiti uporabu spornog žiga prije isteka tog razdoblja. U slučaju negativnog odgovora, valjalo bi zaključiti da je razlog za neuporabu postojao. U slučaju potvrdnog odgovora, nositelj ne bi mogao tvrditi da je postojao opravdan razlog za neuporabu.

112. Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, smatram da je drugi žalbeni razlog neosnovan.

VII. Zaključak

113. S obzirom na sve prethodno navedeno, predlažem Sudu da žalbu odbije i žalitelju naloži snošenje troškova.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) T‑276/16, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2017:611

( 3 ) Uredba Vijeća od 26. veljače 2009. o žigu Europske unije (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)

( 4 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)

( 5 ) Glede jednakovrijednosti ovih odredaba vidjeti točku 23. ovog mišljenja.

( 6 ) Osim toga, točno je da je zahtjev za opoziv, povodom kojeg je pokrenut postupak u okviru kojeg su donesene odluke EUIPO‑a i pobijana presuda, bio podnesen 18. studenoga 2013., to jest za vrijeme važenja Uredbe br. 207/2009. No, u sličnoj situaciji glede odnosa između Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.) i Uredbe br. 207/2009, Sud se pozvao na odredbe Uredbe br. 207/2009 koja se primjenjivala u trenutku donošenja odluke [EUIPO‑a] i, prema tome, u trenutku donošenja pobijane presude, iako je predmetni postupak opoziva bio pokrenut za vrijeme važenja Uredbe br. 40/94. Vidjeti presudu od 26. rujna 2013., Centrotherm Systemtechnik/centrotherm Clean Solutions, C‑609/11 P, EU:C:2013:592. U tom pogledu Sud je u točki 31. te presude izjavio: „Budući da je [Uredbom br. 207/2009] ipak kodificirana Uredba br. 40/94 i da relevantne odredbe te uredbe ni u kom pogledu nisu bile izmijenjene prilikom navedene kodifikacije, u nastavku ove presude upućivat će se isključivo na odredbe Uredbe br. 207/2009”. Vidjeti također mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetima Centrotherm Systemtechnik/centrotherm Clean Solutions (C‑609/11 P i C‑610/11 P, EU:C:2013:308, t. 4.).

( 7 ) Vidjeti po analogiji presudu od 21. veljače 2018., Repower/EUIPO – repowermap.org (REPOWER) (T‑727/16, EU:T:2018:88, t. 27.).

( 8 ) Osim toga, isto važi glede članka 18. stavka 1. drugog podstavka Uredbe 2017/1001 koji je gotovo istovjetan članku 15. stavku 1. drugom podstavku Uredbe br. 207/2009. Jedina je razlika u tome što je na kraju te odredbe iz Uredbe 2017/1001 dodano sljedeće: „bez obzira na to je li žig u obliku u kojem se rabi također registriran u ime nositelja”. Osim toga, uvodna izjava 25. Uredbe 2017/1001 nema ekvivalenta u Uredbi br. 207/2009. Ona glasi kako slijedi: „Zbog pravičnosti i pravne sigurnosti uporaba žiga EU‑a u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter žiga, u odnosu na oblik u kojem je registriran, treba biti dovoljna za očuvanje prava koja proizlaze iz njega, neovisno o tome je li žig registriran i u obliku u kojem se rabi.” No, žaliteljev položaj ne odgovara onome koji je izložen u toj uvodnoj izjavi. Ništa ne ukazuje na to da je žalitelj rabio sporni žig u obliku koji se razlikuje u odnosu na oblik u kojem je on registriran.

( 9 ) Stoga ovaj predmet neće pružiti Sudu priliku da odluči o tome jesu li se u okviru postupka pokrenutog za vrijeme važenja Uredbe br. 207/2009 primjenjivale odredbe Uredbe 2017/1001 koje nemaju svoj ekvivalent u uredbi koja joj je prethodila. Glede slične problematike vidjeti predmet Textilis (C‑21/18, u tijeku pred Sudom).

( 10 ) Rješenje od 22. veljače 2018., Martín Osete/EUIPO (C‑529/17 P, neobjavljeno, EU:C:2018:105)

( 11 ) Vidjeti, među ostalim, točku 27. žalbe povodom koje je doneseno rješenje od 22. veljače 2018., Martín Osete/EUIPO (C‑529/17 P, neobjavljeno, EU:C:2018:105), i u kojoj je žalitelj kritizirao razmatranje Općeg suda prema kojem „dokazima, koje je podnio nositelj žigova Europske unije u vezi s propisanim ograničenjima na koje je on naišao, nije (dostatno) dokazano da su postojali opravdani razlozi za neuporabu tijekom određenog razdoblja”. Isto tako, u točki 29. te žalbe, tužitelj je naveo da „valja podsjetiti i naglasiti da postojanje opravdanih razloga ipak jasno dokazuju brojni prikupljeni dokazi”.

( 12 ) Presuda od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, t. 73.). Kako bi primjera radi prikazao taj smjer sudske prakse, žalitelj se također poziva na rješenje od 27. siječnja 2004., La Mer Technology (C‑259/02, EU:C:2004:50, t. 21. i 24.) i presudu od 21. studenoga 2013., Recaro/OHIM – Certino Mode (RECARO) (T‑524/12, neobjavljena, EU:T:2013:604, t. 25. i 26.).

( 13 ) U tom kontekstu žalitelj ima na umu kliničko ispitivanje kao takvo i radnje obavljene u okviru tog ispitivanja, to jest isporuku više od 400000 kapsula koje nose žig „Boswelan” sveučilišnoj klinici, izdavanje računa za proizvode od strane trećeg društva koje djeluje kao posrednik te uporabu žiga prilikom angažiranja sudionika u ispitivanjima i u okviru podataka o navedenim ispitivanjima koji su dostupni javnosti.

( 14 ) Vidjeti u tom smislu mišljenje D. Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Ansul (C‑40/01, EU:C:2002:412, t. 49.).

( 15 ) Vidjeti bilješku 8. ovog mišljenja.

( 16 ) Vidjeti, među ostalim, Sitko, J. J., „Special Criteria of Trade Mark Protection with Regard to Pharmaceutical Products in the European Union Legal System”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2014., br. 6, str. 667. i 668.; Trzebiatowski, M., Obowiązek używania znaku towarowego. Studium z prawa polskiego na tle prawnoporównawczym, C. H. Beck, Varšava, 2007., str. 147. i 148.

( 17 ) U presudi od 24. studenoga 1999., I ZB 17/97 (Neue Juristische Wochenschrift, 2000., str. 1487.), Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) obradio je sličnu problematiku u kontekstu tumačenja njemačke odredbe kojom se u nacionalno pravo prenosi članak 10. Direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.). U točkama 18. i 19. te presude taj je sud naveo da se uporaba žiga u okviru postupka za davanje licencija za lijekove ne može smatrati stvarnom uporabom. Međutim, on je također naveo da se provedba postupka za izdavanje odobrenja koji je predviđen može u načelu smatrati opravdanim razlogom za neuporabu. Isto tako, francuski su sudovi priznali da zahtjev za izdavanje OSP‑a, koji je logičan nastavak kliničkih ispitivanja, jest opravdan razlog za neuporabu žiga registriranog za lijek koji podliježe postupku izdavanja odobrenja (vidjeti presudu Tribunal de grande instance de Paris (Francuska), 3e chambre (Okružni sud u Parizu, 3. vijeće, Francuska), od 1. lipnja 1999., Almonda Sociedade Gestora de participacoes sociais/Opfermann Arzneimittel GmbH, PIBD, 1999., 682 III‑354). Tako se iz tih presuda može izvesti zaključak da okolnost da se žig registriran za testirani lijek rabi u okviru kliničkih ispitivanja ne predstavlja stvarnu uporabu.

( 18 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 8. lipnja 2017., W. F. Gözze Frottierweberei i Gözze (C‑689/15, EU:C:2017:434, t. 37.).

( 19 ) Presuda od 15. siječnja 2009., Silberquelle (C‑495/07, EU:C:2009:10, t. 18.). Vidjeti također presudu od 17. srpnja 2014., Reber Holding/OHIM (C‑141/13 P, neobjavljena, EU:C:2014:2089, t. 32.), u kojoj je Sud naveo da se svaka dokazana tržišna uporaba ne može automatski smatrati „stvarnom uporabom” spornog žiga.

( 20 ) Presuda od 8. lipnja 2017., W. F. Gözze Frottierweberei i Gözze (C‑689/15, EU:C:2017:434, t. 39. do 41.). Vidjeti također mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Pandalis/EUIPO (C‑194/17 P, EU:C:2018:725, t. 65.).

( 21 ) Presuda od 11. ožujka 2003. (C‑40/01, EU:C:2003:145)

( 22 ) Presuda od 11. ožujka 2003. (C‑40/01, EU:C:2003:145)

( 23 ) Presuda od 9. prosinca 2008. (C‑442/07, EU:C:2008:696, t. 23.)

( 24 ) Presuda od 11. ožujka 2003. (C‑40/01, EU:C:2003:145)

( 25 ) Vidjeti u tom smislu, Trzebiatowski, M., „Pojęcie rzeczywistego używania znaku towarowego (orzecznictwo krajowe na tle orzecznictwa wspólnotowego)”, Europejski Przegląd Sądowy, 2010., str. 22.

( 26 ) Presuda od 11. ožujka 2003., Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, t. 38.)

( 27 ) Presuda od 11. ožujka 2003., Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, t. 39.). Vidjeti također rješenje od 27. siječnja 2004., La Mer Technology (C‑259/02, EU:C:2004:50, t. 23.).

( 28 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 15. siječnja 2009., Silberquelle (C‑495/07, EU:C:2009:10, t. 19.).

( 29 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu (SL 2001., L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

( 30 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove (SL 2004., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 31., str. 18.)

( 31 ) U skladu s člankom 6. Direktive 2001/83, nijedan lijek ne može se staviti na tržište države članice ako nema OSP izdan od strane nadležnog tijela te države članice u skladu s tom direktivom ili odobrenje izdano u skladu s Uredbom br. 726/2004. Isto tako, iz članka 76. Direktive 2001/83 proizlazi da države članice poduzimaju sve odgovarajuće radnje da osiguraju da samo lijekovi s OSP‑om u skladu s pravom Unije budu u prometu na njihovom državnom području. Uredba br. 726/2004 određuje u svojem članku 3. stavku 1. da se lijekovi iz njezina Priloga ne smiju stavljati u promet u Uniji osim ako je Unija izdala OSP u skladu s odredbama te uredbe. Osim toga, u skladu s člankom 3. stavkom 2. te iste uredbe, Unija može izdati OSP za bilo koji lijek koji nije naveden u Prilogu u skladu s odredbama te uredbe, ako: (a) lijek sadrži novu djelatnu tvar koja na datum stupanja na snagu navedene uredbe nije odobrena u Uniji; ili (b) podnositelj zahtjeva dokaže da lijek predstavlja značajnu terapijsku, znanstvenu ili tehničku inovaciju ili da je izdavanje odobrenja u skladu s Uredbom br. 726/2004 u interesu pacijenata ili zdravlja životinja na razini Unije.

( 32 ) Vidjeti članak 86. stavak 1. i članak 87. Direktive 2001/83.

( 33 ) Vidjeti članak 2. točku (a) Direktive 2001/20/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o usklađivanju zakonodavstava i drugih propisa država članica koji se odnose na provedbu dobre kliničke prakse prilikom provođenja kliničkih ispitivanja lijekova za humanu uporabu (SL 2001., L 121, str. 34.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 61., str. 73.), kao i Prilog I. toj direktivi u dijelu u kojem se pojašnjava pojam „kliničko ispitivanje”. Vidjeti također članak 2. stavak 2. točku (a) Uredbe (EU) br. 536/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o kliničkim ispitivanjima lijekova za primjenu kod ljudi te o stavljanju izvan snage Direktive 2001/20/EZ (SL 2014., L 158, str. 1.).

( 34 ) Vidjeti članak 9. Direktive 2001/20 i članak 4. Uredbe br. 536/2014.

( 35 ) Vidjeti, među ostalim, članak 10. Direktive 2001/20 i članak 15. Uredbe br. 536/2014.

( 36 ) Vidjeti, među ostalim, članak 2. točku (e) Direktive 2001/20 kao i članak 2. stavak 2. točku 14. Uredbe br. 536/2014 kojima je, u svrhu jasnog određivanja odgovornosti, naručitelj ispitivanja definiran kao pojedinac, društvo, ustanova ili organizacija koja je odgovorna za pokretanje, vođenje i financiranje kliničkog ispitivanja.

( 37 ) Presuda od 11. ožujka 2003., Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, t. 37.). Vidjeti također točku 61. ovog mišljenja.

( 38 ) Isto tako, to je također pristup koji je žalitelj zauzeo u svojoj žalbi. Žalitelj navodi osobito u točki 17. žalbe da „je očito da nijekanje stvarne uporabe, koje se u bitnome temelji samo na argumentu da se predmetni proizvod ne može niti komercijalizirati niti promicati u široj javnosti, nije ispravno”. Povrh toga, žalitelj ističe glede drugog dijela prvog žalbenog razloga da prema toj presudi stvarna uporaba može postojati kada se komercijalizacija priprema i neposredno predstoji. Potom smatra u okviru drugog dijela prvog žalbenog razloga da „neovisno o pitanju jesu li ti uvjeti ispunjeni u ovom slučaju, prethodno navedena presuda Suda pokazuje da stvarna uporaba može postojati čak i ako nedostaje radnja upućena neograničenom broju ili barem vrlo velikom broju adresata”. Stoga je točno da pojmovi korišteni u okviru Direktive 2001/83 ne moraju nužno odgovarati pojmovima korištenima u kontekstu žigovnog prava. Međutim, čini se da sam žalitelj smatra da pojam „stavljen na tržište” u smislu članka 6. Direktive 2001/83 odgovara pojmu „komercijalizacija” koji je Sud upotrijebio u presudi od 11. ožujka 2003., Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145).

( 39 ) Sitko, J. J., op. cit., str. 658.

( 40 ) Mosback H., „Protection of pharmaceutical trade marks in Europe”, Journal of Intellectual Property Law Practice, 2013., sv. 8., br. 1, str. 71., Sitko, J. J., op. cit., str. 658.

( 41 ) Mosback H., op. cit., str. 71.

( 42 ) Presuda od 11. ožujka 2003. (C‑40/01, EU:C:2003:145, t. 37.)

( 43 ) U tom smislu vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetu Olainfarm (C‑104/13, EU:C:2014:342, t. 25.).

( 44 ) Vidjeti točku 69. ovog mišljenja.

( 45 ) Vidjeti moje mišljenje u predmetu OHIM/Grau Ferrer (C‑597/14 P, EU:C:2016:2, t. 102. i navedena sudska praksa).

( 46 ) Presuda od 9. prosinca 2008., Verein Radetzky‑Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, t. 16. i 17.)

( 47 ) Vidjeti rješenje od 27. siječnja 2004., La Mer Technology (C‑259/02, EU:C:2004:50, t. 24.). Glede uporabe žigova u farmaceutskom sektoru vidjeti također presudu Cour de cassation, Chambre commerciale (Kasacijski sud, trgovačko vijeće, Francuska) od 5. srpnja 2017., br. 13‑11513.

( 48 ) Presuda od 14. lipnja 2007. (C‑246/05, EU:C:2007:340, t. 54. i 55.)

( 49 ) Vidjeti točke 55. do 58. i 60. pobijane presude.

( 50 ) Vidjeti točku 59. pobijane presude.

( 51 ) Osim toga, kao što sam upravo objasnio u dijelu ovog mišljenja koji se odnosi na dopuštenost žalbenih razloga, smatram da je drugi žalbeni razlog dopušten jer se tiče naravi okolnosti koje se mogu uzeti u obzir da se utvrdi da je prepreka neovisna o nositeljevoj volji. Čini mi se da je sličan žalbeni razlog Sud smatrao dopuštenim u presudi od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, t. 99.).

( 52 ) Presuda od 14. lipnja 2007. (C‑246/05, EU:C:2007:340, t. 48.)

( 53 ) Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva iz Dodatka 1.C Sporazumu iz Marakeša o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije, koji je u ime Europske zajednice potvrđen Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (SL 1994., L 336, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 3.).

( 54 ) Vidjeti točku 91. ovog mišljenja.

( 55 ) Presuda od 14. lipnja 2007. (C‑246/05, EU:C:2007:340, t. 51.)

( 56 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 8. lipnja 2017., Kaane American International Tobacco/EUIPO – Global Tobacco (GOLD MOUNT) (T‑294/16, neobjavljena, EU:T:2017:382, t. 42.).

( 57 ) Presuda od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, t. 102.)

( 58 ) Vidjeti točku 69. ovog mišljenja.

( 59 ) Vidjeti točku 69. ovog mišljenja.

( 60 ) Vidjeti točku 109. ovog mišljenja.