MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE

od 27. studenoga 2018. ( 1 )

Predmet C‑545/17

Mariusz Pawlak

protiv

Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno pružanje usluga – Razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Uniji i poboljšanje kvalitete usluga – Predaja postupovnih akata u parničnom postupku – Propisi države članice na temelju kojih se postupovni učinci proizvode isključivo u slučaju predaje akta poštanskom uredu imenovanog pružatelja”

1. Stranke u sporu sudovima obično podnose postupovne akte u određenim rokovima, čije nepoštovanje dovodi do nepravodobnosti akata. Akt treba predati u sjedištu suda najkasnije na zadnji dan roka, iako neke države članice prihvaćaju da predaja akta u poštanskom uredu, u pogledu datuma, ima isti učinak kao i predaja akta navedenom sudu.

2. Tako poslani postupovni akti prihvaćaju se pod uvjetom da obvezno sadržavaju datum kad je poštanski operator naplatio poštarinu. Stoga se u nekim nacionalnim zakonodavstvima zahtijeva slanje preporučenom poštom, što je obuhvaćeno univerzalnom uslugom.

3. U sporu povodom kojeg je upućen predmetni zahtjev za prethodnu odluku poljski je sud žalbu poslanu poštom odbio kao nepravodobnu. Ukratko, s obzirom na tu činjenicu, raspravlja se je li nacionalno postupovno pravilo na kojem je sud temeljio svoju odluku usklađeno s Direktivom 97/67/EZ ( 2 ) i kako potonju treba tumačiti.

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Direktiva 97/67

4. U skladu s njezinom uvodnom izjavom 20.: „[B]udući da, zbog javnog reda i javne sigurnosti, države članice mogu imati legitiman interes u povjeravanju jednom ili više tijela koja one odrede prava postavljanja poštanskih sandučića namijenjenih prihvatu poštanskih pošiljaka; budući da iz istih razloga one imaju pravo odrediti tijelo ili tijela odgovorna za izdavanje poštanskih maraka s oznakom države podrijetla i ona koja će biti odgovorna za pružanje usluga preporučene pošte u sudskim ili upravnim postupcima sukladno njihovom nacionalnom zakonodavstvu […].”

5. Člankom 7. predviđa se: „1. Države članice ne odobravaju, niti održavaju na snazi ekskluzivna ili posebna prava za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga. Države članice mogu financirati pružanje univerzalne usluge u skladu s jednim ili više sredstava iz stavaka 2., 3. i 4., ili u skladu s nekim drugim sredstvima koja su u skladu s Ugovorom. 2. Države članice mogu osigurati pružanje univerzalne usluge putem javne nabave takvih usluga u skladu s pravilima i propisima koji se primjenjuju za javnu nabavu, koji su u skladu s Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća 2004/18/EZ od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama[ ( 3 )] uključujući natjecateljski dijalog ili pregovaračke postupke sa ili bez objave poziva na nadmetanje.”

6. Člankom 8. propisuje se: „Odredbe članka 7. ne dovode u pitanje pravo država članica da organiziraju razmještaj poštanskih sandučića na javnim prometnicama, izdavanje poštanskih maraka i usluge preporučene dostave koje se koriste tijekom upravnih ili sudskih postupaka u skladu s njihovim nacionalnim zakonodavstvom.”

2. Direktiva 2006/111/EZ ( 4 )

7. U skladu s člankom 2.: „Za potrebe ove direktive: […] (f) ‚isključivo pravo’ znači pravo koje država članica dodjeljuje jednom poduzeću, pomoću bilo kojeg zakonskog, podzakonskog ili upravnog instrumenta, te mu dodjeljuje pravo pružanja usluga ili obavljanja djelatnosti na određenom zemljopisnom području; (g) ‚posebno pravo’ znači pravo koje država članica dodjeljuje ograničenom broju poduzeća, pomoću bilo kojeg zakonskog, podzakonskog ili upravnog instrumenta, koji unutar određenog zemljopisnog područja: i. ograničava broj takvih poduzeća koja pružaju usluge i obavljaju djelatnosti na dva ili više, i to na način koji nije u skladu s objektivnim, proporcionalnim i nediskriminacijskim kriterijima; ili […] iii. dodjeljuje bilo kojem poduzeću ili poduzećima, na način koji nije u skladu s takvim kriterijima, bilo kakve zakonske ili podzakonske prednosti, koje značajno utječu na sposobnost bilo kojeg drugog poduzeća da pruža iste usluge ili da obavlja iste djelatnosti u istom zemljopisnom području pod bitno jednakim uvjetima.”

B. Poljsko pravo

8. Članak 165. stavak 2. Ustawe z dnia 17 listopada 1964 r. – Kodeks postępowania cywilnego (Zakonik o parničnom postupku) ( 5 ) glasi kako slijedi: „Predaja postupovnog akta poljskom poštanskom uredu imenovanog pružatelja poštanskih usluga u smislu [Zakona o poštanskim uslugama] ili poštanskom uredu pružatelja koji jamči pružanje univerzalnih poštanskih usluga u drugoj državi članici Unije smatra se podnošenjem postupovnog akta sudu.”

9. Člankom 3. točkom 13. Zakona o poštanskim uslugama predviđa se da je „imenovani pružatelj” pružatelj poštanskih usluga „zadužen” za osiguranje univerzalnih poštanskih usluga. Suprotno tomu, ostali pružatelji „ovlašteni” su (ali ne i „obvezni”) obavljati poštanske djelatnosti u sektoru koji odaberu.

10. Odlukom od 30. lipnja 2015. koju je donio Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (predsjednik Ureda za elektroničke komunikacije) društvu Poczta Polska S. A. na deset je godina odobren status imenovanog pružatelja univerzalnih poštanskih usluga.

II. Činjenice iz kojih proizlazi spor i prethodna pitanja

11. Mariusz Pawlak, radnik u poljoprivredi, doživio je nesreću na radu zbog koje je od Kase Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego (Fond za socijalno osiguranje poljoprivrednika, u daljnjem tekstu: KRUS) zatražio odštetu. M. Pawlak bio je nezadovoljan dobivenim odgovorom te je odluku predsjednika KRUS‑a pobijao pred Sądom Rejonowy w Poznan‑Grundwald (Općinski sud u Poznań-Grunwaldu, Poljska), koji je prihvatio njegovu tužbu.

12. Predsjednik KRUS‑a podnio je žalbu protiv prvostupanjske presude pred Sądom Okregowy w Pozaniu (Okružni sud u Poznańu, Poljska), ali taj je sud žalbu odbio kao nepravodobnu i, prema tome, nedopuštenu jer je navedenom sudu dostavljena 22. lipnja 2016., a rok je istekao 20. lipnja.

13. Žalbeni je sud smatrao da je nebitno to što je na poštanskom pečatu na pošiljci, koja je predana pružatelju poštanskih usluga (In Post S. A.) koji nije imenovani pružatelj, naznačen datum 20. lipnja 2016., odnosno zadnji dan roka za podnošenje žalbe. Na temelju članka 165. stavka 2. KPC‑a, samo se predaja imenovanom pružatelju smatra podnošenjem postupovnog akta sudu, čak i ako je akt poslan običnom poštom.

14. Predsjednik KRUS‑a podnio je protiv odluke žalbenog suda žalbu u kasacijskom postupku pred Sądom Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska). Naveo je, među ostalim, da je povrijeđen članak 165. stavak 2. KPC‑a jer smatra da je njegov akt dostavljen u roku, s obzirom na to da je valjana predaja poštanskom uredu pružatelja poštanskih usluga koji nije imenovani pružatelj.

15. Sąd Najwyższy (Vrhovni sud), u redovnom sastavu, utvrdio je da sudska praksa koja se odnosi na članak 165. stavak 2. KPC‑a nije jednoznačna i da stvara dvojbe, osobito u pogledu njegove usklađenosti s pravom Unije. Stoga je to pravno pitanje uputio proširenom sastavu suda, koji je pak Sudu odlučio uputiti tri prethodna pitanja koja ću navesti u nastavku.

16. U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ističu se razlike između dvaju suprotnih stajališta u pogledu pravnih učinaka podnošenja postupovnog akta poljskom poštanskom uredu pružatelja poštanskih usluga koji nije imenovani pružatelj: (a) većinsko stajalište o nepravodobnosti postupovnog akta podnesenog u tim uvjetima, odnosno ako ga sud zaprimi nakon isteka roka za njegovo podnošenje i (b) manjinsko stajalište prema kojem podnošenje akta poljskom poštanskom uredu u roku ima iste pravne učinke (odnosno smatra se da je podnesen sudu) neovisno o tome je li predan uredu imenovanog pružatelja ili uredu bilo kojeg drugog pružatelja poštanskih usluga.

17. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev: – Prvonavedena sudska praksa ne uzima u obzir kontekst prava Unije s obzirom na tumačenje da pravila koja se odnose na članak 165. stavak 2. KPC‑a nisu obuhvaćena područjem primjene Direktive 97/67 ( 6 ). – Suprotno tomu, u drugonavedenoj sudskoj praksi (u manjem dijelu) promiče se tumačenje u skladu s pravom Unije, iako rješenja ( 7 ) kojima je uspostavljena ne sadržavaju jasnu argumentaciju u pogledu dosega prve rečenice članka 7. stavka 1. Direktive 97/67 ni u pogledu načina na koji primjenu članka 165. stavka 2. KPC‑a treba uskladiti s pravom Unije.

18. S obzirom na tu dvojbu, Sąd Najwyższy (Vrhovni sud) odlučio je Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li prvu rečenicu članka 7. stavka 1., u vezi s člankom 8. Direktive 97/67/EZ […] tumačiti na način da kao posebno pravo vrijedi pravilo nacionalnog postupovnog prava iz članka 165. stavka 2. Zakonika o parničnom postupku od 17. studenoga 1964., [KPC] prema kojem se samo predaja postupovnog akta nacionalnom poštanskom uredu imenovanog pružatelja poštanskih usluga, odnosno pružatelja zaduženog za pružanje univerzalnih poštanskih usluga smatra podnošenjem postupovnog akta sudu, ali ne i predaja postupovnog akta nacionalnom poštanskom uredu drugog pružatelja univerzalnih poštanskih usluga koji nije imenovani pružatelj? 2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje, treba li prvu rečenicu članka 7. stavka 1. Direktive 97/67/EZ, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, tumačiti na način da se prednost koja za imenovanog pružatelja proizlazi iz toga da mu je protivno prvoj rečenici članka 7. stavka 1. Direktive 97/67/EZ dodijeljeno posebno pravo, također mora proširiti na ostale pružatelje poštanskih usluga, tako da se predaja postupovnog akta u nacionalnom poštanskom uredu drugog pružatelja univerzalnih poštanskih usluga, koji nije imenovani pružatelj, smatra podnošenjem postupovnog akta sudu, i to na temelju načela istovjetnih onima iz presude Suda od 21. lipnja 2007., Jonkman i dr. (C‑231/06 do C‑233/06, EU:C:2007:373)? 3. U slučaju potvrdnog odgovora na drugo prethodno pitanje, treba li prvu rečenicu članka 7. stavka 1. Direktive 97/67/EZ, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, tumačiti na način da se stranka u postupku koja je pojavni oblik države članice može pozvati na neusklađenost nacionalne odredbe kao što je članak 165. stavak 2. KPC‑a s prvom rečenicom članka 7. stavka 1. Direktive 97/67/EZ?”

III. Postupak pred Sudom

19. Tajništvo Suda zaprimilo je odluku kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku 18. rujna 2017.

20. Pisana su očitovanja podnijele poljska vlada i Komisija, čiji su zastupnici sudjelovali na raspravi održanoj 18. rujna 2018.

IV. Pravna analiza

A. Prvo prethodno pitanje: tumačenje članka 7. stavka 1. Direktive 97/67

1. Očitovanja stranaka

21. Poljska vlada smatra da odredba poput članka 165. stavka 2. KPC‑a nije obuhvaćena područjem primjene Direktive 97/67, nego odgovara pravilima postupovnog prava koja se ne nastoje uskladiti potonjom direktivom.

22. U tom pogledu smatra da je Direktiva 97/67 donesena na temelju članka 95. UEZ‑a, čiji je cilj jedinstveno tržište. Suprotno tomu, usklađivanje postupovnih pravila zahtijevalo bi da pravna osnova bude članak 81. UFEU‑a. Osim toga, u članku 1. Direktive 97/67, kojim se određuje područje primjene, navedena su sva njome usklađena područja, među kojima nisu područja povezana s parničnim postupkom ( 8 ).

23. Iako priznaje da nacionalno pravilo može utjecati na gospodarski okvir u kojem djeluju pružatelji poštanskih usluga, ni ta vrsta učinaka ne bi ulazila u područje Direktive 97/67. To potvrđuje njezin članak 7. stavak 1., s obzirom na to da se njime ne odobravaju niti održavaju posebna prava „za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga”. Suprotno bi rješenje bilo iznenađujuće, s obzirom na to da se čak ni Uredbom (EZ) br. 1393/2007 ( 9 ) ne uređuju učinci podnošenja postupovnih akata ( 10 ).

24. Poljska vlada podredno navodi da se, u svakom slučaju, člankom 165. stavkom 2. KPC‑a ne dodjeljuje nikakvo „posebno pravo” u smislu članka 7. stavka 1. i članka 8. Direktive 97/67, što je pojam koji treba tumačiti s obzirom na članak 4. stavak 2. Ističe različite situacije u kojima se nalaze pružatelj univerzalnih usluga, s jedne strane, i ostali pružatelji, s druge strane, što se odražava na vrstu obveza koje trebaju ispunjavati i na način njihova financiranja. To što se na temelju ovlasti za pružanje javne usluge imenovanom pružatelju dodjeljuju određena prava ne znači da je uvijek riječ o posebnim pravima.

25. Poljska vlada smatra da u ovom predmetu nije relevantna sudska praksa Suda, pa ni presuda SOA Nazionale Costruttori ( 11 ), s obzirom na to da se člankom 8. Direktive 97/67 isključuje mogućnost da su usluge preporučene pošte posebno pravo. Stoga smatra da je riječ o pravu povezanom s pružanjem univerzalnih usluga.

26. Također tvrdi da bi Komisija, u okviru istrage moguće državne potpore dodijeljene kao kompenzacija društvu Poczta Polska za pružanje univerzalne usluge u godinama 2013. – 2015., već bila potvrdila valjanost sporne nacionalne odredbe ( 12 ).

27. Komisija u pogledu „posebnih prava” navodi da, prema sudskoj praksi, njihovo postojanje zahtijeva (a) državni akt; (b) dodjelu povlastice jednom poduzeću ili poduzećima i (c) bitan utjecaj na mogućnost drugih poduzetnika da izvršavaju gospodarsku djelatnost u istovjetnim uvjetima ( 13 ). Zagovara uzimanje u obzir tih čimbenika i smatra da članak 7. stavak 1. Direktive 97/67 obuhvaća sve pravne akte kojima se dodjeljuju takve prednosti. Isto tako, podsjeća da ta odredba znači promjenu paradigme u poštanskom sektoru jer označava posljednju etapu prije otvaranja tržišta poštanskih usluga ukidanjem svih posebnih prava koja su još na snazi i svih drugih prepreka slobodnom pružanju takvih usluga ( 14 ).

28. Slijedom toga, Komisija smatra da značajke članka 165. stavka 2. KPC‑a znatno utječu na djelatnost usluga dostave postupovnih akata nacionalnim sudovima te da pritom utječu na uvjete u kojima te usluge pružaju ostali pružatelji poštanskih usluga.

29. Komisija se slaže sa sudom koji je uputio zahtjev da se člankom 8. Direktive 97/67 slanje postupovnih akata ne ograničava na samo jednog pružatelja, nego da se njime državama članicama dopušta da zahtijevaju da se akti šalju preporučenom poštom. U tom pogledu napominje da se članak 165. stavak 2. KPC‑a ne odnosi samo na preporučenu poštu i da se u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne navodi da se temelji na razlozima javnog reda i javne sigurnosti, kao što je propisno uvodnom izjavom 20. Direktive 97/67.

2. Pravna ocjena

a) „Posebna prava” u smislu prve rečenice članka 7. stavka 1.

30. Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi znati pretpostavlja li posebno pravo, u smislu članka 7. stavka 1. Direktive 97/67, sustav podnošenja postupovnih akata koji se člankom 165. stavkom 2. KPC‑a priznaje samo imenovanom pružatelju ( 15 ).

31. Prva rečenica članka 7. stavka 1. Direktive 97/67 sadržava jasnu i izričitu zabranu održavanja ili dodjele posebnih ili ekskluzivnih prava za uspostavljanje i pružanje poštanskih usluga. Međutim, ni u toj, a ni u jednoj drugoj odredbi te direktive nisu definirani izrazi „posebna prava” ili „ekskluzivna prava”, što otežava njihovo tumačenje.

32. Ipak, s gledišta sustavnog tumačenja, treba napomenuti da je ta zabrana gotovo jednaka zabrani iz članka 106. stavka 1. UFEU‑a koji se odnosi na javna poduzeća i poduzeća kojima se dodjeljuju takve vrste prava, iako je prilagođena kontekstu poštanskog sektora koji se nastoji urediti Direktivom 97/67. Naime, slična je i definiciji iz Obavijesti o poštanskim uslugama ( 16 ).

33. Zbog takvih sličnosti i jer je njezina pravna osnova članak 106. stavak 3. UFEU‑a, kojim se Komisija ovlašćuje za upućivanje direktiva državama članicama kako bi osigurala primjenu članka 106. u njegovoj cijelosti, može se prihvatiti definicija posebnih i isključivih prava iz članka 2. točke (f) i članka 2. točke (g) podtočke iii. Direktive 2006/111. Osim toga, Poczta Polska je poduzeće koje je u cijelosti u javnom vlasništvu ( 17 ).

34. Zapravo postoje drugi načini kako utvrditi značenje tih izraza u propisima relativno povezanim s Direktivom 97/67, s obzirom na to da se odnose na liberalizaciju određenih sektora ( 18 ). Međutim, s obzirom na to da je Direktiva 2006/111 međusektorski propis, smatram da je najprikladnija ciljevima koji se ovdje nastoje postići. Uostalom, sadržaj tih drugih propisa u bitnome se ne razlikuje od sadržaja Direktive 2006/111.

35. Polazeći od tih pretpostavki, smatram da je na ovaj predmet primjenjiva kategorija „posebnih ili ekskluzivnih prava” iz članka 7. stavka 1. Direktive 97/67, u vezi s člankom 2. točkama (f) i (g) Direktive 2006/111. Taj zaključak temeljim na više razloga.

36. Kao prvo, riječ je o zakonito dodijeljenoj prednosti, s obzirom na to da se: – Odražava u odredbi KPC‑a, zakonika koji ima status formalnog zakona. – Konkretizira u ovlasti dodijeljenoj imenovanom pružatelju (Poczta Polska), čijim se uslugama radije koriste podnositelji postupovnih akata, upravo na temelju pretpostavke o poštovanju roka za njihovu predaju i o vrijednosti službenog dokumenta ( 19 ) koju ima potvrda o njihovu primitku. Ostali pružatelji ne ostvaruju to pravo ( 20 ).

37. Kao drugo, pravo na zaprimanje i dostavu postupovnih akata uz povlasticu da se njihova predaja imenovanom pružatelju smatra predajom u sjedištu suda (od toga se u konačnici sastoji prednost) ostvaruje samo jedno javno poduzeće na isključivoj osnovi.

38. Kao treće, prednost se očituje u većim prihodima koje ostvaruje imenovani pružatelj, a koji bi se u protivnom raspodijelili i među drugim pružateljima poštanskih usluga ( 21 ). Prednost stoga utječe na sposobnost bilo kojeg drugog poduzeća da pruža iste usluge ili da obavlja iste djelatnosti ( 22 ) u jednakim uvjetima. Jednakosti više nema u trenutku kad nijedan konkurent ne može jamčiti da će postupovni akt koji mu je predan nekoliko dana prije isteka zakonom određenog roka (što je čest slučaj) biti dostavljen sudu koji je primatelj prije zadnjeg dana tog roka.

39. Kao četvrto, dodjela prednosti kao takva ne provodi se putem javne nabave ili na neki drugi sličan način, u skladu s pravilima koja se primjenjuju za javnu nabavu u Uniji ( 23 ). Kao što je iznijela poljska vlada, točno je da se imenovanog pružatelja poštanskih usluga za pružanje univerzalnih usluga odabire putem javne nabave među poduzećima iz sektora ( 24 ), u skladu s unutarnjim pravilima kojima se poštuju načela nepristranosti, proporcionalnosti, nediskriminacije i transparentnosti. Međutim, na temelju njezina pisanog odgovora na pitanje Suda može se zaključiti da se ni kriteriji za odabir ni kriteriji za dodjelu ne odnose na pouzdanost slanja pošiljke preporučenom poštom, osim obveze da se pošiljatelju izda potvrda o slanju poštanske pošiljke ( 25 ), a to je kriterij na koji se ne odnose postupovni akti.

40. Stoga sporna prednost nije svojstvena dodjeli univerzalne usluge, nego se uređuje u skladu s člankom 165. stavkom 2. KPC‑a, nakon određivanja imenovanog pružatelja.

41. S obzirom na to što ću u nastavku navesti o primjeni članka 8. Direktive 97/67, za odgovor Suda na prethodno pitanje nije važno kvalificira li se prednost dodijeljena na takav način kao isključivo pravo (u korist samo jednog poduzeća) ili posebno pravo. U oba je slučaja važna njezina povezanost s izuzećem iz navedenog članka 8.

b) Izuzeće od zabrane dodjele posebnih prava: članak 8. Direktive 97/67

1) Odnos između članaka 7. i 8. Direktive 97/67

42. S obzirom na uvodne riječi iz članka 8. Direktive 97/67/EEZ, obje se odredbe nalaze u odnosu načelo/izuzeće. Rečenica „[o]dredbe članka 7. ne dovode u pitanje[ ( 26 )] pravo država članica […]” ( 27 )dovoljno je jasna u tom pogledu.

43. Iako je točno da Sud obično zahtijeva usko tumačenje odredbi koje sadržavaju izuzeće ( 28 ), pažljivim razmatranjem nastanka članaka 7. i 8. izbjeći će se brzopleti zaključci o dosegu margine prosudbe koja se državama članicama dodjeljuje drugim od tih dvaju članaka.

2) Nastanak i razvoj obaju odredbi

44. Na temelju teksta pripremnih akata zaključuje se da su obje odredbe nastale u okviru spomenutog odnosa načelo/izuzeće ( 29 ). Tako je u Prijedlogu direktive sadašnji članak 7. obuhvaćao niz segmenata tržišta poštanskih usluga koje su države članice mogle uključiti u univerzalnu uslugu te ih rezervirati za pružatelja potonje (općenito, prikupljanje, prijevoz, razvrstavanje i dostava poštanskih pošiljaka težine manje od 350 grama). Rezervacija se opravdavala potrebom da se pružanje univerzalne usluge omogući u financijski uravnoteženim uvjetima ( 30 ).

45. Te su se ideje bez značajnih promjena prenijele u konačni tekst članka 7. i uvodne izjave 16. Direktive 97/67 u izvornoj verziji. Osim toga, u njezinoj uvodnoj izjavi 19. jasno je utvrđeno da će se u postupku postupne liberalizacije tržišta poštanskih usluga preispitati, među ostalim, odredbe o rezerviranim područjima do siječnja 2000., te tako dati vremena da se prilagode pružateljima univerzalnih usluga (koji su tada bili dugogodišnji operateri država članica).

46. Što se tiče članka 8., zakonodavni postupak u kojem je donesen otkriva da se Prijedlogom direktive samo predviđala ovlast država članica da imenuju ovlaštenog subjekta ili ovlaštene subjekte za razmještaj poštanskih sandučića na javnim prometnicama i izdavanje poštanskih maraka ( 31 ).

47. Pravo subjekata imenovanih za „pružanje usluge preporučene pošte”, zajedno s uslugama povezanim s poštanskim sandučićima i markama, proizlazi iz Amandmana br. 41 Europskog parlamenta ( 32 ). Iako ga je Komisija odbila i pritom navela da „ne postoji opravdanje ograničenja tržišnog natjecanja u okviru usluga preporučene pošte, osim težinskih i cjenovnih ograničenja rezerviranog područja” ( 33 ), Vijeće je preuzelo tekst amandmana te dodalo dio „koje se koriste tijekom upravnih ili sudskih postupaka” ( 34 ), koji je u konačnici uključen u tekst članka 8. Tako se proširila ovlast za imenovanje pružatelja tih usluga te se državama članicama priznalo pravo organiziranja tih usluga.

48. Direktivom 2008/6 ukinuta su rezervirana područja iz članka 7. Direktive 97/67: s obzirom na razvoj tržišta poštanskih usluga, takva rezervacija nije se trebala smatrati poželjnim rješenjem za financiranje univerzalnih usluga ( 35 ). Člankom 1. točkom 8. Direktive 2008/6 uveden je sadašnji tekst članka 7. koji sadržava zabranu održavanja ili dodjele ekskluzivnih ili posebnih prava te različite načine subvencioniranja financiranja univerzalnih usluga, čime se dovodi do promjene paradigme u poštanskom sektoru Unije ( 36 ).

49. Međutim, te promjene nisu utjecale na tekst članka 8. koji je ostao nepromijenjen. Stoga je ta odredba crta razgraničenja u pogledu zabrane dodjele ekskluzivnih i posebnih prava iz članka 7. Sada treba utvrditi njezin doseg.

3) Doseg izuzeća iz članka 8.

50. Konkretno, treba utvrditi značenje ovlasti dodijeljene državama članicama da organiziraju uslugu preporučene pošte u okviru sudskih postupaka. Komisija i sud koji je uputio zahtjev smatraju da se člankom 8. Direktive 97/67 državama članicama ne dopušta da slanje postupovnih akata rezerviraju za samo jednog pružatelja, nego da samo zahtijevaju da se akti šalju preporučenom poštom.

51. Ne slažem se s takvom argumentacijom. Prije se slažem s poljskom vladom koja smatra da je preporučena pošta dio minimalnog pružanja usluga koje je, na temelju članka 3. stavka 4. treće alineje Direktive 97/67, uključeno u univerzalnu uslugu. Stoga se člankom 4. stavkom 2. istog zakonodavnog teksta dopušta imenovanje samo jednog poduzeća kao pružatelja univerzalnih usluga. Prije svega, ništa se ne protivi tomu da se, u skladu s člankom 8. Direktive 97/67, unutarnjim pravom organizira jedinstveni sustav slanja preporučenih pošiljki sudovima na način da se taj sustav povjeri pružatelju univerzalnih usluga.

52. Što se tiče značenja izraza „usluge preporučene dostave […] [u okviru] sudskih postupaka”, na temelju Komisijinih očitovanja zaključujem da ona više ne zagovara stajalište koje je iznijela u Obavijesti o poštanskim uslugama ( 37 ). Čini se da je u njoj područje izuzeća od slobodnog pružanja usluga iz članka 56. UFEU‑a, u vezi s člancima 51. i 62. UFEU‑a, ograničila na sudske obavijesti kao izraz izvršavanja javnih ovlasti. Prenošenje takvog tumačenja na područje Direktive 97/67 bilo bi pretjerano redukcionističko, s obzirom na to da se u njezinu članku 8. postupovni akt koji je podnio pojedinac ne razlikuje od obavijesti sudova.

53. Problem u ovom sporu jest činjenica da se, kao što ističe Komisija, u članku 165. stavku 2. KPC‑a ne navodi isključivo preporučena pošta, zbog čega se može smatrati da se prednost proširuje na sve vrste pošiljaka (odnosno i na pošiljke koje nisu poslane preporučenom poštom) koje su predane imenovanom pružatelju, protivno tekstu članka 8.. Direktive 97/67.

54. Činjenica da se članak 165. stavak 2. ne odnosi samo na preporučenu poštu (ne navodi je izričito) ne znači da je ne uključuje. Upravo suprotno, to što je ta odredba općenita i ne razlikuje jedne od drugih načina slanja pošiljki znači da se primjenjuje na sve njih, pa i na preporučenu poštu.

55. Stoga smatram da prilikom analize primjenjivosti izuzeća iz članka 8. Direktive 97/67 treba razlikovati tri slučaja, ovisno o tome primjenjuje li se na (a) običnu poštu, (b) preporučenu poštu i (c) preporučenu poštu na koju se primjenjuje dodatna prednost iz članka 165. stavka 2. KPC‑a.

56. Tako je, što se tiče prvog slučaja, proširenje područja isključive prednosti na pošiljke koje se sudovima šalju običnom poštom (odnosno ne preporučenom poštom) i predaju u uredima imenovanog pružatelja protivno cilju Direktive 97/67. Kao što sam već naveo, njezin je cilj najprije bila postupna liberalizacija (uvodna izjava 8.), a kasnije potpuno postizanje unutarnjeg tržišta ( 38 ).

57. Upravo su zbog toga u Direktivi 97/67 moguće usluge čije se uređivanje prepuštalo slobodnom odlučivanju država, bez ograničenja iz članka 7., ograničene na taksativno navedene usluge iz članka 8., bez mogućnosti dodavanja drugih. Među njima je i usluga preporučene pošte za sudske postupke, ali ne i usluga obične pošte.

58. Kad bi se u pogledu potonje usluge (obične pošte) imenovanom pružatelju u Poljskoj dodijelila ista prednost koju već ima u pogledu preporučene pošte, dodijelilo bi mu se isključivo pravo koje je protivno cilju Direktive 97/67.

59. Što se tiče drugog slučaja, koji se odnosi na usluge preporučene pošte poslane sudovima, manevarski prostor koji se dodjeljuje državama za organizaciju svojeg sustava (eventualno na način da ih se izuzme iz tržišnog natjecanja i da se njihovo pružanje dodijeli samo jednom poduzeću) opravdava se razlozima „javnog reda i javne sigurnosti”, kao što je izričito navedeno u uvodnoj izjavi 20. Direktive 97/67. Međutim, Sud je više puta presudio da su rokovi sudskih postupaka kogentne naravi i da ne ovise o volji stranaka i suda jer su propisani u svrhu osiguravanja dobrog sudovanja te jasnoće i sigurnosti pravnih situacija ( 39 ).

60. Treba podsjetiti da je preporučena pošiljka, u skladu s člankom 2. točkom 9. Direktive 97/67, „usluga kojom se pruža paušalno jamstvo protiv rizika gubitka, krađe ili oštećenja, pri čemu se pošiljatelju na zahtjev, izdaje dokaz o predaji poštanske pošiljke i/ili njezine dostave primatelju”. Podrazumijeva se da preporučena pošta, na temelju svojih obilježja, u sudskim postupcima odgovara tim potrebama i u istoj mjeri pridonosi dobrom sudovanju. Zahtjevima u pogledu kvalitete i sigurnosti preporučene pošte u skladu s Direktivom 97/67 kao i njezinom nespornom dokaznom snagom opravdava se to da je ona dio univerzalnih usluga i da sa sobom nosi određene postupovne posljedice koje je razlikuju od obične pošte ( 40 ).

61. Posljedično, ako se u okviru nacionalnog pravila pravodobno dostavljenom pošiljkom smatraju postupovni akti koji su poslani isključivo preporučenom poštom preko imenovanog pružatelja univerzalnih usluga, tada je to pravilo obuhvaćeno izuzećem iz članka 8. Direktive 97/67. Zakonska sloboda koju država članica ima za organizaciju te usluge uključuje slobodu da njezino pružanje dodijeli isključivo jednom pružatelju univerzalnih usluga.

62. Treba analizirati i treći slučaj, odnosno onaj u kojem se prihvaća slanje postupovnih akata sudovima preporučenom poštom preko pružatelja koji nije imenovani pružatelj i kojemu nije dodijeljena postupovna pogodnost iz članka 165. stavka 2. KPC‑a ( 41 ). U tom se kontekstu pojavljuje dvojba je li člankom 8. Direktive 97/67 obuhvaćeno to nejednako postupanje.

63. Na prvi bi se pogled moglo činiti da nema razloga kojima bi se mogla opravdati takva diskriminacija, s obzirom na to da se, s ekonomskoga stajališta, usluge pružatelja ne moraju znatno razlikovati u pogledu kvalitete i pouzdanosti.

64. Međutim, smatram da država članica može sustav zaprimanja preporučenih poštanskih pošiljki koje se šalju sudovima organizirati na način da jednom pružatelju (na primjer, onom koji pokriva najšire područje ili pruža veća jamstva) povjeri relevantni postupovni učinak na temelju kojeg se akti koje je on poslao smatraju dostavljenima tim sudovima na taj isti datum.

65. Razlozi pravne sigurnosti idu u prilog tom ograničenju koje je obuhvaćeno marginom prosudbe i manevarskim prostorom za uređenje poštanskih usluga koje države članice imaju na temelju članka 8. Direktive 97/67 upravo u pogledu preporučene pošte koja se koristi tijekom sudskih postupaka. U tom kontekstu, imenovanje pružatelja univerzalnih usluga, „uzimajući u obzir važnu ulogu koju ona ima u socijalnoj i teritorijalnoj koheziji” ( 42 ), može biti povezano, ako tako odluči država članica u okviru navedene margine prosudbe, s većom sigurnošću prijenosa postupovnih akata.

66. Stoga predlažem da se na prvo prethodno pitanje odgovori na način da se člankom 7. stavkom 1. i člankom 8. Direktive 97/67 državi članici dopušta da organizira uslugu pošte koja se koristi tijekom sudskih postupaka tako da se samo predaja preporučenih pošiljki u uredima imenovanog pružatelja univerzalnih usluga smatra podnošenjem postupovnog akta sudu.

B. Drugo prethodno pitanje: posljedice eventualne neusklađenosti nacionalnih propisa s Direktivom 97/67

1. Očitovanja stranaka

67. Poljska vlada nije podnijela očitovanja o tom pitanju.

68. Komisija predlaže da se razlikuju obveze nacionalnog zakonodavca da otkloni povrede prava Unije i obveze suda koji je uputio zahtjev da osigura koristan učinak članka 7. stavka 1. Direktive 97/67.

69. Smatra da nacionalni zakonodavac ima široku marginu prosudbe prilikom uklanjanja posljedica povrede u koju svrhu može: (a) proširiti prednost imenovanog pružatelja na druge pružatelje usluga; (b) staviti izvan snage spornu odredbu i (c) primijeniti drugo rješenje kojim bi se uzelo u obzir jednako postupanje prema pružateljima.

70. Što se tiče suda koji je uputio zahtjev, Komisija na temelju sudske prakse o obvezi osiguranja djelotvornosti prava Unije ( 43 ) zaključuje da je na navedenom sudu da izvede posljedice iz povrede prava Unije ( 44 ).

71. Prema Komisijinu mišljenju, pravo na pružanje sporne usluge u jednakim uvjetima trebalo bi se proširiti na sve pružatelje koji nailaze na poteškoće pri ulasku na tržište ( 45 ). Međutim, s obzirom na to da u ovom predmetu nije riječ o pružatelju koji se suočava s tom vrstom poteškoća, treba poštovati i opća pravna načela, osobito načelo pravne sigurnosti u pogledu rokova.

2. Pravna ocjena

72. Ukratko, sud koji je uputio zahtjev želi znati treba li se prednost koju ima imenovani pružatelj, a koja mu je dodijeljena protivno članku 7. stavku 1. Direktive 97/67, proširiti na druge pružatelje poštanskih usluga kako ih se ne bi diskriminiralo ( 46 ). Međutim, smatram da se pitanje treba usmjeriti na to protivi li se Direktivi 97/67 sadašnja primjena članka 165. stavka 2. KPC‑a koja uključuje pošiljke poslane običnom poštom preko imenovanog pružatelja.

73. Naime, u svojoj sam prethodnoj analizi tvrdio da je nacionalno pravilo obuhvaćeno izuzećem iz članka 8. Direktive 97/67 u pogledu preporučenih pošiljki poslanih sudovima preko društva Poczta Polska, ali ne i u pogledu pošiljki poslanih običnom poštom.

74. Iz te pretpostavke proizlaze dvije tvrdnje: (a) nije potrebno nikakvo usklađeno tumačenje članka 165. stavka 2. KPC‑a, u pogledu sudskih postupovnih akata koji se šalju preporučenom poštom, s obzirom na to da se navedenim nacionalnim propisom poštuju odredbe Direktive 97/67 i (b) spornom bi se odredbom imenovanom pružatelju priznala prednost protivna Direktivi 97/67 kad bi se smatralo da se njome tom pružatelju dodjeljuje isključivo pravo da zaprima poštanske pošiljke koje se sudovima šalju običnom poštom i čija se predaja smatra podnošenjem sudu. Slijedom toga, treba analizirati samo drugu tvrdnju kako bi se odgovorilo na drugo prethodno pitanje.

75. Stoga, iako mi nije namjera tumačiti nacionalno pravo umjesto Sąda Najwyższy (Vrhovni sud), za što je samo on nadležan, smatram da se ništa ne protivi tomu da se članak 165. stavak 2. KPC‑a tumači zajedno s člankom 8. Direktive 97/67 ( 47 ). U tu je svrhu dovoljno smatrati da se izraz „[p]redaja postupovnog akta […] poštanskom uredu imenovanog pružatelja” odnosi samo na slučajeve u kojima se pošiljka šalje preporučenom, a ne običnom poštom jer je to jedini sustav koji, upravo kako bi osigurao službeni datum naplate poštarine, pruža pravnu sigurnost koja se zahtijeva pravilima o parničnom postupku ( 48 ).

76. Kad bi se to tumačenje prihvatilo, imenovani pružatelj bio bi u jednakom položaju kao i drugi pružatelji poštanskih usluga u pogledu pošiljki koje se sudovima šalju običnom poštom. Međutim, drukčije se ne može tumačiti jer Direktiva 97/67 nije obuhvaćena postupovnim područjem te se stoga državama članicama, na temelju načela postupovne autonomije, prepušta odluka kako će organizirati zaprimanje akata koji se šalju nacionalnim sudovima. U nedostatku drugih Unijinih posebnih pravila u tom području, na nacionalnom je zakonodavcu ili na nacionalnim sudovima da utvrde nova ili tumače postojeća pravila, uzimajući u obzir načela ekvivalentnosti i djelotvornosti prava Unije ( 49 ).

77. Suprotno tomu, kad tumačenje koje zagovaram ne bi bilo moguće, u skladu s nacionalnim pravom, kao što smatra sud koji je uputio zahtjev, i kad poljski zakonodavac ne bi ispravio tekst članka 165. stavka 2. KPC‑a, sudovi bi bili obvezni, na temelju ustaljene sudske prakse ( 50 ), ne primjenjivati nacionalno pravilo u dijelu u kojem je neusklađeno s pravom Unije. Ponavljam da bi neprimjena predmetnog pravila samo utjecala na isključivo pravo koje se dodjeljuje imenovanom pružatelju u pogledu istovjetnosti predaje (u poštanskom uredu ili sudu) pošiljki koje se sudovima šalju običnom poštom.

78. Međutim, kako bi sud koji je uputio zahtjev u sporu poput ovog mogao ne primijeniti nacionalno pravilo protivno odredbi Direktive 97/67, nakon što utvrdi da ga nije moguće tumačiti u skladu s pravom Unije, trebala bi se ispuniti dva uvjeta: (a) ta bi odredba trebala imati izravan učinak (na koji se sud koji je uputio zahtjev poziva u svojem drugom prethodnom pitanju) i (b) te tvrdnje protiv države koja je donijela navedeno nacionalno pravilo trebao bi iznijeti pojedinac (predmet trećeg prethodnog pitanja).

79. Prema sudskoj praksi, odredbe direktive imaju izravan učinak ako su s obzirom na svoj sadržaj bezuvjetne i dovoljno precizne. U tom slučaju, pojedinci se mogu na njih pozivati pred nacionalnim sudovima protiv države, bilo da je ona propustila pravodobno prenijeti direktivu u nacionalno pravo ili ju je pogrešno prenijela ( 51 ).

80. U tim bi se okolnostima moglo barem hipotetski prihvatiti da odredba poput prve rečenice članka 7. stavka 1. Direktive 97/67, s obzirom na to da sadržava zabranu održavanja ili dodjele posebnih ili ekskluzivnih prava, ispunjava uvjete preciznosti i bezuvjetnosti. Ta zabrana sama po sebi nije uvjetovana time da je naknadno razvija, na primjer, nacionalni zakonodavac.

81. Na temelju te pretpostavke i na temelju ustaljene sudske prakse ( 52 ), sud koji je uputio zahtjev, kao sud države članice, bio bi obvezan zaštititi prava koja se Unijinim pravilima dodjeljuju pojedincima i, prema tome, ne primijeniti nacionalnu odredbu protivnu Direktivi 97/67.

82. Djelomična neprimjena članka 165. stavka 2. KPC‑a imala bi za posljedicu da se, u pogledu izračuna rokova, prema postupovnim aktima čije je slanje običnom poštom povjereno društvu Poczta Polska postupa jednako kao prema aktima koje su zaprimili drugi pružatelji poštanskih usluga. Takvom neprimjenom sporne nacionalne odredbe uspostavila bi se jednakost među pružateljima poštanskih usluga na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev.

C. Treće prethodno pitanje: pozivanje državnog tijela u odnosu na pojedinca na neusklađenost nacionalnog pravila s Direktivom 97/67

1. Očitovanja stranaka

83. Poljska vlada nije podnijela očitovanja ni o tom pitanju.

84. Komisija podsjeća da se sudovima nalaže obveza usklađenog tumačenja. Ti sudovi trebaju uzeti u obzir sva pravila nacionalnog prava te ih, u mjeri u kojoj je to moguće, tumačiti u skladu s tekstom i ciljem direktive kako bi se ostvario cilj koji se njome nastoji postići, a to uključuje moguću izmjenu sudske prakse ( 53 ).

85. Takva je obveza ograničena općim pravnim načelima i ne može služiti kao temelj contra legem tumačenja ( 54 ) niti pojedincu nalagati troškove ( 55 ) ili mu uskratiti prava ( 56 ). Na sudu je koji je uputio zahtjev da provjeri treba li članak 165. stavak 2. KPC‑a tumačiti na način da se njime pružateljima poštanskih usluga jamče jednake mogućnosti.

86. Međutim, s obzirom na ozbiljne dvojbe koje je iznio taj sud, Komisija smatra da se javno tijelo, na temelju navedene sudske prakse, ne može pozivati na prvu rečenicu članka 7. stavka 1. Direktive 97/67 kako bi izbjeglo negativne učinke primjene nekog postupovnog pravila ako je druga stranka u postupku pojedinac. To bi značilo povredu načela nemo auditur propriam turpitudinem allegans, s obzirom na to da bi navedeno tijelo, kao pojavni oblik države, ostvarilo prednost nepravilnim prijenosom direktive.

87. U konačnici, Komisija skreće pozornost na mogućnost izravne primjene članka 49. i članka 106. stavka 1. UFEU‑a, ako je područje primjene Direktive 97/67 uže od područja primjene odredbi primarnog prava koje provodi ( 57 ), te mogućnost prihvaćanja uzgrednog učinka za pojedinca, što bi, međutim, dovelo do preispitivanja sudske prakse o nepostojanju obrnutog vertikalnog izravnog učinka ( 58 ).

2. Pravna ocjena

88. U ovom predmetu, na (eventualni) izravan učinak prve rečenice članka 7. stavka 1. Direktive 97/67 ne upućuje pojedinac koji se želi, u odnosu na državu, pozvati na prava koja mu se tom direktivom dodjeljuju. Situacija je upravo suprotna, kao što proizlazi iz trećeg prethodnog pitanja.

89. S obzirom na tekst tog članka, na zabranu koju sadržava u krajnjem se slučaju mogu pozvati drugi pružatelji poštanskih usluga koji su konkurenti društvu Poczta Polska. Suprotno tomu, prema mojem mišljenju, taj članak ne sadržava nikakvu formulaciju na temelju koje bi se moglo zaključiti da se njime priznaje neko pravo na koje se korisnici poštanskih usluga mogu izravno pozvati pred sudovima.

90. Međutim, čak da to i nije slučaj, u ovom se predmetu na neusklađenost nacionalnog postupovnog pravila protivnog Direktivi 97/67 ne želi pozvati pojedinac koji podnosi pravno sredstvo protiv države, nego javni subjekt (KRUS) koji sud koji je uputio zahtjev kvalificira kao „pojavni oblik države članice”. Upravo je potonji subjekt podnio žalbu u kasacijskom postupku i eventualno bi on mogao imati koristi od nepravilnosti u zakonodavstvu koje se mogu pripisati samoj državi.

91. U tim okolnostima, tijelo koje je nedvojbeno državno tijelo ne može zahtijevati od nacionalnog suda da mu prizna povoljni pravni položaj (koji je prema tome nepovoljan za pojedinca) s obzirom na to da on proizlazi iz neusklađenosti nacionalnog zakona s odredbama Direktive i da sud taj zakon ne bi trebao primijeniti.

V. Zaključak

92. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Sąd Najwyższy (Vrhovni sud, Poljska) odgovori na sljedeći način: „1. Prvu rečenicu članka 7. stavka 1. u vezi s člankom 8. Direktive 97/67/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga treba tumačiti kako slijedi: – Država članica može organizirati uslugu pošte koja se koristi tijekom sudskih postupaka tako da se samo predaja preporučenih pošiljki u uredima imenovanog pružatelja univerzalnih usluga smatra podnošenjem postupovnog akta sudu. – Navedenoj odredbi protivi se to da se pravilom nacionalnog prava kao datum pravodobnog podnošenja postupovnih akata poslanih običnom poštom prihvati dan kad je taj akt predan u poštanskom uredu pružatelja univerzalnih usluga, čime se isključuju drugi pružatelji poštanskih usluga. 2. Javno tijelo koje se kvalificira kao ‚pojavni oblik države’ ne može zahtijevati od nacionalnog suda da mu na štetu pojedinca prizna povoljni pravni položaj s obzirom na to da on proizlazi iz neusklađenosti nacionalne odredbe s odredbama direktive i da sud tu nacionalnu odredbu ne bi trebao primijeniti.”

( 1 ) Izvorni jezik: španjolski

( 2 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1998., L 15, str. 14.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 53.). Izmijenjena je Direktivom 2008/6/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. veljače 2008. (SL 2008., L 52, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 214. i ispravak SL 2015., L 225, str. 49.).

( 3 ) SL 2004., L 134, str. 114. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)

( 4 ) Direktiva Komisije od 16. studenoga 2006. o transparentnosti financijskih odnosa između država članica i javnih poduzeća, kao i o financijskoj transparentnosti unutar određenih poduzeća (SL 2006., L 318, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 2., str. 163.)

( 5 ) Dz. U. nr 43, poz. 296., kako je izmijenjen (Dz. U. iz 2016., poz. 1822.) (u daljnjem tekstu: KPC). U skladu s odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, sadašnji tekst članka 165. stavka 2. KPC‑a stupio je na snagu 17. kolovoza 2013. u skladu s člankom 1. stavkom 1. Ustawe z dnia 13 czerwca 2013 r. o zmianie ustawy – Kodeks postępowania cywilnego (Zakon o izmjeni KPC‑a od 13. lipnja 2013.) (Dz. U. iz 2013., poz. 880.). Upućivanje u toj odredbi na pojam „imenovani pružatelj” uvedeno je 1. siječnja 2013. u skladu s Ustawom z dnia 23 listopada 2012 r. – Prawo pocztowe (Zakon o poštanskim uslugama od 23. studenoga 2012.; Dz. U. iz 2012., poz. 1529.; u daljnjem tekstu: Zakon o poštanskim uslugama).

( 6 ) Prema odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, sudska praksa koju je uspostavio Naczelny Sąd Administracyjny (Visoki upravni sud, Poljska) u pogledu članka 83. stavka 3. Zakona od 30. kolovoza 2002. kojim se donosi Ustawa z dnia 30 sierpnia 2002 r. – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi; jednolity tekst (Zakonik o upravnom postupku; Dz.U. z 2016 r., poz. 718 ze zm.), čiji sadržaj odgovara sadržaju članka 165. stavka 2. KPC‑a, istovjetna je većem dijelu sudske prakse građanskih sudova. U tom smislu navodi rješenje od 19. listopada 2015. (I OPS 1/15) u kojem je, međutim, navedeno izdvojeno mišljenje u korist uzimanja u obzir prava Unije.

( 7 ) U rješenjima od 23. listopada 2015. (V CZ 40/15), od 17. ožujka 2016. (V CZ 7/16) i od 6. srpnja 2016.(II PZ 14/16) tvrdilo se da je nacionalna odredba protivna prvoj rečenici članka 7. stavka 1. Direktive 97/67 jer zadržava povlastice kojima se imenovanom pružatelju jamči ostvarivanje dodatnog prihoda. U drugom rješenju od 16. studenoga 2016. (III PZP 5/16), istaknuto je da postoje ozbiljne dvojbe u pogledu usklađenosti navedene odredbe s pravom Unije te se zagovarala nužna intervencija zakonodavca.

( 8 ) Točke 10. i 11. njezinog očitovanja

( 9 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 13. studenoga 2007. o dostavi, u državama članicama, sudskih i izvansudskih pismena u građanskim ili trgovačkim stvarima („dostava pismena”), i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1348/2000 (SL 2007., L 324, str. 79.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 7., str. 171.)

( 10 ) Točke 16. do 18. njezinog očitovanja

( 11 ) Presuda od 12. prosinca 2013. (C‑327/12, EU:C:2013:827)

( 12 ) Odluka Komisije C(2015) 8236 od 26. studenoga 2015. o državnoj potpori SA.38869 (2014/N), Poljska, „Naknada dodijeljena društvu Poczta Polska kao kompenzacija za neto troškove nastale u godinama 2013. – 2015. u pogledu obveze pružanja univerzalne usluge” (u daljnjem tekstu: Odluka iz 2015.), osobito točke 53. i 72. Protiv Odluke iz 2015. trenutačno se vodi postupak povodom tužbe podnesene Općem sudu Europske unije (predmeti T‑282/16 i T 283/16).

( 13 ) Navodi presudu od 12. prosinca 2013., SOA Nazionale Costruttori (C‑327/12, EU:C:2013:827, t. 42.) kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Cruza Villalóna u istom predmetu (EU:C:2013:530, t. 32. i 33.) i mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Ambulanz Glöckner (C‑475/99 P, EU/C/2001:284, t. 86.).

( 14 ) Navodi presudu od 16. studenoga 2016., DHL Express (Austrija) (C‑2/15, EU:C:2016:880, t. 20.) i mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u tom predmetu (EU:C:2016:168, t. 42.).

( 15 ) Sud koji je uputio zahtjev ne pita o mogućem uključivanju nacionalnog pravila u kategoriju isključivih prava.

( 16 ) Obavijest Komisije o primjeni pravila o tržišnom natjecanju na poštanski sektor i o ocjeni određenih državnih mjera u vezi s poštanskim uslugama (98/C 39/02) (SL 1998., C 39, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 27.; u daljnjem tekstu: Obavijest o poštanskim uslugama)

( 17 ) Točka 3. Odluke iz 2015.

( 18 ) Odnosno u članku 1. točki 6. podtočki (b) Direktive Komisije 2002/77/EZ od 16. rujna 2002. o tržišnom natjecanju na tržištima elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga (SL 2002., L 249, str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 2., str. 3.); u članku 1. točki 4. Direktive Komisije 2008/63/EZ od 20. lipnja 2008. o tržišnom natjecanju na tržištima telekomunikacijske terminalne opreme (SL 2008., L 162, str. 20.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 236.) i u članku 4. stavku 3. Direktive 2014/25/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o nabavi subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga i stavljanju izvan snage Direktive 2004/17/EZ (SL 2014., L 94, str. 243.)

( 19 ) To potvrđuje poljska vlada u odgovoru na zahtjev za informacijama koji joj je uputio Sud: „u skladu s člankom 17. Zakona o poštanskim uslugama, potvrda o primitku preporučene pošiljke […], koju izdaje poštanski ured imenovanog pružatelja, ima vrijednost službenog dokumenta”.

( 20 ) Vidjeti točku 53. Odluke iz 2015.: „Granting official power only to confirmations issued by the USP is not only intended to guarantee certainty of postal operations in terms of registered letters, but also means that a delivery made within a legally prescribed time limit may affect the recipient's legal situation. The indirect benefits on account of the official power of postal stamp become apparent when the sender of a registered item chooses the services of PP because of this aspect, while (s)he would choose another operator if all operators had this right. The benefit is estimated on the basis of market research for individual and institutional clients […]”.

( 21 ) U Odluci iz 2015. (točka 72.) ti su prihodi izraženi u milijunima eura, a točan je iznos zbog povjerljivosti izostavljen iz objavljene verzije.

( 22 ) Izostavljam sintagmu „u istom zemljopisnom području” koja ovdje nije važna jer se odnosi na cijelo državno područje.

( 23 ) Direktiva 2014/25

( 24 ) Pod uvjetom da ispunjavaju uvjete utvrđene u članku 71. stavcima 2. i 3. Zakona o poštanskim uslugama.

( 25 ) Prema pisanom odgovoru poljske vlade, to je predviđeno člankom 3. stavkom 1. točkom (f) rozporządzenia Ministra Administracji i Cyfryzacji z dnia 25 listopada 2013 r. w sprawie konkursu na operatora pocztowego wyznaczonego do świadczenia usług powszechnych (Uredba ministra uprave i digitalizacije od 25. studenoga 2013. o natječaju za odabir imenovanog pružatelja poštanskih usluga za pružanje univerzalnih usluga (Dz. U. iz 2013., poz. 1466.; Uredba ministra uprave i digitalizacije).

( 26 ) Bez isticanja u izvorniku

( 27 ) Ta rečenica gotovo jednako glasi i na drugim službenim jezicima: „ne portent pas atteinte au droit des États membres”, na francuskom; „shall be without prejudice to Member States’ right to”, na engleskom; „lasciano impregiudicato il diritto degli Stati membri”, na talijanskom; „Artikel 7 berührt nicht das Recht der Mitgliedstaaten”, na njemačkom i „O artigo 7.° não prejudica o direito de os Estados‑membros”, na portugalskom.

( 28 ) Na primjer, presuda od 3. rujna 2014., Deckmyn i Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, t. 22. i navedena sudska praksa)

( 29 ) Vidjeti članke 8. i 9., koji su prethodili sadašnjim člancima 7. i 8. Prijedloga direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za razvoj poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (COM(95) 227 final; SL 1995., C 322, str. 22.), str. 27. i 28.

( 30 ) Uvodna izjava 15. Prijedloga direktive

( 31 ) Prijedlog direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za razvoj poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (COM(95) 227 final, str. 28. (tada članak 9.))

( 32 ) Zakonodavna odluka koja sadržava mišljenje o Prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za razvoj poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (COM(95) 227) (SL 1996., C 152, str. 20.).

( 33 ) Izmijenjeni Prijedlog direktive Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (COM(96) 412 final) (SL 1996., C 300, str. 4.)

( 34 ) Zajedničko stajalište (EZ) br. 25/97 koje je Vijeće donijelo 29. travnja 1997. s ciljem donošenja Direktive 97/.../EZ Europskog parlamenta i Vijeća o zajedničkim pravilima za razvoj unutarnjeg tržišta poštanskih usluga u Zajednici i poboljšanje kvalitete usluga (SL 1997., C 188, str. 9.), str. 23.

( 35 ) Vidjeti uvodnu izjavu 11. Direktive 2008/6.

( 36 ) Kao što je pravilno napomenuo nezavisni odvjetnik P. Mengozzi u svojem mišljenju u predmetu DHL Express (Austrija) (C‑2/15, EU:C:2016:168, t. 42.)

( 37 ) Obavijest o poštanskim uslugama, točka 5.2.

( 38 ) U skladu s uvodnim izjavama 11. do 13. Direktive 2008/6

( 39 ) Presuda od 8. studenoga 2012., Evropaïki Dynamiki/Komisija (C‑469/11 P, EU:C:2012:705, t. 50. i navedena sudska praksa). Iako se odnosi na rokove unutar sustava pravnih sredstava prava Unije, ne vidim zašto se takvo razmišljanje ne bi prenijelo na nacionalne pravosudne sustave, na čijim se nacionalnim tradicijama nedvojbeno temelji.

( 40 ) Slanjem pošiljki običnom poštom ne pružaju se ista jamstva (među ostalim, jamstvo koje se odnosi na datum predaje pošiljke pružatelju) kao potvrdama čiji se odresci smatraju službenim dokumentom. Stoga se takvim slanjem ne ispunjavaju zahtjevi javnog reda u pogledu sudskih postupaka.

( 41 ) Poljska je vlada na raspravi potvrdila da navedeni pružatelji također mogu pružati uslugu preporučene pošte, ali pritom ne mogu ostvariti prednost iz članka 165. stavka 2. KPC‑a.

( 42 ) Članak 4. stavak 2. Direktive 97/67, kako je izmijenjen Direktivom 2008/6.

( 43 ) Presuda od 9. ožujka 1978., Simmenthal (C‑106/77, EU:C:1978:49, t. 16.)

( 44 ) U skladu s presudom od 10. travnja 2008., Marks & Spencer (C‑309/06, EU:C:2008:211, t. 61.)

( 45 ) Upućuje na presude od 10. prosinca 1991., Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464, t. 23.) i od 19. svibnja 1993., Corbeau (C‑320/91, EU:C:1993:198, t. 16. do 19.).

( 46 ) Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, takvo se proširenje temelji na „načel[ima] istovjetni[m] onima iz presude Suda od 21. lipnja 2007., Jonkman i dr. (C‑231/06 do C‑233/06, EU:C:2007:373, t. 39.)”, odnosno na načelima koja se odnose na zabranu diskriminacije.

( 47 ) U točkama 31. do 33. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sud koji je uputio zahtjev tvrdi kako, prema većem dijelu sudske prakse, nije moguće „tumačiti taj članak u skladu s pravom Unije”.

( 48 ) U odgovoru na pitanja Suda poljska je vlada tvrdila da se Zakonom o poštanskim uslugama (članak 17.) potvrdi o slanju preporučene pošiljke koju izdaje imenovani pružatelj samo daje „vrijednost službenog dokumenta” i da je „korištenje preporučene pošte utvrđeni i uobičajeni način slanja postupovnih akata preko imenovanog pružatelja. Tim se načinom (koji je suprotan običnoj pošti) jamči mogućnost dokazivanja da je pošiljatelj poštovao postupovne rokove”.

( 49 ) Vidjeti presudu od 27. lipnja 2018., Diallo (C‑246/17, EU:C:2018:499, t. 58. i 59. i navedenu sudsku praksu).

( 50 ) Presuda od 6. rujna 2012., Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532, t. 38. i navedena sudska praksa)

( 51 ) Presuda od 15. siječnja 2014., Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, t. 31.)

( 52 ) Presuda od 6. rujna 2012., Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532, t. 38. i navedena sudska praksa)

( 53 ) Upućuje na presude od 13. studenoga 1990., Marleasing (C‑106/89, EU:C:1990:395, t. 8.); od 15. siječnja 2014., Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, t. 38.) i od 19. travnja 2016., DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, t. 33.).

( 54 ) Upućivanjem na presude od 15. siječnja 2014., Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, t. 39.) i od 19. travnja 2016., DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, t. 32.)

( 55 ) Presuda od 26. rujna 1996., Arcaro (C‑168/95, EU:C:1996:363, t. 42.)

( 56 ) Presuda od 15. siječnja 2014., Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, t. 36.)

( 57 ) U skladu s uvodnom izjavom 41. Direktive 97/67 koja se primjenjuje neovisno o pravilima iz Ugovora.

( 58 ) Upućuje na, među ostalim, presudu od 26. rujna 2000., Unilever (C‑443/98, EU:C:2000:496, t. 51.).