ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
U tom pogledu, iako se podaci prikupljeni tijekom nadzora ne smiju koristiti u svrhe različite od onih navedenih u odluci o pretrazi, ništa se ne protivi tomu da se Komisija osloni na svoje saznanje o dokumentima zaplijenjenim tijekom prethodne pretrage koja se odnosila na drugu navodnu povredu kako bi donijela novu odluku o provođenju pretrage. Naime, činjenica da je u okviru pretrage Komisija po prvi put saznala za dokumente koji ukazuju na postojanje povrede neobuhvaćene predmetom odluke kojom se nalaže pretraga, ne daje tim dokumentima apsolutnu zaštitu u toj mjeri da ih se ne bi moglo zakonito zahtijevati i koristiti kao dokaze. U suprotnom bi poduzetnici bili potaknuti na to da kod pretrage u prvom predmetu predaju sve dokumente koji omogućuju dokazivanje druge povrede i da sebe tako zaštite od svakog progona u tom pogledu. Takvo bi rješenje prelazilo granice onoga što je nužno za zaštitu poslovne tajne i prava na obranu te bi stoga predstavljalo neopravdanu prepreku izvršenju Komisijina zadatka, a to je osiguravati poštovanje pravila o tržišnom natjecanju na zajedničkom tržištu.

Iz točaka 8. do 11. Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela jasno proizlazi da se u slučaju u kojem Komisija već raspolaže ozbiljnim elementima i materijalnim indicijama, kojima se moglo opravdati donošenje odluke o pretrazi, poduzetniku može dodijeliti oslobađanje od kazni samo ako dostavi dokaze koji Komisiji omoguće da utvrdi povredu članka 81. UEZ‑a.

S tim u svezi, sastavni dio Komisijina programa oslobađanja odnosno smanjenja kazni predstavlja rizik od učinka „snježne grude“, to jest rizik da poduzetnikov zahtjev za oslobađanje od kazni u vezi sa zabranjenim sporazumom može dovesti do istražne mjere Komisije, što bi zauzvrat moglo dovesti do zahtjeva za oslobađanje od kazni drugih poduzetnika koji su u vezi s istim sektorom, ali se odnose na zabranjene sporazume različite od onog obuhvaćenog prvotnim zahtjevom za oslobađanje od kazni. On potiče poduzetnike koji žele surađivati s njom da se ne ograniče na selektivnu suradnju u vezi sa samo jednim zabranjenim sporazumom, nego da u potpunosti surađuju u vezi sa svim zabranjenim sporazumima o kojima imaju saznanja.

Stoga čak i pod pretpostavkom da je utvrđena uzročna veza između tužiteljeva zahtjeva za oslobađanje od kazni i donošenja pobijane odluke, to ne bi dostajalo da mu se dodijeli oslobađanje od kazni na temelju Obavijesti o suradnji.

(t. 91.‑93.)
17

Kraljevina Nizozemska u svojim je očitovanjima navela da su od tada predmet njezina zahtjeva za pristup dokumentima svi odlomci koji su ostali tajni u novoj javnoj verziji Odluke o bitumenu. U tom pogledu identificirala je određene odlomke te odluke koji se odnose: — na narav i opseg povrede (bilješke br. 7. do 12. Odluke o bitumenu); — na organizaciju i funkcioniranje zabranjenog sporazuma (uvodne izjave 50., 53. do 57., 59., 62., 64. do 66., 69. do 74., 77., 78., 80., 82. do 86. i bilješke br. 130., 132. do 134., 137. do 140., 143. do 148., 150. do 157., 160. do 187. , 189. do 192., 194. do 198., 200. do 204., 206. do 212., 215. do 229., 231. do 239., 519. do 521. Odluke o bitumenu); — na ulogu određenih poduzetnika kao poticatelja ili voditelja zabranjenog sporazuma (uvodne izjave 342. do 345. i bilješke br. 505., 507. do 513., 515. do 518. Odluke o bitumenu); — na sporazume o cijenama u okviru zabranjenog sporazuma (uvodne izjave 88. do 98., 102. do 118., 120. do 125. i bilješke br. 240. do 251., 253., 254., 256. do 268., 270., 272. do 322. Odluke o bitumenu); — na razlike između visine cijena bitumena u Nizozemskoj i u susjednim državama (bilješke br. 372. do 376. Odluke o bitumenu); — interes graditelja cesta da se povise cijene bitumena (bilješke br. 341. do 346. Odluke o bitumenu); — udjele na tržištu i prihode od prodaje bitumena u Nizozemskoj sudionika zabranjenog sporazuma (uvodne izjave 8. do 16., 18. do 23., 29. i bilješke br. 16., 18., 21., 29. do 32., 35. do 37., 41., 43. do 45., 47., 49., 52., 53., 56., 59., 60., 70., 73., 77. do 81. Odluke o bitumenu); — na imena fizičkih osoba koje su zastupale sudionike zabranjenog sporazuma na sastancima (uvodne izjave 187., 236., 252., 265., 268., 273., 279., 286., 291., 293. i 298. Odluke o bitumenu); — i naposljetku na „ostale zatražene informacije“ (uvodne izjave 30., 34., 35., 37., 42., 45., 154., 175. do 177., 179., 187., 236., 252., 265., 268., 273., 279., 286., 291., 293., 298., 302., 317., 319., 321., 342. do 347., 372., 378., 380., 382. do 386., 389. do 391., 394., 397. i bilješke br. 82., 84. do 87., 89. do 100., 102. do 119., 121., 122., 124., 126., 341., 350. do 352., 379. do 381., 385., 386., 390. do 393., 395., 419., 420., 422., 423., 430., 433., 435. do 437., 441., 447., 450., 453. do 458., 465. do 469., 472. do 474., 480. do 483., 522., 528., 541., 547., 549. i Prilog 1. Odluci o bitumenu).
2

Osim tužitelja i njegovog društva majke Total SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: grupa Total ili Total), i sljedeća su društva adresati pobijane odluke: ENI SpA, Esso Deutschland GmbH, Esso Société Anonyme Française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i Exxon Mobil Corp. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: ExxonMobil), H&R ChemPharm GmbH, H&R Wax Company Vertrieb GmbH i Hansen & Rosenthal KG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: H&R), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, MOL Nyrt., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA i Repsol YPF SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Repsol), Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Sasol), Shell Deutschland Oil GmbH,·Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV i The Shell Transport and Trading Company Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Shell), RWE Dea AG i RWE AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: RWE) (uvodna izjava 1. pobijane odluke).
2

Adresati pobijane odluke sljedeća su društva: Eni SpA, Esso Deutschland GmbH, Esso Société anonyme française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i Exxon Mobil Corp. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: ExxonMobil), H&R ChemPharm, H&R Wax Company Vertrieb GmbH i Hansen & Rosenthal KG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: H&R), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (u daljnjem tekstu: Tudapetrol), MOL Nyrt., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA i Repsol YPF SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Repsol), Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol Ltd (u daljnjem tekstu, zajedno nazvana: Sasol), Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV i The Shell Transport and Trading Company Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Shell), RWE Dea AG i RWE AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: RWE) te Total SA i Total France SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Total) (uvodna izjava 1. pobijane odluke).
2

Uz tužitelja adresati pobijane odluke su sljedeća društva: Esso Deutschland GmbH, Esso Société anonyme française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i Exxon Mobil Corp. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: ExxonMobil); H&R ChemPharm GmbH, H&R Wax Company Vertrieb GmbH i Hansen & Rosenthal KG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: H&R); Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG; MOL Nyrt.; Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA i Repsol YPF SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Repsol), Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Sasol), Shell Deutschlad Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV i The Shell Transport and Trading Company Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Shell); RWE Dea AG i RWE AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: RWE); kao i Total SA i Total France SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Total) (uvodna izjava 1. pobijane odluke).
2

Glavnom presudom Opći je sud, među ostalim, poništio članak 1. Odluke Komisije 2008/344/EZ od 23. listopada 2007. o državnoj potpori C 23/06 (ex NN 35/06) koju je Poljska dodijelila u korist proizvođača čelika, grupe Technologie Buczek (SL 2008, L 116, str. 26.). Budući da je presudom od 21. ožujka 2013., Komisija/Buczek Automotive (C 405/11 P, EU:C:2013:186), odbijena žalba Europske komisije, glavna je presuda postala pravomoćna.
149

Nadalje valja istaknuti da je za zahtjev br. 590/2008 karakteristično to da se on ne odnosi samo na jedan dokument, već na niz općenito označenih dokumenata. Kao što to proizlazi iz gornje točke 69., tužitelj je u biti zahtijevao pristup nizu općenito označenih dokumenata, to jest cijelom spisu OLAF‑ove istrage OF/2002/0356, potpunim i pravilnim prijepisima zvučnih snimki iz tog spisa, raznim dokumentima koji se ne nalaze u tom spisu, ali koji su se unatoč tomu odnosili na gore navedeni predmet/istragu ili na njega osobno. U tom pogledu u prvoj OLAF‑ovoj odluci pojašnjeno je da OLAF‑ov spis sadržava sve dokumente koji se odnose na navedeni predmet i da ne postoje dokumenti vezani uz predmet koji se ne nalaze u spisu, a sadržani su u zahtjevu br. 590/2008.
107

U svakom slučaju, iz cjelokupne pobijane odluke proizlazi da je Komisija svoju analizu silaznog tržišta utemeljila na svim dokazima koji su joj bili proslijeđeni do donošenja navedene odluke. Kao što je potvrđeno u niže navedenim točkama 201. do 203., iz pobijane odluke nigdje ne proizlazi da je Komisija ograničila svoju ocjenu uzimajući u obzir dokaze koje je zaprimila do 18. listopada 2006. Upravo suprotno, Komisija je u uvodnim izjavama 103. do 106. pobijane odluke opisala pravila koja uređuju to tržište, koja je također ispitala u uvodnim izjavama 164. do 166. te odluke, te u uvodnoj izjavi 222. navedene odluke uzela u obzir određene posebnosti predmetnog tržišta kako bi utvrdila da je lignit najpogodnije gorivo za proizvodnju električne energije u RIG‑u.
70

Ovaj se zaključak ne dovodi u pitanje argumentom Kraljevine Španjolske prema kojem se Direktiva 93/38/EEZ ne može primijeniti na ispuste s obzirom na to da oni nisu namijenjeni uklanjanju otpadnih voda. S jedne je strane, kao što je to već i bilo istaknuto (vidi točku 67. ove presude), pogrešno tvrditi da ispust o kojem se radi uklanja samo kišnicu. S druge je strane, kako to s pravom ističe Komisija, potrebno utvrditi činjenicu da područje primjene članka 6. stavka 2. točke (b) Direktive 93/38/EEZ nije ograničeno samo na uređaje koji izravno uklanjaju ili obrađuju otpadne vode već se ta odredba primjenjuje na nabave koje „su povezane s odvodnjom ili obradom otpadnih voda“, što uključuje i ispuste.
1.

U odnosu na Cixi Santai Chemical Fiber Co. Ltd, Cixi Sansheng Chemical Fiber Co. Ltd, NingBo Dafa Chemical Fiber Co. Ltd, Zhejiang Waysun Chemical Fiber Co. Ltd i Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Co. Ltd tužba se odbacuje kao nedopuštena.
1.

Nalaže se društvu ID Fiber Optic Sensing Research (ID FOS Research) da Europskoj komisiji isplati iznos od 21599,26 eura, uvećan za zatezne kamate: — po stopi od 4,75% godišnje počevši od 1. srpnja 2002. do 31. prosinca 2002., — po stopi od 6,75% godišnje počevši od 1. siječnja 2003. do dana donošenja ove presude, — po godišnjoj stopi sukladno zakonu Engleske i Walesa, odnosno sadašnjem članku 17. Judgment Courts Acta, 1838., u skladu s njegovim izmjenama, koja može dosegnuti najviše 6,75% godišnje počevši od dana donošenja ove presude do potpunog ispunjenja duga.
2.

Društvo Slovenská pošta a.s. snosit će osim vlastitih troškova i troškove Europske komisije kao i društava Cromwell a.s, Slovak Mail Services a.s, Prvá Doručovacia a.s i ID Marketing Slovensko s.r.o.
Osobito, sporazum o održavanju cijena također je sporazum o određivanju cijena jer postoji suglasnost volja sudionika o primjeni razine cijena koju su odredili zajedno. To utvrđenje ne znači da svi sudionici primjenjuju jedinstvenu cijenu. Naime, već sama činjenica da je postojao zajednički cilj dogovora o njihovim iznosima predstavlja sporazum u smislu članka 81. stavka 1. UEZ‑a onda kada postoji opća suglasnost volje o samom principu ograničenja tržišnog natjecanja. Također, činjenica da su poduzetnici stvarno najavljivali dogovorena povećanja cijena i da su tako najavljene cijene služile kao osnova za određivanje pojedinačnih transakcijskih cijena dovoljna je sama za sebe za utvrđenje da je tajni sporazum o cijenama imao za cilj kao i za posljedicu teško ograničenje tržišnog natjecanja. Komisija u takvom slučaju nije dužna ispitati detalje argumentacije stranaka – osobito ne gospodarsku analizu koju joj one dostave – kojom se želi utvrditi da učinak predmetnih sporazuma nije bio veće povećanje cijena od onog koje bi se odvilo u normalnim uvjetima tržišnog natjecanja ni na njih odgovoriti točku po točku.

Do povrede članka 81. UEZ‑a došlo je kada je cilj sastanaka konkurentnih poduzetnika bio ograničiti, spriječiti ili narušiti tržišnu utakmicu radi organiziranja umjetnog funkcioniranja tržišta. U takvom slučaju dovoljno je da Komisija dokaže da je dotični poduzetnik sudjelovao u sastancima tijekom kojih su sklopljeni sporazumi protutržišne naravi kako bi dokazala sudjelovanje navedenog poduzetnika u zabranjenom sporazumu. Ako je utvrđeno sudjelovanje na takvim sastancima, na tom je poduzetniku da istakne indicije kojima se može utvrditi da je njegovo sudjelovanje na tim sastancima bilo lišeno svake protutržišne namjere i da dokaže da je svoje konkurente uputio u to da će na tim sastancima sudjelovati s drukčijim ciljevima od njihovih. Razlog koji podržava to pravilo jest taj da je poduzetnik koji je sudjelovao na navedenom sastanku, a da se pritom nije javno distancirao od njegovog sadržaja, drugim sudionicima dao do znanja da se slaže s njegovim ishodom i da će se s njim uskladiti.

(t. 156., 157., 184., 242.‑244., 254., 372.‑374., 384., 387., 388.)
Taj zaključak potvrđuje činjenica da je pravo na pristup spisu Komisije, koje se odnosi na poduzetnike koji su adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, na temelju članka 27. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 ograničeno legitimnim interesom poduzetnika da se ne otkrivaju njegove poslovne tajne i ne obuhvaća informacije povjerljive naravi. To znači da je zakonodavac Unije odlučio dodijeliti određenu zaštitu komercijalnim interesima poduzetnika koji su predmet postupka na temelju članka 81. UEZ‑a kao i članka 82. UEZ‑a, i to čak u situaciji kada bi taj interes djelomično mogao biti u sukobu s pravima obrane tih poduzetnika.

Ni Uredba br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, ni Uredba br. 1/2003 ne određuju da sudjelovanje poduzetnika u povredi pravila o tržišnom natjecanju sprečava Komisiju da se pozove na zaštitu komercijalnih interesa tog poduzetnika da odbije pristup informacijama i dokumentima koji se odnose na dotičnu povredu. Baš suprotno, činjenica da članak 28. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1/2003 predviđaju da se informacije koje su prikupljene na temelju članaka 17. do 22. navedene uredbe mogu koristiti samo u svrhe zbog kojih su i prikupljene i da Komisija i tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje, njihove službene osobe, zaposlenici i ostale osobe koje rade pod nadzorom tih tijela, kao i službene osobe i zaposlenici drugih tijela država članica ne smiju otkriti informacije koje su pribavili ili razmijenili u skladu s navedenom uredbe i koje su po svojoj naravi obuhvaćene profesionalnom tajnom, pokazuje da se, u načelu, informacije koje se odnose na predmetnu povredu mogu odnosno moraju smatrati povjerljivima.

Ne može se zaključiti da se za svaku informaciju o detaljima protupravnog ponašanja mora smatrati da nije povjerljive naravi u odnosu na javnost. Slijedom navedenog, pravilo prema kojemu bi se svaki dokument koji se odnosi na postupak u području tržišnog natjecanja trebao priopćiti podnositelju zahtjeva samo zato što on namjerava pokrenuti postupak za naknadu štete nije potrebno da bi se osigurala učinkovita zaštita prava na naknadu štete navedenog podnositelja zahtjeva, budući da je malo vjerojatno da se tužba za naknadu štete mora temeljiti na svim elementima navedenima u spisu tog postupka. Nadalje, to bi pravilo moglo dovesti do povrede ostalih prava koje pravo Unije dodjeljuje, među ostalim, poduzetnicima obuhvaćenima povredom, kao što je pravo na zaštitu profesionalne ili poslovne tajne, ili pojedincima obuhvaćenima povredom, kao što je pravo na zaštitu osobnih podataka. Naposljetku, takav opći pristup također bi mogao nanijeti štetu javnim interesima, kao što je interes za učinkovitu politiku sprečavanja povreda prava tržišnog natjecanja, jer bi mogao odvratiti osobe koje su uključene u povredu članaka 81. UEZ‑a i 82. UEZ‑u da surađuju s tijelima nadležnim za zaštitu tržišnog natjecanja

(t. 53. i 56.)
76

Komisija je u to vrijeme mogla još čvršće zaključiti da zahtjev za reviziju ima dovoljnu potporu sukladno članku 5. stavku 4. osnovne Uredbe s obzirom na to da je, kako proizlazi iz spisa te kako je utvrđeno između stranaka, Osram sam predstavljao više od 25% proizvodnje Zajednice i imao veću proizvodnju u odnosu na proizvodnju jedinog proizvođača koji se protivio spomenutom zahtjevu, odnosno Philips Polanda. Treba napomenuti da u toj fazi nije bilo potrebno da Komisija utvrdi, sukladno članku 4. stavku 1. točke (a) osnovne Uredbe, treba li ili ne treba Philips Poland, koji je bio povezan s druga dva proizvođača‑izvoznika u Kini i iz te zemlje uvozio između 70 i 80% količine CFL‑i koje je dalje prodavao na tržištu Zajednice, biti isključen iz proizvodnje Zajednice. Da je to bio slučaj, to bi samo zapravo učvrstilo gornji zaključak.
23

Opći je sud u okviru mjera upravljanja postupkom na temelju članka 64. Poslovnika od 2. svibnja 1991. strankama postavio pitanja, na koja su odgovorile u određenom roku. Opći sud želio se, među ostalim, u interesu dobrog sudovanja i radi optimalnog upravljanja trima predmetima koji se vode između tužitelja i Komisije te koji su pred njime u tijeku – i to, kao prvo, ovim predmetom, kao drugo, predmetom T‑388/11, Deutsche Post/Komisija i, kao treće, predmetom T‑152/12, Deutsche Post/Komisija – upoznati s mišljenjem stranaka o tome što bi mogli ili trebali biti prioriteti glede redoslijeda postupanja s tim predmetima i mogućnosti da prekine jedan ili više postupaka dok se čeka presuda u preostalim predmetima. U predmetu T‑388/11, Deutsche Post/Komisija tužitelj zahtijeva poništenje Odluke Komisije C (2011) 3081 final od 10. svibnja 2011. da formalni istražni postupak koji je u tijeku u vezi s državnim potporama što ih je Njemačka dodijelila tužitelju s naslova naknade za njegove obveze pružanja univerzalne usluge proširi na subvencije koje su njemačka tijela isplatila u korist tužitelja radi pokrivanja troška mirovina za radnike koji imaju status službenika [državna potpora C 36/27 (ex NN 25/07)]. U predmetu T‑152/12, Deutsche Post/Komisija tužitelj zahtijeva poništenje članaka 1., 2. i 4. do 6. Odluke Komisije 2012/636/EU od 25. siječnja 2012. o mjeri C 36/07 (ex NN 25/07) koju je Njemačka provela u korist tužitelja (SL L 289, str. 1.).
Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 17. rujna 2019. – Irska i Aughinish Alumina protiv Komisije

(spojeni predmeti T-129/07 i T-130/07)

„Državne potpore – Direktiva 2003/96/EZ – Trošarine na mineralna ulja – Mineralna ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za proizvodnju aluminij-oksida – Oslobođenje od trošarina – Selektivnost mjere – Smjernice Zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša iz 2001.”

1. Potpore koje dodjeljuju države – Pojam – Selektivnost mjere – Odstupanje od općeg poreznog sustava – Opravdanje koje se temelji na naravi i strukturi sustava – Teret dokazivanja – Oslobođenje od trošarina za teška ulja koja se koriste za proizvodnju aluminij-oksida – Nepostojanje elemenata koji pokazuju navedeno opravdanje (čl. 87. st.1. UEZ-a) (t.55., 56., 60., 61., 65., 69.-72., 89.-93.)

2. Sudski postupak – Akt kojim se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Jasan i precizan prikaz tužbenih razloga – Istovrsni zahtjevi za prigovore navedene u potporu tužbenom razlogu – Opće upućivanje na zajedničku izjavu Vijeća i Komisije prilikom donošenja direktive – Dopuštenost (Statut Suda čl. 21. al.1. i 53. al.1.; Poslovnik Općeg suda (1991), čl. 44. st.1. t. (c)) (t.80.-86.)

3. Potpore koje dodjeljuju države – Zabrana – Odstupanja – Potpore koje se mogu smatrati spojivima sa zajedničkim tržištem – Potpore za zaštitu okoliša – Smjernice Zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša – Potpore u obliku oslobođenja od poreza – Kriteriji za ocjenu (čl. 6. i 87. st.3. UEZ-a ; Komunikacija Komisije 2001/C 37/03, t. 51. st.1.) (t.102.-109., 111.)

Predmet

Zahtjevi na temelju članka 263. UFEU-a za potpuno ili djelomično poništenje Odluke Komisije 2007/375/EZ od 7. veljače 2007. o oslobođenju od trošarina za mineralna ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za proizvodnju aluminijeva-oksida u regiji Gardanne, u regiji Shannon i na Sardiniji, koju su provele Francuska, Irska i Italija [C 78/2001 (ex NN 22/01), C 79/2001 (ex NN 23/01), C 80/2001 (ex NN 26/01)] (SL 2007., L 147., str. 29), u dijelu u kojem se njome utvrđuje postojanje državne potpore koju je počevši od 1. siječnja 2014. dodijelila Irska na temelju oslobođenja od trošarina na mineralna ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo za proizvodnju aluminij-oksida u regiji Shannon (Irska) i Irskoj nalaže da zatraži povrat navedene potpore ili ukine ili suspendira njezinu isplatu.

Izreka

1. Tužbe se odbijaju.

2. Irskoj se nalaže snošenje troškova u predmetu T-129/07.
23

Ostalih su sedam projekata pod upravljanjem Agencia Catalana del Agua (Katalonska agencija za vodu, u daljnjem tekstu: ACA) i Agencia de Residuos de Cataluña (Katalonska agencija za otpad, u daljnjem tekstu: ARC), obje pod nadzorom Comunidad Autónoma de Cataluña. Radi se o sljedećim projektima: — projekt pod oznakom 2003.ES.16.C.PE.005 koji se odnosi na infrastrukture za sanaciju malih aglomeracija u Kataloniji (pomoć dodijeljena Odlukom C (2003) 4384 od 19. studenoga 2003.); — projekt pod oznakom 2001.ES.16.C.PE.054 koji se odnosi na pročišćavanje, obradu mulja i ponovnu upotrebu komunalnih otpadnih voda u Kataloniji (pomoć dodijeljena Odlukom C (2002) 3519 od 29. studenoga 2002., izmijenjena Odlukom C (2005) 1523 od 17. svibnja 2005.); — projekt pod oznakom 2000.ES.16.C.PE.112 koji se odnosi na sanaciju i pročišćavanje riječnog sliva Ebro: Monzón, Caspe i unutarnji slivovi Katalonije (pomoć dodijeljena Odlukom C (2000) 4325, izmijenjena Odlukom C (2004) 597 od 20. veljače 2004.); — projekt pod oznakom 2002.ES.16.C.PE.006 koji se odnosi na desalinizaciju morske vode u delti rijeke Tordera (pomoć dodijeljena Odlukom C (2003) 1543 od 6. svibnja 2003.); — projekt pod oznakom 2001.ES.16.C.PE.055 koji se odnosi na izgradnju i adaptaciju infrastruktura za obradu komunalnog otpada u Kataloniji (pomoć dodijeljena Odlukom C (2002) 1766 od 6. kolovoza 2002.); — projekt pod oznakom 2001.ES.16.C.PE.057 koji se odnosi na obradu komunalnog otpada u okruzima Urgell, Palars Jussà i Conca de Barbera u Kataloniji (pomoć dodijeljena Odlukom C (2003) 1478 od 29. travnja 2003.); — projekt pod oznakom 2002.ES.16.C.PE.041 koji se odnosi na izgradnju i poboljšanje mreže infrastruktura za obradu komunalnog otpada u Kataloniji (pomoć dodijeljena Odlukom C (2002) 4660 od 20. prosinca 2002.);