Zbornik sudske pr akse  
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA  
EVGENIJA TANCHEVA  
od 26. ožujka 2020 . 1  
Predmet C-2 4 9 / 1 9 
JE 
protiv 
KF 
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Bucureşti (Okružni sud u Bukureštu, 
Rumunjska) 
„Zahtjev za prethodnu odluku –Uredba (EU) br. 1259 /2010 –Pojačana suradnja u području prava 
primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu –Određivanje prava primjenljivog na razvod braka i 
zakonsku rastavu –Članak 10. –Primjena prava suda pred kojim se vodi postupak –Tumačenje izraza 
‚ne predviđa razvod braka’–Kriterij za ocjenjivanje –Usko ili široko tumačenje” 
1. Tribunalul Bucureşti (Okružni sud u Bukureštu, Rumunjska) svojim zahtjevom za prethodnu odluku 
traži tumačenje članka 10. Uredbe (EU) br. 1259 /2010 2, odredbe koju Sud 3 još uvijek nije tumačio. 
Glavni predmet odnosi se na spor između osobe JE i osobe KF u vezi s određivanjem prava 
primjenljivog na njihov brakorazvodni postupak. Pravni komentatori tu uredbu, prvi instrument 
međunarodnog privatnog prava u povijesti Unije donesenu u okviru „pojačane suradnje”, opisuju kao 
priču o uspjehu i kamen temeljac budućeg obiteljskog prava Unije 4. Rumunjska je jedna od 17 država 
članica sudionica te pojačane suradnje. 
1 Jezik postupka: engleski 
2 Uredba Vijeća od 20. prosinca 2010 . o provedbi pojačane suradnje u području prava primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu (SL 2010 ., 
L 343, str. 10., poznata kao: „Uredba Rim III”) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19. svezak 13., str. 172.) 
3Točno je da se od Suda tražilo da odluči o toj odredbi u predmetima u kojima je doneseno rješenje od 12. svibnja 2016 ., Sahyouni (C-281/15, 
EU:C:2016 :343) i presuda od 20. prosinca 2017 ., Sahyouni (C-372/16, EU:C:2017 :988). Međutim, Sud se u tom rješenju proglasio nenadležnim 
za odgovoranje na upućena pitanja i u toj presudi nije bio dužan tumačiti tu odredbu. Također vidjeti bilješku 12. ovog mišljenja. 
4Za većinu država sudionica Uredba je značila najmanje dvije temeljne promjene: uvođenje stranačke autonomije, s jedne strane, i zamjenu 
uobičajenog boravišta s državljanstvom, s druge strane, kao primarnih relevantnih poveznica u nedostatku ugovorne odredbe o izboru 
primjenljivog prava. Vidjeti Basedow, J., European Divorce Law: Comm ents on the Rome III Regulation, u Verbeke, A.-L., Scherpe, J. M., 
Declerck, C., Helms, T., i Senaeve, P., Confronting the Frontiers of Family and Succession Law – Liber Amicorum Walter Pintens, Intersentia, 
2012 ., str. 150. 
HR 
ECLI:EU:C:2020 :231 1 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
I. Pravni okvir 
A. Pravo Europske unije 
1. Uredba (EZ) br. 2201 /2003 
2. Kako je predviđeno u članku 3. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 2201 /2003 5: 
„U predmetima koji se odnose na razvod, zakonsku rastavu ili poništaj braka, nadležni su sudovi država  
članica:  
[…]  
(b) prema državljanstvu oba bračna druga ili, u slučaju Velike Britanije ili Irske, prema ‚domicile’ oba 
bračna druga.” 
2. Uredba (EU) br. 1259 /2010 
3. U članku 5. Uredbe br. 1259 /2010 6, naslovljenom „Odabir stranaka u pogledu primjenljivog prava”, 
propisuje se: 
„1. Bračni drugovi mogu se usuglasiti da odrede pravo primjenljivo na razvod braka i zakonsku rastavu 
pod uvjetom da je to jedno od sljedećih prava: 
(a) pravo države u kojoj bračni drugovi imaju uobičajeno boravište u trenutku sklapanja sporazuma; ili 
(b) pravo države u kojoj su bračni drugovi imali zadnje uobičajeno boravište, ako jedan od njih i dalje 
ima isto boravište u trenutku sklapanja sporazuma; ili 
(c) pravo države čiji je bilo koji bračni drug bio državljanin u trenutku sklapanja sporazuma; ili 
(d) pravo suda pred kojim se vodi postupak. 
2. Ne dovodeći u pitanje stavak 3., sporazum kojim se određuje primjenljivo pravo može se sklopiti i 
promijeniti u bilo kojem trenutku, ali najkasnije u trenutku pokretanja postupka pred sudom. 
3. Ako je tako predviđeno pravom [suda] pred kojim se vodi postupak, bračni drugovi također mogu 
odrediti pravo koje se primjenjuje na sudu tijekom postupka. U tom slučaju, takvo se određivanje 
bilježi na sudu u skladu s pravom suda pred kojim se vodi postupak.” 
5 Uredba Vijeća od 27. studenoga 2003 . o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s 
roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347 /2000 (SL 2003 ., L 338, str. 1., poznata kao: „Uredba Bruxelles 
II.a”) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.) 
6 Uredba Vijeća od 20. prosinca 2010 . o provedbi pojačane suradnje u području prava primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu (SL 2010 ., 
L 343, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 172.) 
ECLI:EU:C:2020 :231 2 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
4. U članku 8. te uredbe, naslovljenom „Primjenljivo pravo u nedostatku odabira stranaka”, određeno 
je: 
„U nedostatku odabira u skladu s člankom 5., razvod braka i zakonska rastava podliježu pravu države: 
(a) u kojoj bračni drugovi imaju uobičajeno boravište u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, 
ako to nije moguće 
(b) u kojoj su bračni drugovi imali zadnje uobičajeno boravište, pod uvjetom da boravište nije završilo 
više od 1 godine prije pokretanja postupka pred sudom, ako jedan bračni drugi i dalje ima 
boravište u toj državi u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, ako to nije moguće 
(c) čija su oba bračna druga državljani u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, ako to nije 
moguće 
(d) u kojoj je pokrenut postupak.” 
5. U članku 10. te uredbe, naslovljenom „Primjena prava suda pred kojim je pokrenut postupak”, 
propisuje se: 
„Kada se pravom primjenljivim u skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka ili ako se 
njime jednom od bračnih drugova ne odobrava jednaki pristup razvodu ili zakonskoj rastavi na temelju 
spola, primjenjuje se pravo suda pred kojim je pokrenut postupak.” 
6. U članku 12. te uredbe, naslovljenom „Javni poredak”, određeno je: 
„Primjena odredbe prava određenog na temelju ove Uredbe može se odbiti samo ako je takva primjena 
očigledno nespojiva s javnim poretkom države suda pred kojim je pokrenut postupak.” 
B. Rumunjsko pravo 
7. U skladu s člankom 2600 . stavcima 2. i 3. rumunjskog Građanskog zakonika: 
„(2) Kada se na taj način određenim stranim pravom ne dopušta razvod, ili se dopušta samo u krajnje 
ograničenim okolnostima, rumunjsko pravo se primjenjuje kada je jedan od bračnih drugova, na datum 
podnošenja tužbe za razvod braka, rumunjski državljanin ili u Rumunjskoj ima uobičajeno boravište. 
(3) Odredbe iz stavka 2. primjenjuju se i kad je razvod uređen pravom koji su odabrali bračni drugovi.” 
II. Činjenice iz kojih proizlazi spor u glavnom postupku i upućeno prethodno pitanje 
8. Osobe JE i KF su sklopile u Iași, Rumunjska, 2. rujna 2001 . brak u kojem je u Veroni, Italija, 
23. lipnja 2005 . rođeno dijete. 
9. Osoba JE je 13. listopada 2016 . podnijela tužbu Judecătoria Iași (Prvostupanjski sud, Iași, 
Rumunjska) kojom je zatražila razvod od osobe KF. 
10. Taj se sud presudom u građanskom postupku od 31. svibnja 2017 . proglasio nenadležnim za 
odlučivanje u postupku u korist Judecătoria Sectorului 5 București (Prvostupanjski sud, peti okrug u 
Bukureštu, Rumunjska), koji je predmet registrirao 9. kolovoza 2017 . 
ECLI:EU:C:2020 :231 3 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
11. Gore navedeni sud presudom u građanskom postupku od 20. veljače 2018 . u pogledu predmetnog 
brakorazvodnog postupka utvrdio je opću nadležnost rumunjskih sudova u skladu s člankom 3. 
stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 2201 /2003 . Nadalje, na temelju članka 8. točke (a) Uredbe 
br. 1259 /2010 , utvrdio je da je talijansko pravo pravo koje je primjenljivo na spor s obzirom na to da 
su – na datum na koji je pred sudom pokrenut brakorazvodni postupak – stranke imale uobičajeno 
boravište u Italiji (stranke su duže vremena boravile u Italiji). 
12. U tom pogledu je Judecătoria Sectorului 5 București istaknuo da se u skladu s talijanskim pravom 
tužba za razvod braka poput one koju je podnijela osoba JE može podnijeti samo kada je sud utvrdio ili 
odredio zakonsku rastavu bračnih drugova i kada su između zakonske rastave i datuma podnošenja 
sudu zahtjeva za razvod braka prošle barem tri godine. 
13. Budući da donošenje sudske odluke u svrhu zakonske rastave stranaka nije dokazano i da 
rumunjskim pravom nisu predviđene odredbe za postupak zakonske rastave, gore navedeni sud je 
presudio da taj postupak treba provesti pred talijanskim sudovima i da je, stoga, svaki u tu svrhu 
rumunjskim sudovima podnesen zahtjev nedopušten. 
14. Osoba JE protiv te presude podnijela je žalbu sudu koji je uputio zahtjev tvrdeći da je 
prvostupanjski sud trebao primijeniti članak 2600 . stavak 2. rumunjskog Građanskog zakonika koji 
„predstavlja prenošenje članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 u rumunjsko pravo”. 
15. JE se također pozvao na članak 12. Uredbe br. 1259 /2010 , tvrdeći da je primjena talijanskog prava 
očito nespojiva s javnim poretkom države suda koji vodi postupak, tako da je nužno isključiti primjenu 
stranog prava koje je inače primjenljivo na brakorazvodni postupak i umjesto njega primijeniti 
rumunjsko pravo. 
16. U tim je okolnostima Tribunalul Bucureşti (Okružni sud u Bukureštu, Rumunjska) odlučio 
prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje: 
„Treba li u okviru članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 , u skladu s kojim ‚[k]ada se pravom primjenljivim u 
skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka ili ako se njime jednom od bračnih 
drugova ne odobrava jednaki pristup razvodu ili zakonskoj rastavi na temelju spola, primjenjuje […] 
pravo suda pred kojim je pokrenut postupak’, izraz ‚pravom primjenljivim u skladu s člankom 5. ili 
člankom 8. ne predviđa razvod braka’ tumačiti: (a) u uskom, doslovnom smislu, tako da se odnosi 
samo na situaciju kada se stranim primjenljivim pravom ne predviđa razvoda braka ni u jednom 
obliku, ili (b) u širem smislu, na način da obuhvaća i situaciju kada se stranim primjenljivim pravom 
dopušta razvod, ali u krajnje ograničenim okolnostima, što podrazumijeva obvezni postupak zakonske 
rastave koji prethodi razvodu braka, za koji pravo suda pred kojim se vodi postupak ne sadržava 
jednakovrijedne postupovne odredbe?” 
17. Sudu su pisana očitovanja podnijeli rumunjska, njemačka i portugalska vlada te Europska komisija. 
Stranke nisu zatražile održavanje rasprave i ona nije održana. 
III. Analiza 
A. Odgovor na prethodno pitanje 
18. Važno je naglasiti da sve stranke koje su intervenirale u ovom postupku navode da se članak 10. 
Uredbe br. 1259 /2010 mora usko tumačiti, na način da se izraz „[k]ada se pravom primjenljivim u 
skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka”, koji je u njemu sadržan, odnosi samo 
na situacije u kojima se primjenljivim stranim pravom ne predviđa razvod braka ni u jednom obliku; 
odnosno, da ono ne poznaje institut razvoda. 
ECLI:EU:C:2020 :231 4 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
19. U ovom mišljenju, došao sam do zaključka da je to tumačenje očito točno. 
20. Člankom 10. Uredbe br. 1259 /2010 isključuje se primjena prava određenog u skladu s člankom 5. 
ili člankom 8. te uredbe u slučajevima u kojima se, osobito, tim pravom ne predviđa razvod braka 
(prva mogućnost iz članka 10.; u daljnjem tekstu: „predmetna odredba”). Ta se mogućnost vjerojatno 
neće često koristiti u praksi s obzirom na to da se njome pokušava pružiti rješenje za rijedak slučaj 
kada nacionalno pravo ne uređuje razvod braka (u okviru Europske unije, Malta je bila zadnja država 
članica koja je razvod braka uvela nakon referenduma koji je održan 2011 . 7). U praksi danas sve 
države imaju zakone o razvodu braka, osim Filipina i Vatikanskog Grada , u kojima je dopušten samo 
poništaj braka. Člankom 10. štiti se pravo na razvod te bih istaknuo da slične odredbe (kojima se 
pravo na razvod jednako tako dodjeljuje kao neka vrsta minimalnog standarda ) postoje i u 
nacionalnim pravilima o sukobu zakona kojima je ta odredba inspirirana 8. 
21. Pitanje koje je uputio sud koji je uputio zahtjev proizlazi iz činjenice da je pravo koje je 
primjenljivo na glavni postupak, u skladu s člankom 8. točkom (a) Uredbe br. 1259 /2010 , talijansko 
pravo. U skladu s talijanskim pravom razvod braka može se zahtijevati samo kada je sud prethodno 
utvrdio ili odredio zakonsku rastavu, međutim, pravom suda pred kojim se vodi postupak (odnosno, 
rumunjskim pravom) takav postupak nije predviđen. 
22. S obzirom na tvrdnje navedene u točki 14. ovog mišljenja, naglasio bih da je Uredba br. 1259 /2010 
izravno primjenljiva i da ne zahtijeva prenošenje ili jednakovrijednu odredbu u nacionalnom pravu. 
Stoga, kako bi odredili pravo koje je primjenljivo na zahtjev za razvod braka, poput onog o kojem je 
riječ u glavnom postupku, rumunjski sudovi mogu primijeniti samo Uredbu br. 1259 /2010 te sud koji 
je uputio zahtjev ne bi smio u tom pogledu upućivati na rumunjski Građanski zakonik 9, s obzirom na 
to da on u ovim okolnostima nije relevantan. 
23. Sud koji je uputio zahtjev navodi da, u skladu s nacionalnom sudskom praksom, u okolnostima 
poput onih o kojima je riječ kada se rumunjskim sudovima podnese zahtjev za zakonsku rastavu ili 
zahtjev za razvod braka, kojemu nije prethodila zakonska rastava utvrđena ili određena u skladu s 
talijanskim pravom, rumunjski sudovi odbijaju takve zahtjeve kao: (a) nedopuštene (jer se rumunjskim 
pravom ne predviđa postupak zakonske rastave); (b) preuranjene (na temelju toga što se razvod braka 
zahtijeva izravno pred rumunjskim sudom, a da zakonsku rastavu prethodno nisu odobrili talijanski 
sudovi); ili (c) neosnovane, kao u ovom slučaju (na temelju tih dviju zajedno kombiniranih osnova 10). 
24. Drugim riječima sud koji je uputio zahtjev objašnjava da su postupovne prepreke (proizašle iz 
nepostojanja postupka zakonske rastave u rumunjskom pravu) dovele u tim slučajevima do 
postupovnih rješenja koja nisu dopuštala materijalnu analizu tih zahtjeva. 
25. Kao što ću objasniti u nastavku, sudu koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku mora se 
odgovoriti tako da se prva mogućnost iz članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 mora usko tumačiti. 
7 Članak 66 B Građanskog zakonika koji je uveden Aktom o izmjeni Građanskog zakonika, Službeni list malteške vlade br. 18784 od 29. srpnja 
2011 . 
8 Vidjeti, na primjer, za Španjolsku: članak 107. stavak 2. drugu rečenicu, točku (c), Código Civil; za Njemačku: članak 17. stavak 1. drugu 
rečenicu Uvodnog zakona Bürgerliches Gesetzbucha (BGB), za Italiju: članak 31. stavak 2. legge 31.5.1995 , no. 218 – Riforma del sistema 
italiano di diritto internazionale privato; za Belgiju: članak 55. stavak 3. Zakonika o međunarodnom privatnom pravu iz 2004 . Vidjeti Lein, E., u 
Calliessu, G.-P., Rome Regulations: Comm entary, drugo izdanje, Kluwer, 2015 ., 916, Pereira, P., Rome III: la compétence juridictionnelle et la loi 
applicable en matière matrimoniale, RMCUE, 2007 ., str. 394. i Basedow, J., op. cit., str. 148. 
9 Kao što to sud koji je uputio zahtjev navodi u točki 15. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku (u odjeljku naslovljenom 
„Odredbe nacionalnog prava primjenljive na ovaj predmet”). 
10 Obrazloženje prvostupanjskog suda odnosilo se na činjenicu da stranke prethodno na temelju sudskog rješenja nisu bile zakonski rastavljene i 
da je takva rastava nedopuštena s obzirom na to da se rumunjskim pravom ne predviđa postupak zakonske rastave. Vidjeti odluku kojom se 
upućuje zahtjev za prethodnu odluku, t. 14. i 26. 
ECLI:EU:C:2020 :231 5 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
1. Tekst i ustrojstvo predmetne odredbe 
26. Tekst prve mogućnosti iz članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 je jasan. Pravo suda pred kojim se vodi 
postupak primjenjuje se samo „[k]ada se pravom primjenljivim u skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne 
predviđa razvod braka” (odnosno, kada bračni par nema mogućnost razvoda braka). Ništa ne upućuje 
na to da se ta mogućnost također primjenjuje kada se primjenljivim stranim pravom dopušta razvod 
braka, ali ga se podvrgava ograničavajućim uvjetima (na primjer, prethodnoj zakonskoj rastavi). 
27. Stoga, izraz „ne predviđa razvod braka” ne može značiti da se primjenljivim pravom „predviđa 
razvod pod određenim (materijalnim i postupovnim) uvjetima”. 
28. Naime, kao što je to Komisija istaknula, uvjeti se, iako sve države članice imaju vlastita pravila koja 
se odnose na razvod braka, razlikuju od jedne do druge države članice i sama činjenica da je 
primjenljivo pravo više ograničavajuće (od prava suda pred kojim se vodi postupak) očito ne znači da 
ono „ne predviđa razvod braka” s obzirom na to da se, ako su uvjeti ispunjeni, razvod može utvrditi. 
29. Proizlazi da se tekst prve mogućnosti iz članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 odnosi samo na slučajeve 
kada primjenljivo strano pravo ne poznaje pravni režim razvoda braka 11. 
30. To je potvrđeno u uvodnoj izjavi 24. te uredbe 12, u kojoj se predviđa da se pravo suda pred kojim je 
pokrenut postupak treba primijeniti samo kada primjenljivo pravo „ne predviđa razvod braka”. Štoviše, 
ništa ne upućuje na to da se, s obzirom na tu uvodnu izjavu, članak 10. također odnosi na situacije 
kada je razvod braka dopušten, ali podliježe ograničavajućim uvjetima. 
31. Prva mogućnost iz članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 posljedica je opće primjene Unijinih pravila o 
sukobu zakona u vezi s razvodom braka i zakonskom rastavom u skladu s člankom 4. iste uredbe: 
„[p]ravo određeno na temelju ove Uredbe primjenjuje se bez obzira je li to pravo i države članice 
sudionice”. Tom odredbom se „mogućnost razvoda” promovira kao opći i pozitivan aspekt Unijinih 
pravila o sukobu zakona u vezi s razvodom braka i zakonskom rastavom i, in concreto,međunarodnog 
obiteljskog prava. Favor divortii je u Uredbi br. 1259 /2010 ojačan načelima stranačke autonomije i 
najuže veze sa strankama. Tim Unijinim pravilima zahtijeva se, takoreći, „učinkovito i neophodno 
temeljno pravo na razvod” 13. 
32. Moje tumačenje članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 potkrepljeno je pravnim komentarima u skladu s 
kojima je tom odredbom obuhvaćena situacija kada pravo primjenljivo na temelju članaka 5. ili 8. te 
uredbe uopće ne poznaje pravni režim razvoda braka i kada razvod jednostavno nije moguć. Stoga, 
odredbom nije obuhvaćen slučaj kada se brak ne može okončati jer nisu ostvarene određene 
pretpostavke: na primjer, kad se primjenljivim pravom propisuju ograničavajući razlozi za razvod 
braka poput zahtjeva dugog/duljeg razdoblja rastavljenosti. Primjena članka 10. će također biti 
isključena kada se pravom države propisuju neprihvatljivo visoki zahtjevi za razvod 14. 
11 To se tumačenje rašireno brani u pravnim komentarima. Zapravo, nisam naišao ni na koju literaturu koja bi išla u prilog suprotnom tumačenju. 
Vidjeti na primjer, Helms, T., in Rauscher, T., Europäisches Zivilprozess-und Kollisionsrecht: EuZPR/EuIPR – Komm entar, Band V, četvrto 
izdanje, ottoschmidt, 2016 ., str. 885. Dodatnu literaturu citiram kasnije kroz ovo mišljenje. 
12 Što se tiče raznih jezičnih verzija te uvodne izjave, vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Saugmandsgaarda Øea u predmetu Sahyouni 
(C-372/16, EU:C:2017 :686, t. 76. i 77.) i Lein, E., op. cit., str. 920. 
13 ‚Ein wirksames und unverzichtbares Grundrecht auf Scheidung’ (vidjeti Gruber, U. P., Scheidung auf Europäisch – die Rom III-Verordnung, 
IPRax 2012 , str. 391. i de Maizière, N., Das Europäische Scheidungskollisionsrecht nach der Rom III-Verordnung, Jenaer Wissenschaftliche 
Verlagsgesellschaft, 2017 ., str. 244.). 
14 Tolani, M., in Althamme r, C., Brussels IIa [and] Rome III, Beck, 2019 ., str. 360. 
ECLI:EU:C:2020 :231 6 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
33. Kada primjenljivo pravo određeno u skladu s člancima 5 i 8. Uredbe br. 1259 /2010 , „ne predviđa 
razvod”, prvom mogućnosti iz članka 10. te uredbe ta se praznina popunjava određivanjem lex fori.Na 
primjer, i za razliku od ovog predmeta, kada bi se filipinsko pravo (kojim se propisuje samo zakonska 
rastava ali ne i razvod) primijenilo na brakorazvodni postupak pred sudom koji je uputio zahtjev, onda 
bi potonji mogao primijeniti rumunjsko pravo kako bi utvrdio razvod 15. 
34. Slažem se sa stajalištem njemačke vlade da se zajedničkim tumačenjem ranije navedenih odredbi s 
drugim odredbama Uredbe br. 1259 /2010 ojačava tumačenje prve mogućnosti iz članka 10. te uredbe 
kao neučinkovite kada se primjenljivim stranim pravom dopušta razvod braka koji podliježe obveznoj i 
prethodnoj zakonskoj rastavi. 
35. Iz članka 1. stavka 1. Uredbe br. 1259 /2010 proizlazi da se ta uredba primjenjuje na razvod i 
zakonsku rastavu. Kada se pojedine odredbe te uredbe (također) primjenjuju na zakonsku rastavu tada 
je to izričito navedeno u tekstu tih članaka 16. 
36. Stoga se Uredbom br. 1259 /2010 ne umanjuje uloga zakonske rastave. Kad bi se prva mogućnost iz 
članka 10. te uredbe također primjenjivala na situacije kada je razvod braka dopušten ali je uvjetovan 
prethodnom zakonskom rastavom, tada moramo pretpostaviti da bi to zakono davac Unije izričito 
propisao. 
37. U ovom se slučaju talijanskim pravom, kao primjenljivim pravom, razvod ne zabranjuje; njime ga 
se tek podvrgava određenim zahtjevima, što je u okviru nadležnosti Republike Italije u pogledu 
materijalnog obiteljskog prava. Stoga, u ovom slučaju, primjenljivo pravo valja odrediti u skladu s 
člancima 5. ili 8. Uredbe br. 1259 /2010 , a ne u skladu s njezinim člankom 10. 
2. Sustavno ili kontekstualno tumačenje predmetne odredbe 
38. Smatram (kao i portugalska vlada) da je relevantno također uputiti na članak 13. i uvodnu izjavu 
26. Uredbe br. 1259 /2010 . Te odredbe oslabljuju tumačenje izraza „ne predviđa razvod braka” na 
način da on znači da primjenljivo strano pravo razvod braka podvrgava određenim uvjetima, no idu u 
prilog stajalištu da predmetna odredba znači to da se primjenljivim pravom razvod ne predviđaniu 
kojem slučaju. 
39. U članku 13. Uredbe br. 1259 /2010 propisuje se da ništa u toj uredbi ne obvezuje sudove države 
članice sudionice čijim pravom se ne predviđa razvod braka da utvrde razvod braka. Smatram (kao i 
Komisija) da ta odredba ima samo deklaratornu a ne normativnu vrijednost. Njezin značaj u ovom 
predmetu temelji se na izrazu „ne predviđa razvod braka”, kojim se preuzima tekst članka 10. 
40. Članak 13. pojašnjen je u uvodnoj izjavi 26. Uredbe br. 1259 /2010 . U njoj se predviđa da „[k]ada se 
ova Uredba odnosi na činjenicu da pravo države članice sudionice pred čijim sudom je pokrenut 
postupak ne predviđa razvod braka, to se treba tumačiti tako da pravo te države članice ne poznaje 
institut razvoda braka”. 
41. U uvodnoj izjavi 26. pruža se jasno pojašnjenje, koje nadilazi poseban kontekst članka 13., 
tumačenja izraza „ne predviđa razvod braka”. Pojašnjenje iz te uvodne izjave također se primjenjuje na 
članak 10. u kojem se koristi isti izraz. 
15 Vidjeti Lein, E., op. cit., str. 919. Za daljnje primjere vidjeti Henrich, D., Zur Parteiautonomie im Europäisierten Internationalen Familienrecht,u 
Verbeke, A.-L., Scherpe, J. M., Declerck, C., Helms, T., i Senaeve, P., op. cit., str. 707. 
16 Vidjeti, na primjer, drugu mogućnost iz članka 10. Uredbe br. 1259 /2010 koja se odnosi na situacije kada primjenljivo pravo: „jednom od 
bračnih drugova ne odobrava jednaki pristup razvodu ili zakonskoj rastavi na temelju spola” (moje isticanje). 
ECLI:EU:C:2020 :231 7 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
42. Naime, pravni komentatori tvrde da, iako se uvodna izjava 26. odnosi na članak 13. Uredbe 
br. 1259 /2010 , tumačenje članka 10. postaje jasnije ako se odredba tumači u vezi s tom uvodnom 
izjavom. Iz uvodne izjave 26. proizlazi da ako je razvod braka koncept koji primjenljivo pravo poznaje, 
ali koji bračnim drugovima u posebnim okolnostima njihove veze nije dostupan, tada se članak 10. ne 
primjenjuje i predmet se može ocijeniti samo u skladu s člankom 12. te uredbe 17. 
43. Stoga se članak 10. ne odnosi na situacije kada brak ne može biti razveden zbog neispunjenja 
određenih zahtjeva, na primjer, jer ograničavajući preduvjeti nisu ispunjeni (poput dugog (duljeg) 
razdoblja rastavljenosti nametnutog primjenljivim pravom o razvodu braka). Nadalje, članak 10. nije 
primjenljiv kada se pravom države predviđaju nerazumno visoki zahtjevi za razvod 18. Budući da 
institut razvoda braka postoji u talijanskom pravu, članak 10. se ne može primijeniti u ovom slučaju. 
3. Povijesno tumačenje predmetne odredbe 
44. U skladu s povijesnim tumačenjem odredbu treba tumačiti s obzirom na njezin razvoj, uzimajućiu 
obzir različite etape koje su dovele do njezina donošenja. 
45. Prvotni prijedlog uredbe o izmijeni Uredbe br. 2201 /2003 19 nije sadržavao ni jednu odredbu 
usporedivu sa sadašnjim člankom 10. Uredbe br. 1259 /2010 . Tijekom pregovora koji su uslijedili, 
nekoliko država članica branilo je stajalište u skladu s kojim je razvod braka pravo koje se mora 
zajamčiti u njihovu unutarnjem pravnom poretku 20. Budući da nije bilo moguće postići dogovor o tom 
prijedlogu, Komisija je 2010 . usvojila prijedlog Provedbene uredbe Vijeća kojom se provodila pojačana 
suradnja u području prava primjenljivog na razvod braka i zakonsku rastavu 21. 
46. Tekst koji je postao članak 10. prethodno je bio sadržan u Komisijinu prijedlogu iz 2010 . dok su u 
zakono davnom postupku nacrt članka 5. i njegov sadržaj ostali neizmijenjeni. U preambuli je razlog 
dan za njegovo uvrštavanje bio izbjegavanje diskriminacije. Uvodna izjava 20. prijedloga također je 
sadržavala tekst jednak onom sadašnje uvodne izjave 24., ali nije sadržavala nikakvo upućivanje na 
odredbu javnog poretka 22. 
47. Povijesnim tumačenjem također se potvrđuje usko tumačenje predmetne odredbe koje branim u 
ovom mišljenju. Naime, prva mogućnost iz članka 10. je prije svega uvedena s obzirom na malteško 
pravo (s obzirom na to da Malta u vrijeme sastavljanja Uredbe nije predviđala odobrenje nikakvog 
razvoda 23). 
48. Kao što je to istaknula portugalska vlada, predmetna odredba je izraz načela favor divortii, u smislu 
da se njome zabranjuje primjena materijalnog prava kojim razvod braka nije dopušten čak i ako su to 
pravo na temelju zajedničkog sporazuma izabrali bračni drugovi. 
49. Štoviše, ni travaux préparatoires ni uvodna izjava 24. te uredbe ne sadržavaju ikakvu naznaku u 
skladu s kojom bi članak 10. također trebao biti primjenljiv kada se stranim pravom predviđa razvod 
ali ga se veže uz ograničavajuće uvjete. 
17 Lein, E., op. cit., str. 920. Također vidjeti Helms, T., op. cit., str. 885. (s upućivanjima na drugu pravnu literaturu kojom se brani ovo stajalište u 
bilješci 19. tog djela). Također vidjeti Gruber, U. P., op. cit., str. 390. 
18 Tolani, M., in Althamme r, C., Brüssel IIa [und] Rom III: Komm entar, Beck, 2014 ., str. 362. 
19 COM(2006 ) 399 final 
20 Vidjeti dokument Vijeća 8364 /07 (Presse 77), str. 11. njemačke jezične verzije 
21 COM(2010 ) 105/2 final 
22 Vidjeti Lein, E., op. cit., str. 919. 
23 Za jednako tumačenje vidjeti Helms, T., op. cit., str. 885. 
ECLI:EU:C:2020 :231 8 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
50. Naprotiv, kako je navedeno u točki 40. ovog mišljenja i kako je to istaknula Komisija, zakono davac 
Unije je u uvodnoj izjavi 26. uredbe pojasnio da izraz „ne predviđa razvod braka”, korišten u 
člancima 13. i 10., treba tumačiti u kontekstu članka 10. što znači da se pravo suda pred kojim se vodi 
postupak primjenjuje kada se primjenljivim pravom ne predviđa institut razvoda braka. 
4. Smisao i svrha predmetne odredbe 
51. Dijelim mišljenje njemačke i rumunjske vlade da usko tumačenje prve mogućnosti iz članka 10. 
Uredbe br. 1259 /2010 proizlazi, osobito, iz derogativnog kara ktera te odredbe (odnosno, činjenice da 
se njome odstupa od pravila predviđenih u člancima 5. i 8. te uredbe) i iz njezinih uvodnih izjava 24. i 
26. 
52. Dakle, člankom 10. nadležnom se sudu ne ostavlja nikakva margina prosudbe te mu se na temelju 
navedenog članka nudi jednostavna i objektivna alternativa: primjenljivim pravom je predviđen institut 
razvoda braka ili nije. 
53. Takvo tumačenje potvrđeno je ciljevima Uredbe br. 1259 /2010 , koji su jasno izraženi u njezinim 
uvodnim izjavama 9. i 29. 
54. Njima se nastoji uskladiti pravila o sukobu zakona u vezi s razvodom braka i zakonskom rastavom 
kako bi se ojačala pravna sigurnost (člancima 5. i 8. Uredbe br. 1259 /2010 jasno se određuje koje je 
pravo primjenljivo na razvod braka ili zakonsku rastavu), predvidljivost i fleksibilnost uz istodobno 
izbjegavanje rizika od forum shoppinga (odnosno, traženja najpovoljnijeg suda međudržavama 
članicama) te se njima, stoga, nastoji olakšati slobodno kretanje osoba unutar Unije. Predvidljivost 
primjenljivog zakono davstva država članica sudionica također može biti sredstvo za smanjenje 
poticanja forum shoppinga, koji je bio olakšan širokim izborom nadležnosti predviđenim člankom 3. 
Uredbe br. 2201 /2003 . 
55. Važno je naglasiti, kao što je to učinila Komisija, da su usvajanjem zajedničkih pravila o sukobu 
zakona, države članice sudionice prihvatile načelo prema kojem njihovi sudovi mogu biti obvezni 
primijeniti strano pravo unatoč razlikama koje ono može predstavljati u odnosu na njihovo vlastito 
nacionalno pravo i da su jedine iznimke od tog načela one predviđene u člancima 10., 12. i 13. Uredbe 
br. 1259 /2010 . Stoga, mogućnost primjene prava suda pred kojim se vodi postupak, kako je predviđena 
u članku 10. te uredbe, iznimka je od tog načela koje kao takvo treba usko tumačiti 24. 
56. Nasuprot tomu, široko tumačenje predmetne odredbe, kako je navedeno u prethodnom pitanju, 
narušilo bi autonomiju supružnika u vezi s razvodom braka i zakonskom rastavom (predviđenu u 
članku 5. Uredbe) i spriječilo primjenu (u skladu s člankom 8. Uredbe, ako stranke ne izvrše izbor) 
prava koje je s njima najuže povezano. 
57. Također, široko tumačenje bilo bi protivno cilju uredbe da građanima pruži pravnu sigurnost te bi 
moglo ohrabriti forum shopping, s obzirom na to da bi stranka koja traži razvod zahtjev mogla podnijeti 
sudovima države članice u kojoj se pravom predviđaju manje ograničavajući uvjeti za odobravanje 
razvoda braka. Naime, njime bi se također ugrozio cilj predvidljivosti koji se nastojao ostvariti 
uredbom s obzirom na to da bi ono zahtijevalo analizu u svakom pojedinačnom slučaju uvjeta u 
kojima razvod braka može biti dopušten u skladu s primjenljivim pravom i subjektivnu ocjenu u kojoj 
mjeri se ti uvjeti mogu okvalificirati kao ograničavajući. 
24 Vidjeti, na primjer, presudu od 6. lipnja 2019 ., Weil (C-361/18, EU:C:2019 :473, t. 43.). 
ECLI:EU:C:2020 :231 9 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
58. Nadalje, kao što je to primijetila njemačka vlada, razvod braka koji je dopušten samo pod 
određenim uvjetima je, u načelu, pravilo a ne iznimka te u ovom slučaju uvjeti predviđeni talijanskim 
pravom po mojem mišljenju nisu ograničavajući u tolikoj mjeri da bi ishođenje razvoda braka učinili 
nemogućim u praksi. 
B. Posljedice odgovora na prethodno pitanje 
59. Uzimajući u obzir: (i.) činjenicu da sud koji je uputio zahtjev u prethodnom pitanju ukazuje na 
problem nepoznavanja koncepta zakonske rastave u rumunjskom pravu i, stoga, što ne sadržava 
postupovne odredbe primjenljive na takve postupke; (ii.) pristup rumunjskih sudova naveden u 
točki 23. ovog mišljenja; i (iii.) pružanje cjelovitog i korisnog odgovora sudu koji je uputio zahtjev, 
smatram nužnim da Sud također pruži smjernice o posljedicama predloženog odgovora na prethodno 
pitanje. 
60. Vjerujem da je, „kako bi se nacionalnom sudu pružio odgovarajući [i koristan] odgovor u svrhu 
primjene prava [Unije] u sporu koji se pred njim vodi” 25, potrebno razmotriti pitanje u kojoj mjeri sud 
koji je uputio zahtjev mora primijeniti talijansko pravo o razvodu braka, ako se potonjim zahtijeva 
obvezna zakonska rastava, postupak za koji u rumunjskom pravu ne postoji jednakovrijedna odredba ili 
mjera. 
61. Naime, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži „sve elemente tumačenja koji mogu biti korisni za 
donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih taj sud pozvao u 
svojim pitanjima” 26. 
62. Kao prvo, u skladu s Odjeljkom 1. Poglavlja II. Uredbe br. 2201 /2003 , kada je sudu države članice 
podnesen zahtjev za razvod braka, on se ne može proglasiti nenadležnim (za razliku od suda koji 
odlučuje u području roditeljske odgovornosti koji ima diskrecijsku ovlast uputiti predmet sudovima 
druge države članice u skladu s člankom 15. te uredbe) i obvezan je odlučiti o tom zahtjevu za razvod. 
63. Slažem se sa stajalištem njemačke vlade da države članice sudionice pojačane suradnje koja je 
uvedena Uredbom br. 1259 /2010 moraju osigurati to da njihovi sudovi mogu odobriti razvod braka i 
zakonsku rastavu. Stoga, umjesto toga da se smatra kako zakonsku rastavu najprije moraju utvrditi i 
odrediti talijanski sudovi, rumunjski sudovi bi po mojem mišljenju takav postupak trebali dopustiti i 
na njega po analogiji primijeniti nacionalne postupovne odredbe o razvodu braka ili čak prilagoditi 
strana (talijanska) postupovna pravila o zakonskoj rastavi (u kombinaciji s rumunjskim nacionalnim 
pravilima). U suprotnom, odredbe Uredbe br. 1259 /2010 bile bi djelomično neučinkovite. 
64. Kao prvo, zakonska rastava čini ključni element Uredbe br. 1259 /2010 i, kao drugo, nije ništa 
neobično da se sud, u skladu s pravom primjenljivim na temelju te uredbe, poziva da odlučio 
zakonskoj rastavi. Proizlazi da sud koji je uputio zahtjev ne može odbiti odlučivati o zahtjevu u 
glavnom postupku na temelju članka 12. gore navedene uredbe (što je rezervirano za iznimne 
slučajeve 27) zbog toga što njegovim nacionalnim pravom nije predviđena zakonska rastava ni 
postupovna pravila za zakonsku rastavu. 
25 Presuda od 28. lipnja 1978 ., Simme nthal (70/77, EU:C:1978 :139, t. 57.) 
26 Presuda od 29. rujna 2016 ., Essent Belgium (C-492/14, EU:C:2016 :732, t. 43.) 
27 Vidjeti uvodnu izjavu 25. Uredbe br. 1259 /2010 
ECLI:EU:C:2020 :231 10 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
65. Kao konkretno rješenje u ovom predmetu, Komisija je predložila da sud pred kojim je postupak 
pokrenut primjeni materijalne uvjete koji su predviđeni primjenljivim pravom i odustane od primjene 
bilo kojeg postupovnog uvjeta predviđenog tim pravom u okolnostima u kojima se postupovnim 
pravom suda pred kojim se vodi postupak ne dopušta ispunjenje tih postupovnih uvjeta. Stoga ako su 
u određenom slučaju materijalni uvjeti za rješenje o zakonskoj rastavi ispunjeni, nadležni sud može 
ukloniti problem da on sam ne može izdati takvo rješenje otklanjanjem tog stranog postupovnog 
uvjeta. 
66. Slažem se. Prema mojem mišljenju, takvo rješenje bilo bi uravnoteženo i odgovaralo bi prešutnoj 
namjeri zakono davca Unije. Kao prvo, njime se ne bi nepotrebno poticao forum shopping jer bi se 
njime zahtijevalo da materijalni uvjeti primjenljivog prava budu ispunjeni. Podnositelj zahtjeva ne bi 
mogao izbjeći te uvjete pokretanjem postupka pred drugim sudom u skladu s krajnje velikodušnim 
pravilima Uredbe br. 2201 /2003 i zahtjevom da se primijeni njegovo ili njezino pravo (stranke mogu 
vrlo lako izbjeći te uvjete ako se dogovore oko izbora prava suda). 
67. Kao drugo, to bi rješenje bilo u skladu s temeljnim načelom u području pravila o sukobu zakona u 
skladu s kojim su postupovna pitanja uređena pravom suda pred kojim se vodi postupak. To se načelo 
odražava u načelu prava Unije u skladu s kojim se, osim ako nije drukčije naznačeno, postupci upućuju 
sudovima i tijelima koji vode predmet, uz poštivanje načela ekvivalentnosti i djelotvornosti 28. 
68. Naime, u nizu novijih pravnih instrumenata, zakono davac Unije bio je suočen s pitanjem kako 
najbolje zajamčiti poštovanje biti primjenljivog prava u državi suda pred kojim se vodi postupak, čak i 
kada u potonjem pravu ne postoji jednakovrijedni (materijalni) pravni koncept. Tim instrumentima 
predviđaju se mehanizmi prilagodbe nacionalnog materijalnog i postupovnog prava kako bi se 
osigurao pravilan rezultat u skladu s primjenljivim pravom. Na primjer, moguće je uputiti na pravila o 
primjenljivom pravu iz Uredbe (EU) br. 650/2012 29 o prilagodbi stvarnih prava (članak 31.), 
imenovanju i ovlastima upravitelja ostavinom u određenim situacijama (članak 29.), kao i iz Uredbe 
(EU) br. 2016 /1103 30 i Uredbe (EU) br. 2016 /1104 31, o prilagodbi stvarnih prava (članak 29.). 
69. Iako se Uredbom br. 1259 /2010 posebno ne predviđa takva prilagodba, ona se izričito ni ne 
zabranjuje. 
IV. Zaključak 
70. Zbog tih razloga, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputio Tribunalul Bucureşti 
(Okružni sud u Bukureštu, Rumunjska) odgovori kako slijedi: 
„Članak 10. Uredbe Vijeća (EU) br. 1259 /2010 od 20. prosinca 2010 . o provedbi pojačane suradnje u 
području prava primjenljivog na razvod braka treba tumačiti na način da je izraz ‚[k]ada se pravom 
primjenljivim u skladu s člankom 5. ili člankom 8. ne predviđa razvod braka’ primjenljiv samo kada se 
stranim primjenljivim pravom ne predviđa ni jedan oblik razvoda braka; drugim riječima, kada ono ne 
poznaje institut razvoda braka. 
28 Vidjeti presudu od 7. lipnja 2007 ., van de Weerd i dr. (C-222/05 do C-225/05, EU:C:2007 :318, vidjeti osobito t. 28.) 
29 Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012 . o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i 
izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju (SL 2012 ., L 201, str. 107.) (SL, posebno izdanje 
na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 10., str. 296.) 
30 Uredba Vijeća od 24. lipnja 2016 . o provedbi pojačane suradnje u području nadležnosti, mjerodavnog prava te priznavanja i izvršenja odluka u 
stvarima bračnoimovinskih režima (SL 2016 ., L 183, str. 1.) 
31 Uredba Vijeća od 24. lipnja 2016 . o provedbi pojačane suradnje u području nadležnosti, mjerodavnog prava te priznavanja i izvršenja odluka u 
stvarima imovinskih posljedica registriranih partnerstava (SL 2016 ., L 183, str. 30.) 
ECLI:EU:C:2020 :231 11 
MIŠLJENJE E.TANCHEVA – PREDMET C-249/19  
JE (PRAVO PRIMJENLJIVO NA RAZVOD BRAKA)  
Međutim, kada se primjenljivim pravom propisuje uvjet koji proizlazi iz njegova postupovnog prava – 
koji uvjet sud pred kojim je postupak pokrenut ne može primijeniti zbog ograničenja nametnutih 
njegovim vlastitim postupovnim pravom – sud pred kojim je postupak pokrenut može otkloniti taj 
uvjet ako su u predmetu pred njim ispunjeni uvjeti predviđeni materijalnim pravom lex causae. 
U ovom predmetu, sud pred kojim je pokrenut postupak nije dužan u posebnom postupku priznati 
zakonsku rastavu stranaka tijekom razdoblja od tri godine koje je prethodilo razvodu braka. Međutim, 
on mora u svojoj odluci u brakorazvodnom postupku potvrditi da je taj uvjet zakonske rastave 
ispunjen. Kako bi pribavio dokaz poštovanja tog uvjeta sud pred kojim je postupak pokrenut dužan je, 
u mjeri u kojoj je to potrebno, prilagoditi postupovno pravo suda pred kojim se vodi postupak.” 
ECLI:EU:C:2020 :231 12