MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

NILSA WAHLA

od 5. listopada 2017. ( 1 )

Predmet C‑473/16

F

protiv

Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (prije Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal)

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu, Mađarska))

„Područje slobode, sigurnosti i pravde – Direktiva 2011/95/EU – Minimalni standardi za priznavanje statusa izbjeglice ili supsidijarne zaštite – Članak 4. – Procjena činjenica i okolnosti – Načini ocjene – Psihološki testovi – Strah od proganjanja zbog seksualne orijentacije – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 1. – Ljudsko dostojanstvo – Članak 7. – Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života”

1. Na koji bi način nacionalna tijela trebala provjeriti vjerodostojnost izjava tražitelja azila koji kao razlog za odobravanje azila navodi svoj strah od proganjanja u svojoj zemlji podrijetla iz razloga povezanih s njegovom spolnom orijentacijom? Konkretno, protivi li se pravo Unije tome da se ta tijela oslone na psihološko vještačenje?

2. To su u bitnome pitanja koja se pojavljuju u ovome zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu, Mađarska)).

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Direktiva 2011/95/EU ( 2 )

3. Na temelju članka 2. točke (d) Direktive 2011/95: „‚izbjeglica’ znači državljanin treće zemlje koji je, zbog osnovanog straha od proganjan[j]a zbog svoje rase, vjere, nacionalnosti, političkog mišljenja ili pripadnosti određenoj društvenoj skupini, izbjegao iz svoje nacionalne države te nije u mogućnosti ili, zbog takvog straha, ne želi staviti se pod zaštitu te države, […]”.

4. Članak 4. („Procjena činjenica i okolnosti”) Direktive 2011/95 glasi: „1. Države članice mogu utvrditi kao obvezu podnositelja zahtjeva da čim prije dostavi sve potrebne elemente kojima će potkrijepiti svoj zahtjev za međunarodnom zaštitom. Dužnost je države članice da u suradnji s podnositeljem zahtjeva procijeni odgovarajuće elemente zahtjeva. „2. Elementi iz stavka 1. uključuju izjave podnositelja zahtjeva i svu dokumentaciju kojom on raspolaže i koja se odnosi na njegovu dob, podrijetlo, uključujući i podrijetlo njegove rodbine, njegov identitet, državljanstvo/državljanstva, zemlju(-e) i mjesto(-a) prethodnog boravišta, prethodne zahtjeve za azilom, smjerove putovanja, putne isprave i razloge za podnošenje zahtjeva za međunarodnom zaštitom. 3. Zahtjevi za međunarodnom zaštitom procjenjuju se pojedinačno, pri čemu se uzima u obzir sljedeće: (a) sve odgovarajuće činjenice koje se odnose na zemlju podrijetla u vrijeme donošenja odluke o zahtjevu, uključujući zakone i propise zemlje podrijetla i način na koji se oni primjenjuju; (b) odgovarajuće izjave i dokumentaciju koje je dostavio podnositelj zahtjeva uključujući informacije o tome je li podnositelj zahtjeva bio ili bi mogao biti izložen proganjanju ili ozbiljnoj nepravdi; (c) položaj i osobne okolnosti podnositelja zahtjeva, uključujući čimbenike kao što su podrijetlo, spol i dob, kako bi se procijenilo bi li se, s obzirom na osobne okolnosti podnositelja zahtjeva, postupci kojima je podnositelj zahtjev bio izložen ili bi mogao biti izložen mogli smatrati proganjanjem ili ozbiljnom nepravdom; […] 5. Ako država članica primjenjuje načelo prema kojemu je dužnost podnositelja zahtjeva potkrijepiti dokazima zahtjev za međunarodnom zaštitom i ako neke izjave podnositelja zahtjeva nisu potkrijepljene dokumentacijom ili drugim dokazima, tim izjavama ne treba potvrda ako su ispunjeni sljedeći uvjeti: (a) podnositelj zahtjeva je učinio iskreni napor da svoj zahtjev potkrijepi dokazima: (b) podneseni su svi odgovarajući elementi kojima raspolaže podnositelj zahtjeva i dana su zadovoljavajuća objašnjenja u pogledu manjka drugih odgovarajućih elemenata; (c) utvrdilo se da su izjave podnositelja zahtjeva dosljedne i prihvatljive te da ne proturječe dostupnim posebnim i općim informacijama relevantnima za njegov slučaj; (d) podnositelj zahtjeva je zatražio međunarodnu zaštitu što je prije mogao, osim ako podnositelj zahtjeva može predočiti opravdane razloge zašto to nije učinio; i (e) utvrđena je opća vjerodostojnost podnositelja zahtjeva.”

2. Direktiva 2013/32/EU ( 3 )

5. Članak 10. stavak 3. („Uvjeti za razmatranje zahtjeva”) Direktive 2013/32 glasi: „Države članice osiguravaju da se odluke tijela odlučivanja o zahtjevima za međunarodnu zaštitu donose nakon odgovarajućeg razmatranja. U tu svrhu države članice osiguravaju da: (a) se zahtjevi razmatraju, a odluke donose pojedinačno, objektivno i nepristrano; […] (d) osoblje koje razmatra zahtjeve i donosi odluke ima mogućnost savjetovanja sa stručnjacima, kada je to potrebno, o određenim pitanjima, kao što su pitanja vezana za zdravlje, kulturu, religiju, djecu ili spolove.”

B. Nacionalno pravo

6. U članku 6. stavku 1. A menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény (Zakon br. LXXX iz 2007. o pravu na azil) navodi se: „Mađarska priznaje status izbjeglice strancima na koje se primjenjuju okolnosti predviđene u članku XIV. stavku 3. Ustava.”

7. Članak 7. stavak 1. tog zakona glasi: „Ne dirajući u članak 8. stavak 1. ovog Zakona, tijelo nadležno za azil priznaje status izbjeglice strancima koji dokažu ili učine dovoljno vjerojatnim da se okolnosti predviđene u članku 6. stavku 1. ovog Zakona primjenjuju na njih, u skladu s člankom 1. Ženevske konvencije.”

8. Članak 41. stavak 1. istog zakona predviđa: „U postupku za azil mogu se koristiti posebno sljedeća dokazna sredstva da se dokaže ili učini vjerojatnim da podnositelj zahtjeva za azil ispunjava uvjete za priznavanje statusa izbjeglice, supsidijarne zaštite ili korištenje privremenom zaštitom: (a) činjenice i okolnosti koje podnositelj zahtjeva za azil navede kako bi opravdao bijeg, povrh relevantnih popratnih dokaza; […] (c) svaka aktualna, relevantna informacija o zemlji podrijetla podnositelja zahtjeva za azil, uključujući zakonodavstvo i druga prisilna pravila primjenjiva na pojedince, kao i način na koji se primjenjuju.”

II. Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja

9. Podnositelj zahtjeva (u daljnjem tekstu: F.), nigerijski državljanin, podnio je u travnju 2015. zahtjev za status izbjeglice (sadašnjem) Bevándorlási és Menekültügyi Hiavatal (mađarski Ured za useljeništvo i azil, u daljnjem tekstu: Ured). Prilikom svojeg prvog razgovora izrazio je strah da bi u slučaju povratka u svoju zemlju podrijetla mogao biti podvrgnut proganjanju zbog svoje homoseksualnosti.

10. U postupku za azil koji je uslijedio Ured je vjerodostojnost podnositelja zahtjeva ispitao kroz nekoliko osobnih razgovora. Ured je naknadno imenovao i psihologa da ispita F.-ovu osobnost, iz čega bi se mogao izvesti zaključak u vezi s njegovom seksualnom orijentacijom. Nakon proučavanja i ispitivanja osobnosti putem testa „crtanja ljudskog lika na kiši”, Rorschachovog i Szondijevog testa (zajedno nazvani: predmetni testovi), psiholog je zaključio da rezultati testova ne podupiru tvrdnju podnositelja zahtjeva da je homoseksualna osoba.

11. Odlukom od 1. listopada 2015. Ured je odbio F.-ov zahtjev za azil.

12. Protiv te odluke F. je podnio tužbu Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu). Među ostalim je tvrdio da su provođenjem predmetnih testova prekršena njegova temeljna prava i da u svakom slučaju ti testovi nisu bili prikladni za dokazivanje seksualne orijentacije. Tijekom postupka koji je uslijedio taj je sud zatražio od Instituta za vještake i istražitelje (u daljnjem tekstu: Institut) da provede vještačenje o tim pitanjima.

13. U vještačenju koje je proveo Institut navedeno je da su, suprotno onome što je podnositelj zahtjeva tvrdio, predmetni testovi prikladni da se seksualnu orijentaciju pojedinca utvrdi s dovoljnom sigurnošću. U vještačenju je također bilo navedeno da se provođenjem tih testova ne može povrijediti ljudsko dostojanstvo podnositelja zahtjeva.

14. Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu) zauzeo je stajalište da ne može odstupiti od zaključaka vještaka jer sâm ne raspolaže potrebnim znanstvenim i tehničkim znanjima potrebnima za preispitivanje tih zaključaka. Taj je sud također zaključio da predmetni testovi nisu medicinske naravi zato što psihologija pripada društvenim znanostima i da nisu slični testovima za koje je Sud u presudi A. i dr. zaključio da su nespojivi s pravom Unije ( 4 ).

15. U tim okolnostima, a s obzirom na to da dvoji o ispravnom tumačenju prava Unije, sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 4. Direktive 2004/83/EZ, s obzirom na članak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima [u daljnjem tekstu: Povelja)], tumačiti na način da mu se, kada je riječ o podnositeljima zahtjeva za azil [koji su pripadnici lezbijske, homoseksualne, biseksualne, transseksualne ili dvospolne (u daljnjem tekstu: LGBTI) zajednice], ne protivi provedba sudskog psihološkog vještačenja utemeljenog na projekcijskim testovima osobnosti, pri čemu se podnositelju zahtjeva za azil ne postavljaju pitanja o njegovim seksualnim navikama niti se on podvrgava ikakvom fizičkom pregledu? 2. U slučaju da se vještačenje navedeno u prvom pitanju ne može koristiti kao dokaz, treba li članak 4. Direktive 2004/83, s obzirom na članak 1. [Povelje], tumačiti na način da ne postoji nikakva mogućnost da nacionalna upravna tijela ili sudovi stručnim metodama, bez obzira na njihove posebne značajke, provjere istinitost navoda podnositelja zahtjeva za azil koji se temelji na proganjanju zbog seksualne orijentacije?”

16. Dopisom od 19. lipnja 2017. sud koji je uputio zahtjev obavijestio je Sud da prethodna pitanja želi izmijeniti na način da upućivanja na članak 4. Direktive 2004/83 zamijeni člankom 4. Direktive 2011/95.

17. Pisana očitovanja podnijeli su F., mađarska, francuska i nizozemska vlada te Komisija. F., mađarska i francuska vlada te Komisija iznijeli su i usmena očitovanja na raspravi održanoj 13. srpnja 2017.

III. Analiza

18. Svojim dvama pitanjima, koja ću zajedno razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud na koji bi način nacionalna tijela trebala provjeriti vjerodostojnost izjava tražitelja azila koji se kao razlog za odobravanje azila poziva na svoj strah od proganjanja iz razloga povezanih s njegovom seksualnom orijentacijom. Konkretno, sud koji je uputio zahtjev pita protivi li se članku 4. Direktive 2011/95 protumačenom s obzirom na članak 1. Povelje okolnost da ta tijela koriste psihološko vještačenje.

A. Uvodna razmatranja

19. Prije podrobnijeg ispitivanja konkretnih pitanja koja se pojavljuju u ovom predmetu smatram korisnim podsjetiti na ključne odredbe prava Unije kao i na sudsku praksu Suda u vezi s tim odredbama. Naime, Sud je u nizu slučajeva već pružio važna pojašnjenja u pogledu obveza koje države članice imaju na temelju prava Unije prilikom ispitivanja zahtjeva za međunarodnu zaštitu.

20. Na temelju članka 10. stavka 3. Direktive 2013/32, države članice moraju osigurati da se zahtjevi za međunarodnu zaštitu razmatraju, a odluke donose, „pojedinačno, objektivno i nepristrano”. U skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2011/95, prilikom ocjene zahtjeva za međunarodnu zaštitu nadležna tijela moraju, među ostalim, uzeti u obzir: sve odgovarajuće činjenice koje se odnose na zemlju podrijetla u vrijeme donošenja odluke o zahtjevu, odgovarajuće izjave i dokumentaciju koju je dostavio podnositelj zahtjeva te položaj i osobne okolnosti podnositelja zahtjeva.

21. Ocjena se sastoji od dva zasebna stadija. Prvi stadij tiče se utvrđivanja činjeničnih okolnosti koje mogu predstavljati dokaze koji podupiru zahtjev, dok se drugi odnosi na pravnu ocjenu tih dokaza, a koja obuhvaća odlučivanje o tome jesu li s obzirom na konkretne činjenice određenog slučaja ispunjeni materijalnopravni uvjeti za odobravanje međunarodne zaštite ( 5 ).

22. Što se tiče statusa izbjeglice, ključno je pitanje da nadležna tijela utvrde ima li podnositelj zahtjeva „osnovani strah od proganjanja zbog svoje rase, vjere, nacionalnosti, političkog mišljenja ili pripadnosti određenoj društvenoj skupini” u nacionalnoj državi (ili u državi uobičajenog boravišta u slučaju osoba bez državljanstva) ( 6 ). Općenito je prihvaćeno da se u tu svrhu za homoseksualne osobe može smatrati da pripadaju posebnoj društvenoj skupini ( 7 ).

23. Na temelju članka 4. stavka 1. Direktive 2011/95, države članice mogu utvrditi kao obvezu podnositelja zahtjeva da dostavi sve potrebne elemente kojima će potkrijepiti svoj zahtjev za međunarodnu zaštitu. Tada je dužnost država članica da u suradnji s podnositeljem zahtjeva procijene odgovarajuće elemente zahtjeva.

24. Međutim, članak 4. stavak 5. Direktive 2011/95 dodaje da, ako država članica primjenjuje načelo prema kojemu je dužnost podnositelja zahtjeva potkrijepiti dokazima zahtjev za međunarodnu zaštitu i ako neke izjave podnositelja zahtjeva nisu potkrijepljene dokumentacijom ili drugim dokazima, tim izjavama ne treba potvrda ako je ispunjen određeni broj kumulativnih uvjeta. Među tim je uvjetima osobito činjenica da se za izjave podnositelja zahtjeva utvrdilo da su dosljedne i prihvatljive te da ne proturječe dostupnim posebnim i općim informacijama relevantnima za njegov slučaj, te da je utvrđena opća vjerodostojnost podnositelja zahtjeva.

25. Shodno tome je Sud u presudi A. i dr. ( 8 ) istaknuo da, ako uvjeti utvrđeni u članku 4. stavku 5. Direktive 2011/95 nisu ispunjeni, za izjave tražitelja azila koje se odnose na njihovu seksualnu orijentaciju može biti potrebna potvrda. Prema riječima Suda, te izjave tako predstavljaju „samo polaznu točku u postupku ispitivanja činjenica i okolnosti predviđenom člankom 4. Direktive [2011/95]” ( 9 ).

26. Nesporno je da nijednim instrumentom prava Unije nisu utvrđena posebna pravila u vezi s metodologijama koje nacionalna tijela moraju primjenjivati prilikom ocjene informacija i dokaza koje podnositelji zahtjeva dostave i, konkretno, prilikom ocjene vjerodostojnosti podnositeljâ zahtjeva. Stoga u tom pogledu države članice raspolažu određenim manevarskim prostorom ( 10 ). No upotrijebljene metodologije moraju biti u skladu s odredbama direktiva 2011/95 i 2013/32 i, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 16. i 60. tih direktiva, s temeljenim pravima zajamčenima Poveljom, poput prava na poštovanje ljudskog dostojanstva iz članka 1. Povelje te prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života, zajamčenog njezinim člankom 7. ( 11 ).

27. S obzirom na taj kontekst razmotrit ću pravna pitanja koja postavlja sud koji je uputio zahtjev.

B. Upotreba psiholoških vještačenja

28. Kako bi se odgovorilo na prethodna pitanja, potrebno je razjasniti mogu li se i, u slučaju potvrdnog odgovora, pod kojim uvjetima nacionalna tijela koristiti psihološkim vještačenjima prilikom ispitivanja zahtjeva za međunarodnu zaštitu na temelju seksualne orijentacije.

29. Na početku bih ipak još jednom naglasio da središnje pitanje prilikom ocjene, koju treba provesti u skladu s odredbama direktive 2011/95 i 2013/32, jest ono je li navodni strah podnositelja zahtjeva od proganjanja osnovan. Drugim riječima, nadležna tijela nastoje ispitati predstavljaju li utvrđene okolnosti ili ne prijetnju zbog koje dotična osoba može razumno strahovati od stvarnih djela proganjanja u pogledu svoje osobne situacije ( 12 ). Čak i kada tražitelj azila navodi da postoji strah od proganjanja iz razloga vezanih uz njegovu seksualnu orijentaciju, nije uvijek nužno utvrditi njegovu stvarnu seksualnu orijentaciju, kao što ističu francuska i njemačka vlada.

30. Mogu, primjerice, postojati zemlje u kojima, unatoč postojanju zakona o zabrani homoseksualnosti, pojedine homoseksualne osobe (na primjer zbog nesustavne primjene zakona ( 13 ) i s obzirom na svoju socijalnu, ekonomsku i obiteljsku pozadinu, mjesto u kojem žive itd. ( 14 )) nisu izložene stvarnoj opasnosti od proganjanja. S druge strane, mogu postojati situacije u kojima jednostavan čin ponašanja na način za koji se s tradicionalnog stajališta smatra da ne odgovara spolu ( 15 ), može predmetnu osobu dovesti u stvarnu opasnost od fizičke ili psihičke štete ( 16 ).

31. S obzirom na to, istaknuo bih da u skladu s člankom 10. stavkom 3. točkom (d) Direktive 2013/32 nacionalna tijela koja ocjenjuju zahtjev za međunarodnu zaštitu moraju imati mogućnost savjetovanja sa stručnjacima, kada je to potrebno, o određenim pitanjima, uključujući pitanja vezana uz spolove.

32. U tom se pogledu prvo pitanje koje se pojavljuje odnosi na to uključuje li stručni savjet, koji nadležna tijela mogu potražiti, savjet psihologa.

33. Ne vidim nikakvog razloga zašto nadležna tijela načelno ne bi mogla imati mogućnost savjetovati se s osobama koje su obučene i kvalificirane u psihologiji ( 17 ), znanosti koja proučava ljudski um i ponašanje. Ne bih rekao da ijedna vrsta psihološkog testa, kada se smatra korisnim, uvijek i nužno zadire u ljudsko dostojanstvo. Naprotiv, ne može se isključiti da bi barem u određenim situacijama pomoć psihologa mogla biti korisna upravnim tijelima koja odlučuju o zahtjevu za međunarodnu zaštitu ili nacionalnim sudovima koji preispituju te odluke, a možda i samim podnositeljima zahtjeva.

34. Na primjer, prisutnost psihologa tijekom razgovora može podnositelju zahtjeva, koji tvrdi da je predmet proganjanja ili nepravde (ili koji samo strahuje od proganjanja ako se vrati u svoju zemlju podrijetla), olakšati da otvoreno govori o svojim prošlim iskustvima ili strahovima, tako da tijela mogu dobiti potpuniju i točniju predodžbu o situaciji. ( 18 ) Ipak, u skladu s člankom 4. Direktive 2013/32, nacionalno tijelo koje je odgovorno za razmatranje zahtjeva mora „ima[ti] na raspolaganju odgovarajuća sredstva, uključujući dovoljno osposobljeno osoblje za izvršavanje zadaća”. Posebno osobe koje obavljaju razgovore s podnositeljima „moraju imati opća saznanja o problemima koji mogu negativno utjecati na sposobnost podnositelja zahtjeva za razgovor”.

35. Osim toga, tijela bi mogla također zaključiti da pomoć psihologa može biti korisna za procjenu opće vjerodostojnosti podnositelja zahtjeva. To je važan aspekt ocjene koju izvode nadležna tijela zato što, ako se utvrdi vjerodostojnost podnositelja zahtjeva (i pod uvjetom da su također ispunjeni drugi kumulativni uvjeti utvrđeni u članku 4. stavku 5. Direktive 2011/95), ne treba potvrditi seksualnu orijentaciju koju je naveo podnositelj zahtjeva čak i ako nije potkrijepljena dokumentacijom ili drugim dokazima.

36. S druge strane, nisam uvjeren da se psihološkim vještačenjem može u okviru analize osobnosti podnositelja zahtjeva utvrditi s dovoljnom sigurnošću je li seksualna orijentacija koju je podnositelj zahtjeva naveo točna. Kao prvo, letimičan pogled na znanstvenu literaturu pokazuje da prema nizu studija u psihologiji ne postoji mogućnost razlikovanja s psihološkog stajališta homoseksualnih muškaraca i žena od heteroseksualnih muškaraca i žena ( 19 ).

37. Kao drugo, neovisno o znanstvenoj osnovi za to, nisam siguran da je analiza utemeljena na projektivnim testovima osobnosti radi utvrđivanja seksualne orijentacije određene osobe u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2011/95. Ako sam pravilno shvatio, prikriveni konflikti ili osjećaji koji bi se takvom analizom trebali otkriti, u očima psihologa koji je provode ili bi potvrdili ili bi doveli u pitanje seksualnu orijentaciju koju je podnositelj zahtjeva naveo. Čini mi se, međutim, da takva vrsta analize neizbježno uključuje upotrebu stereotipova o ponašanju homoseksualnih osoba. Mađarska je vlada, doista, na pitanje postavljeno na raspravi imala muke pokušavajući objasniti zašto analize, o kojima je riječ u glavnom postupku, nisu uključivale upotrebu stereotipova. To je, međutim, vrsta analize za koju je Sud u presudi A. i dr. već utvrdio da je problematična jer ne omogućuje da se u cijelosti uzmu u obzir položaj i osobne okolnosti dotičnog tražitelja ( 20 ).

38. S obzirom na to, drugo pitanje koje se pojavljuje jest pod kojim je uvjetima psihološko vještačenje dopušteno i, konkretnije, može li se to vještačenje zasnivati na testovima kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku.

C. Zahtjev u pogledu pristanka

39. Kao prvo, smatram da su psihološki testovi dopušteni samo ako je podnositelj zahtjeva dao svoj pristanak i ako ih se može obaviti na način kojim se poštuje dostojanstvo podnositelja zahtjeva i njegovo pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života.

40. Članak 18. stavak 1. prvi podstavak Direktive 2013/32 predviđa da „[a]ko tijelo odlučivanja to smatra potrebnim za ocjenjivanje zahtjeva za međunarodnu zaštitu […], države članice uz pristanak podnositelja zahtjeva organiziraju zdravstveni pregled podnositelja zahtjeva u vezi znakova koji mogu ukazivati na proganjanje ili tešku štetu u prošlosti. Druga je mogućnost da države članice mogu predvidjeti da podnositelj zahtjeva sam organizira takav zdravstveni pregled”.

41. Povrh toga, u članku 25. stavku 5. drugom podstavku iste direktive, koji se tiče zdravstvenih pregleda maloljetnika bez pratnje, navedeno je da se „[s]vi […] zdravstveni pregledi obavljaju uz puno poštivanje dostojanstva pojedinca, smiju biti u najmanjoj mjeri invazivni, te ih provode kvalificirani zdravstveni djelatnici koji mogu dati u granicama mogućnosti vjerodostojan odgovor”.

42. U Direktivi 2013/32 ne postoje slične odredbe u pogledu pregleda od strane psihologa. No vjerujem da osnovna načela utvrđena u članku 18. stavku 1. prvom podstavku i članku 25. stavku 5. drugom podstavku Direktive 2013/32 donekle vrijede i u pogledu psiholoških pregleda ( 21 ).

43. Za psihu podnositelja zahtjeva psihološki pregledi mogu biti jednako neugodni kao i zdravstveni pregledi za njegovo tijelo. Oni također očito zadiru u njegov privatni život ( 22 ). Zbog toga smatram da je pristanak podnositelja zahtjeva na takve preglede potreban u ovom kontekstu. Jasno da sam svjestan da u situaciji, kao što je situacija tražitelja azila, u praksi može biti teško uskratiti pristanak. To tim više što često može biti teško pružiti dokaze o svojoj seksualnoj orijentaciji ( 23 ). Smatram da je zbog toga još važnije to da se, kao prvo, poštuje odbijanje takvih pregleda. Preduvjet za stvarni pristanak očito je taj da je tražitelju azila trebalo biti omogućeno stjecanje dovoljnih znanja i razumijevanja u pogledu svih elemenata i posljedica psiholoških pregleda ( 24 ). Kao drugo, od najveće je važnosti da se te preglede obavi na način kojim se poštuje dostojanstvo podnositelja zahtjeva te njegov privatni i obiteljski život ( 25 ).

44. Ovo tumačenje također potkrepljuje uvodna izjava 29. Direktive 2013/32 u skladu s kojom „[n]eki podnositelji zahtjeva mogu trebati posebna postupovna jamstva, između ostalog, zbog svoj[e] […] spolne orijentacije […] Tim se podnositeljima zahtjeva treba pružiti odgovarajuća podrška, uključujući dovoljno vremena kako bi se stvorili uvjeti potrebni za učinkovit pristup postupcima i za predstavljanje elemenata potrebnih za njihove zahtjeve za međunarodnu zaštitu”. Ta uvodna izjava potvrđuje osjetljivu narav svakog istraživanja seksualnosti osobe.

45. Očito je da odbijanje podnositelja zahtjeva da se podvrgne takvom pregledu – ako je osigurano da će se pregled obaviti na način na koji se poštuje dostojanstvo podnositelja zahtjeva i njegovo pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života – ne može spriječiti tijela da donesu odluku o zahtjevu ( 26 ). To znači da kada države članice primjenjuju načelo u skladu s kojim je dužnost podnositelja zahtjeva da dokazima potkrijepi zahtjev za međunarodnu zaštitu, a uvjeti utvrđeni u članku 4. stavku 5. Direktive 2011/95 nisu ispunjeni, odbijanje podnositelja zahtjeva može imati određene posljedice koje sam podnositelj zahtjeva mora snositi.

46. Prema odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, F. je pristao na psihološki pregled. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri da je ovaj pregled bio obavljen na način na koji se doista poštovalo F.-ovo dostojanstvo te njegov privatni i obiteljski život ( 27 ).

D. Upotreba psiholoških testova

47. Kao drugo, psihološki pregledi koje trebaju obaviti vještaci koje imenuju tijela moraju se zasnivati na metodama, načelima i pojmovima koje je znanstvena zajednica općenito prihvatila ili koji su barem dovoljno pouzdani. Osim toga, te metode, načela i pojmovi moraju, s obzirom na okolnosti slučaja, biti relevantni za vrstu pregleda koju tijela traže. Shodno tome, psihološki pregledi morali bi biti u stanju dati dovoljno pouzdane odgovore ( 28 ).

48. Prema mojem mišljenju, tijela za preglede obavljene na temelju spornih ili nepriznatih znanstvenih metoda teško da mogu smatrati da imaju dokaznu vrijednost. Slično tome, pregledi koji se u načelu temelje na opće prihvaćenim metodama, načelima i pojmovima, koji su međutim pogrešno primijenjeni ili su primijenjeni u pogrešnom kontekstu, ne mogu dati dovoljno vjerodostojne odgovore.

49. Očito nije na ovom Sudu da zauzme stajalište o pouzdanosti i relevantnosti konkretnih vrsta testova o kojima je riječ u glavnom postupku ( 29 ). Zato će biti na sudu koji je uputio zahtjev da odluči osobito o tome jesu li testovi obavljeni u F.-ovom slučaju (test „risanja ljudskog lika na kiši”, Rorschachov i Szondijev test), kao što mađarska vlada tvrdi, zasnovani na metodama, načelima i pojmovima koje je znanstvena zajednica općenito prihvatila ili su, kao što F. smatra, predmet prijepora u znanstvenoj literaturi.

E. Pravo na djelotvoran pravni lijek

50. Kao treće, kada u svrhu preispitivanja odluke tijela o zahtjevu za međunarodnu zaštitu nacionalni sud zatraži vještačenje, tada taj sud ne može za sebe smatrati da je u svim okolnostima vezan de lege ili de facto zaključcima vještaka (i, a fortiori, zaključcima vještaka koje su nadležna tijela imenovala tijekom upravnog postupka).

51. Na temelju članka 46. stavaka 1. i 3. Direktive 2013/32, podnositelji zahtjeva za međunarodnu zaštitu moraju imati pravo na „učinkoviti pravni lijek pred sudom”, protiv, među ostalim, odluka donesenih u vezi s njihovim zahtjevom. Taj bi pravni lijek trebao predvidjeti „potpuno[…] razmatranj[e] činjeničnih i pravnih pitanja” ( 30 ).

52. Članak 46. Direktive 2013/32, osobito ako se protumači u vezi s člankom 47. Povelje, tako zahtijeva od nacionalnih sudova da budu u mogućnosti temeljito, neovisno i kritički preispitati sve relevantne činjenične i pravne aspekte ( 31 ). To nužno uključuje prema mojem mišljenju mogućnost da se zanemare zaključci vještaka – što predstavlja dokaz koji treba ocijeniti s drugim dokazima – za koje sud može primjerice zaključiti da su pristrani, nepotkrijepljeni ili zasnovani na prijepornim metodama ili teorijama.

53. U tom pogledu je na unutarnjem pravnom poretku svake države članice da u skladu s načelom procesne autonomije, pod uvjetom da je poštovano načelo ekvivalentnosti i načelo djelotvornosti, odredi načine izvođenja dokaza, dopuštena dokazna sredstva pred nadležnim nacionalnim sudom ili načela koja uređuju ocjenu tog suda dokazne snage dokaza koji su mu podneseni, kao i zahtijevanu razinu dokaza ( 32 ). Međutim, u skladu s načelom djelotvornosti Sud je zaključio da nacionalni sudovi ne mogu primjenjivati sustav dokazivanja na takav način da to u praksi dovodi do neopravdanih oblika presumpcije kojima se krši sustav dokazivanja utvrđen u instrumentima Unije, to jest šteti djelotvornosti temeljnih pravila predviđenih tim instrumentima ( 33 ). Takav bi problem mogao nastati u situaciji u kojoj nacionalni sudovi dovoljno strogo primjenjuju nacionalni sustav dokazivanja, zadovoljavajući se irelevantnim ili nedovoljnim dokazima.

54. Shodno tome, na nacionalnim sudovima je da paze da su indicije iznesene pred njih doista dovoljno ozbiljne, precizne i dosljedne da bi se mogao donijeti zaključak koji je izveden iz njih ( 34 ). Oni moraju paziti na očuvanje vlastite slobode ocjene u pogledu toga je li takav dokaz dovoljno pravno poduprt do trenutka kada, uzevši u obzir sve elemente koje su iznijele stranke i argumente koje su razmijenile, zaključe da su, s obzirom na sve relevantne okolnosti slučaja koji se pred njima vodi, u stanju stvoriti svoje konačno mišljenje u tom pogledu ( 35 ).

55. Suprotno stajalište u biti bi značilo to da sudac napušta svoju ulogu, što bi jamstva izričito propisana u članku 46. Direktive 2013/32 učinilo nedjelotvornima. Ovo osobito važi u pogledu vještačenjâ u kojima je izneseno stajalište o pravnim pitanjima. Na primjer, primjećujem da je vještak kojeg je imenovao Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu) u glavnom postupku zaključio da temeljna F.-ova prava nisu povrijeđena načinom na koji su psiholozi, koje su imenovala mađarska upravna tijela, obavili pregled F.-a. Međutim, proizlazi da je to pravna ocjena koju mora izvesti nadležni sud, a ne vještak imenovan u postupku ( 36 ).

IV. Zaključak

56. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na pitanja koja je uputio Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Szegedu, Mađarska) odgovori na sljedeći način: Članku 4. Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite, protumačenom s obzirom na članak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ne protivi se to da se tijela koriste psihološkim vještačenjem, osobito radi procjene opće vjerodostojnosti podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, pod uvjetom da: i. je pregled podnositelja zahtjeva obavljen uz pristanak podnositelja zahtjeva i na način kojim se poštuje dostojanstvo podnositelja zahtjeva te njegov privatni i obiteljski život; ii. je vještačenje zasnovano na metodama, načelima i pojmovima koji su dovoljno pouzdani i relevantni u okolnostima slučaja te mogu dati dovoljno vjerodostojne odgovore; iii. vještakovi zaključci nisu obvezujući za nacionalne sudove koji preispituju odluku o zahtjevu.

( 1 ) Izvorni jezik: engleski

( 2 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (preinačena) (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)

( 3 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite (SL 2013., L 180, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 12., str. 249.)

( 4 ) Presuda od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406

( 5 ) Presuda od 22. studenoga 2012., M., C‑277/11, EU:C:2012:744, t. 64.

( 6 ) Vidjeti članak 2. točku (d) i članke 9. do 12. Direktive 2011/95.

( 7 ) Vidjeti članak 10. stavak 1. točku (d) Direktive 2011/95. Vidjeti također presudu od 7. studenoga 2013., X. i dr., C‑199/12 do C‑201/12, EU:C:2013:720, t. 41. do 49.

( 8 ) Presuda od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406, t. 51.

( 9 ) Presuda od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406, t. 49.

( 10 ) Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u spojenim predmetima A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2111, t. 32.

( 11 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406, t. 53.

( 12 ) Vidjeti presudu od 7. studenog 2013., X. i dr., C‑199/12 do C‑201/12, EU:C:2013:720, t. 72. i navedenu sudsku praksu.

( 13 ) Vidjeti primjerice ESLJP, 19. travnja 2016., A. N. protiv Francuske, CE:ECHR:2016:0419DEC001295615, t. 41.

( 14 ) Vidjeti primjerice ESLJP, 11. siječnja 2007., Salah Sheekh protiv Nizozemske, CE:ECHR:2007:0111JUD000194804, t. 138. do 149.

( 15 ) To se može odnositi, među ostalim, na način odijevanja, govora ili ponašanja (primjerice, druženje i provođenje vremena s homoseksualnim osobama, zauzimanje za prava LGBTI zajednice).

( 16 ) Vidjeti u tom smislu članak 10. stavak 2. Direktive 2011/95. Vidjeti također mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u spojenim predmetima A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2111, t. 34.

( 17 ) O potrebi za odgovarajućim kvalifikacijama, vidjeti po analogiji članak 18. stavak 1. drugi podstavak i članak 25. stavak 5. drugi podstavak Direktive 2013/32.

( 18 ) Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu M., C‑277/11, EU:C:2012:253, t. 66.

( 19 ) Vidjeti primjerice American Psychological Association (Američka udruga psihologa), Report of the American Psychological Association Task Force on Appropriate Therapeutic Responses to Sexual Orientation, Washington, 2009.

( 20 ) Presuda od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406, t. 60. do 62.

( 21 ) Na primjer, primjećujem da se s medicinskim i psihološkim liječenjima i postupcima postupa jednako kao u okviru načela 18. („Zaštita od medicinske zloupotrebe”) Načela iz Jogiakarte. Načelo 18. glasi: „Nikoga se ne smije prisiliti na podvrgavanje bilo kakvom obliku medicinskog ili psihološkog liječenja, postupka, testiranja ili na to da bude zatvoren u zdravstvenu ustanovu na temelju spolne orijentacije ili rodnog identiteta. Bez obzira na moguće suprotne klasifikacije, spolna orijentacija i rodni identitet osobe nisu sami po sebi patološka stanja i ne smiju se tretirati, liječiti ili suzbijati. […]” Načela iz Jogiakarte o primjeni međunarodnog prava o ljudskim pravima u odnosu na seksualnu orijentaciju i rodni identitet donesena su 2007., i za njih se općenito smatra, iako nisu pravno obvezujuća, da predstavljaju korisno sredstvo za tumačenje međunarodnih ugovora i zakona o ljudskim pravima.

( 22 ) Vidjeti u tom smislu, ESLJP, 5. srpnja 1999., Matter protiv Slovačke, CE:ECHR:1999:0705JUD003153496, i ESLJP, 27. studenoga 2003., Worwa protiv Poljske, CE:ECHR:2003:1127JUD002662495.

( 23 ) Vidjeti u tom smislu ESLJP, 19. travnja 2016., A. N. protiv Francuske, CE:ECHR:2016:0419DEC001295615, t. 44.

( 24 ) Vidjeti primjerice, u tom pogledu, Agencija Europske unije za temeljna prava, Homophobia, transphobia and discrimination on grounds of sexual orientation and gender identity – 2010 Update (Homofobija, transfobija i rodna i spolna diskriminacija – ažuriranje iz 2010.), Ured za publikacije Europske unije, Luxembourg, 2010., str. 60.

( 25 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 2. prosinca 2014., A. i dr., C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406, t. 64.

( 26 ) Vidjeti po analogiji članak 18. stavak 1. drugi podstavak Direktive 2013/32.

( 27 ) Na ovo ću se pitanje vratiti dolje u točki 55. ovog mišljenja.

( 28 ) Vidjeti po analogiji članak 25. stavak 5. drugi podstavak Direktive 2013/32.

( 29 ) Kao i francuska, mađarska i nizozemska vlada te Komisija, i za razliku od F.-a, točku 59. presude od 2. prosinca 2014., A. i dr. (C‑148/13 do C‑150/13, EU:C:2014:2406), ne tumačim kao da u potpunosti zabranjuje psihološke testove. Zaključak Suda s tim u vezi odnosio se prema mojem mišljenju samo na konkretne testove o kojima je bila riječ u predmetnom slučaju.

( 30 ) Moje isticanje

( 31 ) Vidjeti po analogiji presudu od 28. srpnja 2011., Samba Diouf, C‑69/10, EU:C:2011:524, t. 57. i navedenu sudsku praksu.

( 32 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 21. lipnja 2017., W. i dr., C‑621/15, EU:C:2017:484, t. 25. i navedenu sudsku praksu.

( 33 ) Vidjeti presudu od 21. lipnja 2017., W. i dr., C‑621/15, EU:C:2017:484, t. 34.

( 34 ) Vidjeti po analogiji presudu od 21. lipnja 2017., W. i dr., C‑621/15, EU:C:2017:484, t. 35. i 36.

( 35 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 21. lipnja 2017., W. i dr., C‑621/15, EU:C:2017:484, t. 38. i navedenu sudsku praksu.

( 36 ) Na primjer, u Guidelines on the role of court‑appointed experts in judicial proceedings of Council of Europe’s Member States u tom je pogledu navedeno: „Dužnost je vještaka utvrditi i predočiti sucu činjenice koje mogu pribaviti samo stručnjaci u okviru stručnog i objektivnog proučavanja. On/ona posreduje sucu svoje stručno i/ili tehničko znanje, što omogućuje sucu da objektivno i jasno istraži i ocijeni činjenice. Vještak ne može, niti je uopće njegova/njezina uloga, preuzeti odgovornost suca za ocjenu i evaluaciju činjenica na kojima se temelji presuda suda. […] Posljedično, vještak je samo pomoćnik ili savjetnik suca i ništa više. Stoga je uloga vještaka različita od uloge suca, koji odlučuje o pravnim pitanjima.” (Smjernice koje je donijela Europska komisija za učinkovitost pravosuđa, Vijeće Europe, 11. - 12. prosinca 2014., t. 16. i 17.).