Privremena verzija

RJEŠENJE PREDSJEDNIKA OPĆEG SUDA

22. lipnja 2018.( )

„Privremena pravna zaštita – Sredstva za zaštitu bilja – Aktivna tvar diflubenzuron – Uvjeti za odobrenje za stavljanje na tržište – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti – Odvagivanje interesa”

U predmetu T‑476/17 R,

Arysta LifeScience Netherlands BV, sa sjedištem u Amsterdamu (Nizozemska), koji zastupaju C. Mereu i M. Grunchard, avocats,

tužitelj,

protiv

Europske komisije, koju zastupaju A. Lewis, I. Naglis i G. Koleva, u svojstvu agenata,

tuženika,

povodom zahtjeva koji se temelji na člancima 278. i 279. UFEU‑a i kojim se traži suspenzija primjene Provedbene uredbe Komisije (EU) 2017/855 оd 18. svibnja 2017. o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 540/2011 u pogledu uvjeta za odobrenje aktivne tvari diflubenzurona (SL 2017., L 128, str. 10.),

PREDSJEDNIK OPĆEG SUDA

donosi sljedeće

Rješenje( )

[omissis]

Pravo









[omissis]

Hitnost

23 Kako bi se provjerilo jesu li zatražene privremene mjere hitne, potrebno je napomenuti da je svrha postupka privremene pravne zaštite zajamčiti učinkovitost buduće konačne odluke, a da se izbjegne praznina u pravnoj zaštiti koju pružaju sudovi Unije. Kako bi se taj cilj postigao, hitnost općenito treba ocijeniti s obzirom na potrebu privremenog odlučivanja kako bi se izbjeglo da stranci koja zahtijeva privremenu zaštitu nastane teška i nepopravljiva šteta. Na toj je stranci da podnese dokaz da ne može čekati ishod postupka u meritumu, a da pritom ne pretrpi tešku i nepopravljivu štetu (vidjeti rješenje od 14. siječnja 2016., AGC Glass Europe i dr./Komisija, C‑517/15 P‑R, EU:C:2016:21, t. 27. i navedenu sudsku praksu).

24 Usto, prema već ustaljenoj sudskoj praksi, hitnost postoji samo ako je prijetnja da će nastati teška i nenadoknadiva šteta, koje se pribojava stranka koja traži privremene mjere, toliko jasna da se nastanak te štete može predvidjeti s dovoljnim stupnjem vjerojatnosti. Ta stranka svakako i dalje mora dokazati činjenice za koje se smatra da upućuju na izglednost takve štete, pri čemu posve teorijska šteta ne može opravdati određivanje privremenih mjera jer se temelji na nastanku budućih i neizvjesnih događaja (vidjeti rješenje od 23. ožujka 2017., Gollnisch/Parlament, T‑624/16 R, neobjavljeno, EU:T:2017:243, t. 25. i navedenu sudsku praksu).

25 Osim toga, u skladu s člankom 156. stavkom 4. drugom rečenicom Poslovnika, zahtjevi za privremenu pravnu zaštitu „sadržavaju sve raspoložive dokaze i dokazne prijedloge namijenjene opravdavanju određivanja privremenih mjera”.

26 Dakle, zahtjev za privremenu pravnu zaštitu treba sam po sebi omogućiti tuženiku da pripremi očitovanja i sucu postupka privremene pravne zaštite da odluči o tom zahtjevu, ovisno o slučaju, bez drugih informacija njemu u prilog, pri čemu ključni činjenični i pravni elementi na koje se oslanja moraju proizlaziti iz samog teksta navedenog zahtjeva (vidjeti rješenje od 6. rujna 2016., Inclusion Alliance for Europe/Komisija, C‑378/16 P‑R, neobjavljeno, EU:C:2016:668, t. 17. i navedenu sudsku praksu).

27 Iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da, za potrebe ocjenjivanja jesu li svi uvjeti navedeni u točkama 23., 24. i 26. ovog rješenja ispunjeni, sudac postupka privremene pravne zaštite mora raspolagati konkretnim i preciznim navodima, potkrijepljenima detaljnim dokazima u pisanom obliku i ovjerenima, kojima se dokazuje situacija u kojoj se nalazi stranka koja traži privremene mjere i koji omogućavaju ocjenu posljedica koje će najvjerojatnije nastupiti u slučaju nedonošenja traženih mjera. Iz toga slijedi da navedena stranka, posebno kad se poziva na nastanak financijske štete, mora u prilogu dostaviti dokumente koji daju istinitu i cjelokupnu sliku njezine financijske situacije (vidjeti rješenje od 29. veljače 2016., ICA Laboratories i dr./Komisija, T‑732/15 R, neobjavljeno, EU:T:2016:129, t. 39. i navedenu sudsku praksu).

28 Naposljetku, iako se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu u određenim točkama može dopuniti upućivanjima na dokumente koji su mu priloženi, potonjima se ne može nadoknaditi nepostojanje nužnih elemenata u navedenom zahtjevu. Nije na sucu privremene pravne zaštite da umjesto dotične stranke istražuje elemente sadržane u prilozima zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu, u tužbi podnesenoj u glavnom predmetu ili u prilozima potonjoj kojima se može potkrijepiti zahtjev za privremenu pravnu zaštitu. Takva bi obveza nametnuta sucu postupka privremene pravne zaštite usto mogla oduzeti učinak članku 156. stavku 5. Poslovnika koji predviđa da se zahtjev podnosi zasebnim aktom (vidjeti u tom smislu rješenje od 20. lipnja 2014., Wilders/Parlament i dr., T‑410/14 R, neobjavljeno, EU:T:2014:564, t. 16. i navedenu sudsku praksu).

29 Upravo s obzirom na te kriterije treba ispitati je li tužitelj uspio dokazati hitnost.

30 Tužitelj u biti ističe tešku i nepopravljivu štetu zbog rizika od negativnog utjecaja na njegov promet i dobit, rizika od gubitka tržišnog udjela, utjecaja na jedan od njegovih proizvodnih pogona i povrede njegova ugleda.

Težina štete

31 Kao prvo, što se tiče navodne štete zbog rizika od negativnog utjecaja na njegov promet i dobit, tužitelj smatra da će zbog pobijane uredbe pretrpjeti znatan gubitak prometa i dobiti. U tom pogledu valja stoga istaknuti da je narav navodne štete isključivo financijska.

32 Što se tiče težine financijske štete na koju se poziva, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se tražena privremena mjera opravdava samo ako se pokaže da se zbog njezina nedonošenja stranka koja je zahtijeva našla u situaciji koja bi mogla ugroziti njezinu egzistenciju prije donošenja odluke kojom se okončava glavni postupak (vidjeti rješenje od 30. travnja 2010., Xeda International i Pace International/Komisija, T‑71/10 R, neobjavljeno, EU:T:2010:173, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

33 Kao prvo, ustaljena je sudska praksa da analizu težine takve štete treba provesti osobito s obzirom na veličinu i prihode poduzetnika kao i obilježja grupe kojoj pripada (vidjeti rješenje od 15. studenoga 2011., Xeda International/Komisija, T‑269/11 R, neobjavljeno, EU:T:2011:665, t. 20. i navedenu sudsku praksu; u tom smislu vidjeti također rješenje od 15. travnja 1998., Camar/Komisija i Vijeće, C‑43/98 P(R), EU:C:1998:166, t. 36. i navedenu sudsku praksu).

34 Osim toga, valja podsjetiti da je također prema ustaljenoj praksi presuđeno, s jedne strane, da u pogledu gubitka, koji odgovara udjelu manjem od 10 % prihoda poduzetnika koji posluju na visoko uređenim tržištima, ne proizlazi da financijske poteškoće, za koje postoji rizik da ih ovi potonji pretrpe, mogu ugroziti samu njihovu egzistenciju [rješenje od 15. studenoga 2011., Xeda International/Komisija, T‑269/11 R, neobjavljeno, EU:T:2011:665, t. 21.; u tom smislu vidjeti također rješenje od 11. travnja 2001., Komisija/Bruno Farmaceutici i dr., C‑474/00 P(R), EU:C:2001:219, t. 106.) te je, s druge strane, u pogledu gubitka koji predstavlja skoro dvije trećine prihoda tih poduzetnika, prihvaćeno da su financijske poteškoće koje su im prouzročene mogle ugroziti njihovu egzistenciju, ali je i istaknuto da je u visoko uređenom sektoru, u kojem se često zahtijevaju znatna ulaganja i u kojem nadležna tijela mogu biti navedena na intervenciju kada se pojave rizici za javno zdravlje, i to zbog razloga koji dotični poduzetnici ne mogu uvijek predvidjeti, na ovim potonjima, osim ako sami ne moraju snositi štetu koja proizađe iz takve intervencije, da se odgovarajućom politikom zaštite od njezinih posljedica [vidjeti rješenje od 16. lipnja 2016., ICA Laboratories i dr./Komisija, C‑170/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2016:462, t. 29. i navedenu sudsku praksu).

[omissis]

37 Prihod kao i dobit ostvarena prodajom predmetne tvari radi uporabe koja je zabranjena pobijanom uredbom predstavljaju, dakle, mali dio prihoda ili bruto dobiti tužitelja ili grupe kojoj pripada (vidjeti u tom smislu i po analogiji rješenje od 11. travnja 2001., Komisija/Bruno Farmaceutici i dr., C-474/00 P(R), EU:C:2001:219, t. 105.).

38 Stoga sam gubitak njegova prihoda ili dobiti ostvarenih tom prodajom ne može biti dostatan za zaključak da je navodna šteta teška u smislu sudske prakse navedene u točki 36. ovog rješenja.

39 Kao drugo i kao što je to tužitelj istaknuo, u rješenju od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija (T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 69.) priznato je, međutim, da prilikom procjene težine štete sudac postupka privremene pravne zaštite ne može koristiti, mehanički i strogo, samo relevantan prihod, nego mora također uzeti u obzir okolnosti svojstvene svakom pojedinom slučaju i povezati ih, u trenutku donošenja odluke, sa štetom nastalom u pogledu prihoda.

40 U okviru analize težine štete u tom predmetu, uzet je dakle u obzir razmjer gospodarske i financijske krize koju je svjetsko gospodarstvo trpjelo već mjesecima i koja je utjecala na vrijednost grupe kojoj je tužitelj pripadao. Sudac postupka privremene pravne zaštite zaključio je da je uzimajući u obzir posebne okolnosti tužitelj dokazao težinu štete koju bi pretrpio ako se tražene privremene mjere ne bi odredile.

41 Mora se utvrditi da se tužitelj ne poziva na takvu iznimnu situaciju.

42 No, iako tužitelj jasno ne određuje okolnosti koje bi u ovom slučaju bile relevantne u okviru ispitivanja težine njegove štete, čini se da u svojim razmatranjima o toj mogućnosti nastanka štete on iznosi određeni broj elemenata za koje bi se moglo smatrati da su obuhvaćeni okolnostima koje su svojstvene ovom slučaju.

43 Valja stoga ispitati njegove navode o predviđenim posljedicama za njegovu djelatnost povezanu s diflubenzuronom zbog primjene brazilskog zakonodavstva 7.802/89, s jedne strane, te određivanja nove maksimalne razine ostatka (u daljnjem tekstu: MRO), s druge strane.

[omissis]

45 U tom pogledu valja prije svega istaknuti da se smanjivanje prodaje u zemljama nečlanicama Unije kao posljedica donošenja uredbe, kojom se zabranjuje ili ograničava uporaba tvari zbog toga što bi određene treće zemlje slijedile propise Unije, općenito ne može uzeti u obzir prilikom ocjene težine navodne štete jer takve mjere ne bi bile izravna posljedica pobijane uredbe, nego odluke koju su donijela tijela svake treće zemlje prilikom izvršavanja svoje suverene vlasti (vidjeti u tom smislu rješenje od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija, T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 56. i navedenu sudsku praksu).

46 Potom valja zaključiti da tužitelj nije dokazao da bi tražene privremene mjere, pod pretpostavkom da budu određene, spriječile brazilske vlasti da na svojem državnom području zabrane prodaju diflubenzurona u nejestive svrhe. Stoga, on nije dokazao da bi suspenzija primjene pobijane uredbe mogla spriječiti nastanak navodne štete (vidjeti u tom smislu rješenje od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija, T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 56. i navedenu sudsku praksu).

47 Naposljetku, proizlazi da je ostvarenje te bojazni teoretska jer tužitelj raspolaže studijom od 28. veljače 2017. koja je provedena u skladu s najnovijim preporukama i koja potvrđuje da PCA nije potencijalno genotoksičan („Test za detekciju mutacije in vivo na locusu cII na transgenskim štakorima F344 Big Blue® i mikronukleinska analiza periferne krvi”). Posljedično, u konačnu ocjenu brazilskih vlasti u vezi s genotoksičnošću diflubenzurona može se razumno sumnjati jer je s obzirom na ovu studiju moguće zaključiti da će te vlasti procijeniti da ažurirani rezultati znanstvene zajednice ne pretežu u korist zabrane. U tom pogledu mogućnost nastanka navodne štete može biti samo neizvjesna, u smislu sudske prakse navedene u točki 24. ovog rješenja.

48 Slijedom navedenog, posljedice koje je tužitelj predvidio za svoju djelatnost povezanu s diflubenzuronom zbog primjene brazilskog zakonodavstva 7.802/89 nisu posebna okolnost na temelju koje se može zaključiti da je šteta teška.

[omissis]

52 Dakle, mora se utvrditi da konkretan slučaj ne predstavlja nikakvu posebnu okolnost koja, ocijenjena s obzirom na relevantan prihod, navodi suca postupka privremene pravne zaštite na zaključak da je navodna šteta teška zbog rizika od negativnog utjecaja na njegov prihod i dobit.

[omissis]

61 Kao treće, što se tiče težine navodne štete zbog rizika od utjecaja na jedan od njegovih proizvodnih pogona, tužitelj pojašnjava da predmetnu tvar proizvodi isključivo u proizvodnom pogonu koji se nalazi u Ankerwegu (Nizozemska) i koji je većim dijelom namijenjen proizvodnji predmetne tvari radi uporabe unutar i izvan Unije. Gubitak diflubenzuronove oznake „za jestive kulture” u Uniji značio bi gubitak od 618 859 eura na ime apsorpcije troškova proizvodnje što bi predstavljalo 89,7 % ukupne apsorpcije troškova i gubitak količine od 36 735 kg, to jest 95 % količine u Uniji. Posljedično bi utjecaj gubitka količine diflubenzurona za jestive kulture značio da bi svi preostali proizvodi trebali apsorbirati taj trošak od 618 859 eura što bi povećalo troškove i smanjilo konkurentnost na tržištu Unije i drugim svjetskim tržištima za sve druge proizvode.

62 Osim toga, u okviru svojih razmatranja o nepopravljivosti navodne štete zbog rizika od utjecaja na jedan od njegovih proizvodnih pogona, tužitelj iznosi određeni broj elemenata koji zapravo potpadaju pod ocjenu težine štete. Naime, ističe da je oko 25 zaposlenika u sadašnjem proizvodnom pogonu raspoređeno na predmetnu tvar i na proizvode na bazi diflubenzurona, da je održivost tog pogona ugrožena s obzirom da proizvodi namijenjeni jestivim kulturama u Uniji apsorbiraju 618 859 eura (ili 16,7 %) od ukupno 3 699 373 eura troškova proizvodnje diflubenzurona u pogonu u Ankerwegu, iako njihova količinapredstavlja 8,4 % ukupne količine. Osim toga, podsjeća, među ostalim, da bi revizija MRO-a za jestive proizvode imala znatan utjecaj na proizvode koji se prodaju na ključnim tržištima u svijetu te da bi smanjenje ili gubitak proizvoda koji se prodaju na svjetskom tržištu imali znatan utjecaj na održivost navedenog pogona, s obzirom na to da ukupna proizvodnja diflubenzurona predstavlja oko 30 % količine i apsorbira oko 30 % troškova pogona u Ankerwegu.

63 Stoga iz prethodno navedenog proizlazi da je navodna šteta zbog predviđenog utjecaja pobijane uredbe na proizvodni pogon koji se nalazi u Ankerwegu novčana.

64 U tom pogledu valja podsjetiti da se skladu sa sudskom praksom spomenutom u točki 32. ovog rješenja, tražena privremena mjera može opravdati u pogledu takve štete samo ako se pokaže da se zbog njezina nedonošenja stranka koja je zahtijeva našla u situaciji koja bi mogla ugroziti njezinu egzistenciju prije donošenja odluke kojom se okončava glavni postupak.

65 Kao prvo, tužiteljeva bojazan ne odnosi se na ugrožavanje njegove egzistencije, nego na održivost proizvodnog pogona. U tom pogledu, suprotno sudskoj praksi spomenutoj u točkama 24. do 27. ovog rješenja, tužitelj ne iznosi nikakav element na temelju kojeg bi se moglo zaključiti da postoji ikakva opasnost za njegov opstanak zbog navodnih rizika u odnosu na održivost pogona.

66 Kao drugo, u dotičnom se pogonu predmetna tvar ne proizvodi isključivo za uporabu unutar Unije, nego i za uporabu izvan nje. Budući da tužitelj naglašava učinke koje bi određivanje novog MRO-a za jestive proizvode moglo imati na njegovu prodaju u svijetu, dostatno je uputiti na razlog izložen u točki 50. ovog rješenja da se otkloni relevantnost tog argumenta.

67 Kao treće, suprotno sudskoj praksi spomenutoj u točkama 24. do 27. ovog rješenja, tužitelj ne pruža sucu postupka privremene pravne zaštite bitne elemente koji bi mu omogućili da ispita težinu navodnih učinaka, kao što su informacije o mogućnostima preraspoređivanja dotičnog osoblja ili prenamjene proizvodnog procesa njegovog proizvodnog lanca unutar tog pogona. Isto tako, Komisija s pravom ističe da tužitelj nije dokazao da taj proizvodni pogon ne može služiti za proizvodnju jednog od brojnih drugih sredstava za zaštitu bilja koje izrađuje tužiteljeva grupa.

68 Stoga, sam utjecaj na jedan od njegovih proizvodnih pogona ne može biti dostatan za zaključak da je navodna šteta teška u smislu sudske prakse navedene u točki 64. ovog rješenja.

[omissis]

71 Kao četvrto, što se tiče težine navodne štete zbog rizika od povrede njegova ugleda, tužitelj navodi da će se pobijanom uredbom općenito povrijediti njegov ugled, ugled njegovih proizvoda na bazi diflubenzurona i ugled njegova glavnog žiga Dimilina, kao i vrsta formulacije u vezi s tim proizvodima.

72 Kao prvo, u dijelu u kojem tužitelj strahuje da će stigmatiziranjem diflubenzurona pobijana uredba, s jedne strane, općenito ugroziti njegov ugled, ugled njegovih proizvoda na bazi diflubenzurona i njegova glavnog žiga Dimilina i vrstu formulacije u vezi s tim proizvodima, te da će, s druge strane, općenitije dovesti u pitanje njegovo iskustvo na području sredstava za zaštitu bilja, njegovu sposobnost isporuke sigurnih proizvoda visoke kvalitete i da će proizvesti negativne učinke prelijevanja na ugled ostalih proizvoda koje on proizvodi, osobito na području zaštite bilja, valja istaknuti da povlačenje sredstva za zaštitu bilja s tržišta – i, a fortiori, određivanje ograničenja u njegovom području uporabe – nije nužno štetno za cjelokupni ugled dotičnog poduzetnika. U tom je pogledu opće poznato da su brojni poduzetnici koji posluju na predmetnom tržištu već povukli svoje proizvode s tržišta, pri čemu se ti poduzetnici ili njihovi proizvodi ne mogu smatrati stigmatiziranima. Regulatorna tijela i subjekti u dotičnom sektoru, koji su upoznati s regulatornim okvirom, skloni su odluku o neodobravanju sredstva za zaštitu bilja prije doživjeti kao uobičajeni dio regulatornog postupka. Naime, takva se odluka može smatrati samo rezultatom znanstvenog napretka i poboljšanja istraživačkih metoda (vidjeti u tom smislu rješenje od 30. travnja 2010., Xeda International/Komisija, T‑71/10 R, neobjavljeno, EU:T:2010:173, t. 43. i navedenu sudsku praksu).

73 Kao drugo, valja istaknuti da bi u slučaju da povreda tužiteljeva ugleda doista potječe od donošenja pobijane uredbe, ona bila počinjena već na dan donošenja te uredbe i trajala bi toliko dugo dok se ta uredba ne bi poništila odlukom u postupku o meritumu (vidjeti u tom smislu rješenje od 15. studenoga 2011., Xeda International/Komisija, T‑269/11 R, neobjavljeno, EU:T:2011:665, t. 42. i navedenu sudsku praksu).

74 Kao treće, tužitelj ističe posebnu osjetljivost zdravstvenog sektora. Međutim, s obzirom da je predmetna uredba bila donesena nakon složenog upravnog postupka u trajanju od više godina, u kojem su sudjelovali znanstvenici i stručnjaci iz dotičnog sektora, suspenzija primjene te uredbe, koju sudac postupka privremene pravne zaštite odredi isključivo privremeno i u okviru skraćenog postupka, teško da bi mogla otkloniti moguće dvojbe oko toga, je li diflubenzuron na tržištu jestivih kultura bezopasan (vidjeti u tom smislu rješenje od 15. studenoga 2011., Xeda International/Komisija, T‑269/11 R, neobjavljeno, EU:T:2011:665, t. 42. i navedenu sudsku praksu). U tom pogledu valja istaknuti da, suprotno sudskoj praksi spomenutoj u točkama 24. do 27. ovog rješenja, tužitelj ne objašnjava u kojoj bi mjeri ti zaključci postali irelevantni u ovom konkretnom slučaju, te osobito ne pojašnjava u kojoj bi mjeri suspenzija primjene pobijane uredbe otklonila bojazni koje su već mogle nastati nakon što su država članica izvjestiteljica i EFSA objavile procjenu diflubenzurona i nakon zaključaka osobito u vezi s genotoksičnošću PCA-a, kao dokumenata koji su dostupni niz godina.

75 Isto tako, što se tiče tužiteljeva navoda da je vrlo moguće da će pobijana uredba ozbiljno utjecati na povjerenje potrošača u proizvode na bazi diflubenzurona i da će kod potrošača izazvati znatnu zabrinutost u vezi s njegovom sigurnošću, iz elemenata u spisu ne proizlazi da bi privremena suspenzija koju odredi sudac postupka privremene pravne zaštite bila mjera kojom bi se spriječio takav gubitak povjerenja. U tom pogledu tužitelj samo tvrdi da u slučaju da se odobri zadržavanje navedene uredbe na snazi postoji rizik da stigmatizacija povezana s predmetnom tvari zbog ograničenja nametnutog tom uredbom s vremenom naraste. Kao što je istaknuto u točki 73. ovog rješenja, utvrđivanje opasnosti diflubenzurona na tržištu jestivih kultura i priopćavanje te informacije javnosti prethodi donošenju pobijane uredbe.

76 Kao peto i posljednje, valja istaknuti, kao što je navedeno u točki 34. ovog rješenja, da je u okviru tržišta koje je visoko uređeno, a kakvo je ono u ovom slučaju, i koje može biti predmet brze intervencije nadležnih tijela kada se pojave rizici za javno zdravlje, i to zbog razloga koji nisu uvijek predvidljivi, na dotičnim poduzetnicima, osim ako sami ne moraju snositi štetu koja proizađe iz takve intervencije, da se odgovarajućom politikom zaštite od njezinih posljedica (vidjeti rješenje od 16. lipnja 2016., ICA Laboratories i dr./Komisija, C‑170/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2016:462, t. 29. i navedenu sudsku praksu).

77 U ovom je slučaju najranije 7. rujna 2012., tijekom iznošenja zaključaka EFSA-e kojim se utvrđuje nova poteškoća u vezi s mogućom izloženošću PCA-u kao ostatku (vidjeti točku 5. ovog rješenja), ili barem 18. srpnja 2013., kada je Komisija obavijestila tužitelja o odluci da preispita odobrenje za predmetnu tvar u skladu s člankom 21. Uredbe br. 1107/2009 (vidjeti točku 7. ovog rješenja), tužitelj raspolagao informacijama na temelju kojih je u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 76. ovog rješenja na njemu bilo da procijeni potrebu za poduzimanjem odgovarajućih mjera kako bi se zaštitio od mogućih rizika u vidu ograničenja uporabe diflubenzurona. Osim toga treba istaknuti da ovaj zahtjev za privremenu pravnu zaštitu ne sadržava nikakvu naznaku u tom pogledu. Štoviše, sva ta razmatranja relevantna su čak i ako se prizna, kao što to tužitelj tvrdi u svojem zahtjevu, da je tek od srpnja 2015. mogao imati razloge za odgovor na zabrinutost u vezi s genotoksičnošću metabolita.

78 S obzirom na prethodno izneseno, valja zaključiti da tužitelj nije dokazao težinu navodne štete.

Nepopravljivost štete

79 Osim toga, ne proizlazi niti to da se navodna šteta u ovom slučaju može smatrati nepopravljivom.

80 Kao prvo, prema već ustaljenoj sudskoj praksi, financijska se šteta ne može, osim u iznimnim okolnostima, smatrati nepopravljivom ili čak teško popravljivom s obzirom na to da je novčanom naknadom u pravilu moguće ponovno uspostaviti stanje u kojem se oštećena osoba nalazila prije nastanka štete. Takva šteta mogla bi se ponajprije popraviti u okviru tužbe za naknadu štete koja se podnosi na temelju članaka 268. i 340. UFEU‑a (vidjeti rješenje od 28. studenoga 2013., EMA/InterMune UK i dr., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, t. 48. i navedenu sudsku praksu te rješenje od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija, T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 33. i navedenu sudsku praksu).

81 U slučaju takve štete, zatražena je privremena mjera opravdana samo ako se pokaže da se zbog njezina nedonošenja tužitelj našao u situaciji koja bi mogla ugroziti njegovu egzistenciju prije donošenja odluke kojom se okončava glavni postupak (rješenje od 3. prosinca 2002., Neue Erba Lautex/Komisija, T‑181/02 R, EU:T:2002:294, t. 84.). Budući da neposredno predstojeći nestanak s tržišta doista predstavlja nepopravljivu i tešku štetu, proizlazi da je donošenje tražene privremene mjere opravdano u takvom slučaju (vidjeti rješenje od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija, T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 34. i navedenu sudsku praksu).

82 U ovom slučaju iz analize koju je u točkama 31. do 52. ovog rješenja proveo sudac postupka privremene pravne zaštite u odnosu na navodnu štetu zbog rizika od negativnog utjecaja na njegov prihod i dobit, proizlazi da se tužitelj ne nalazi u takvoj situaciji.

83 Isto tako, što se tiče argumenata istaknutih s obzirom na održivost proizvodnog pogona koji se nalazi u Ankerwegu, već je zaključeno da ovaj zahtjev za privremenu pravnu zaštitu ne sadržava bitne elemente kao što su informacije o mogućnostima preraspoređivanja dotičnog osoblja ili prenamjene proizvodnog procesa njegovog proizvodnog lanca unutar tog pogona. Takve su informacije nužne kako bi sudac postupka privremene pravne zaštite ispitao nepopravljivost navodne štete. U svakom slučaju, samo je tužiteljev opstanak relevantan u okviru ocjene nepopravljivosti štete, u skladu sa sudskom praksom spomenutom u točki 81. ovog rješenja. Kao što je već navedeno u točki 65. ovog rješenja, tužiteljeva bojazan ne odnosi se na ugrožavanje njegove egzistencije, nego na održivost proizvodnog pogona.

84 Kao drugo i kao što je navedeno u točki 58. ovog rješenja, iako se također uzima u obzir činjenica da bi u slučaju nedonošenja zatražene privremene mjere tužiteljevi tržišni udjeli bili nepovratno izmijenjeni, potrebno je navesti da se ovaj slučaj može staviti u ravnopravan položaj s rizikom nestanka s tržišta te se njime može opravdati donošenje tražene privremene mjere samo ako je nepovratna promjena tržišnih udjela ujedno i značajna. Nije dakle dovoljno da postoji opasnost od poduzetnikovog nepovratnog gubitka tržišnog udjela, nego je potrebno da je taj tržišni udio dovoljno bitan u pogledu, među ostalim, veličine tog poduzetnika, uzimajući u obzir karakteristike grupe s kojim je povezan preko svojih dioničara. Stranka koja se poziva na gubitak takvog tržišnog udjela mora, nadalje, dokazati da ga strukturne ili pravne prepreke sprečavaju u ponovnom osvajanju znatnog dijela tog tržišnog udjela (vidjeti rješenje od 28. travnja 2009., United Phosphorus/Komisija, T‑95/09 R, neobjavljeno, EU:T:2009:124, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

85 U ovom je slučaju zaključeno da tržišni udjeli, u pogledu kojih kod tužitelja postoji bojazan od gubitka, nisu bitni (vidjeti točku 60. ovog rješenja). U svakom slučaju tužitelj nije u dovoljnoj mjeri dokazao postojanje strukturnih ili pravnih prepreka koje ga sprečavaju u ponovnom osvajanju znatnog dijela tog tržišnog udjela.

86 U tom pogledu tužitelj prije svega tvrdi da u slučaju prihvaćanja tužbe u glavnom postupku promidžbena kampanja ne može razumno omogućiti ponovnu uspostavu tržišnog udjela koji trenutačno drži te bi on morao „prevladati negativan publicitet” stvoren pobijanom uredbom. Smatra da nije u mogućnosti pokrenuti skupu promidžbenu kampanju (ili ekvivalentnu akciju) kako bi suzbio svu negativnu percepciju jer niti on niti grupa kojoj u cijelosti pripada ne raspolaže dostatnim sredstvima za financiranje takve aktivnosti.

87 Međutim, u skladu sa sudskom praksom spomenutom u točkama 24. do 27. ovog rješenja, na stranci je koja traži privremene mjere da sucu postupka privremene pravne zaštite pruži informacije nužne za ocjenu koju on mora izvesti osobito u pogledu nepopravljivosti navodne štete. Stoga puke tvrdnje ne mogu biti dovoljne da se ispune ovi kriteriji koji proizlaze iz sudske prakse. U ovom se slučaju na temelju niti jednog dokumenta stavljenog na raspolaganje sucu postupka privremene pravne zaštite ne može, na prvi pogled, potvrditi tužiteljeve tvrdnje o njegovoj nemogućnosti da se navedeni tržišni udjeli povrate. Tužitelj, naime, samo navodi poteškoće radi povrata tržišnih udjela zbog mogućeg gubitka povjerenja u njegove proizvode, a da, međutim, ne dokazuje postojanje strukturnih ili pravnih prepreka koje bi ga sprečavalo u povratu tog povjerenja kako kod svojih klijenata tako i kod potrošača i time u ponovnom osvajanju znatnog dijela tih tržišnog udjela nakon uspostavljanja, među ostalim, odgovarajućih promidžbenih mjera kod njih (vidjeti u tom smislu rješenje od 11. travnja 2001., Komisija/Gerot Pharmazeutika, C‑479/00 P(R), EU:C:2001:224, t. 92.). Tako tužitelj samo tvrdi da niti on niti grupa kojoj pripada nemaju dostatnih sredstava za financiranje takve aktivnosti.

88 Osim toga, kako bi dokazao nužnu negativnu reakciju svojih klijenata, tužitelj izvodi argument o pretpostavljenim posljedicama poruke elektroničke pošte koju je društvo Audax poslalo nakon objave pobijane uredbe, a koje se sastoje od uvrštavanja predmetne tvari na negativan popis za samoposluge koje Audax podupire. On, međutim, ne predviđa posljedice koje će u slučaju prihvaćanja njegove tužbe u glavnom postupku imati slanje slične poruke elektroničke pošte radi obavještavanja istih klijenata o poništenju pobijane uredbe. No, iako samo slanje takve poruke elektroničke pošte može imati negativne posljedice koje tužitelj ističe, čini se da bi isto tako slanje obavijesti o osnovanosti tužiteljeve tužbe moglo dovesti do otklanjanja navedenih posljedica.

89 Potom tužitelj smatra da bi se čak i da je mogao izumiti novu zamjensku tvar suočio sa znatnim pravnim i regulatornim preprekama glede primjenjivih pravila, kao što je zahtjev podnošenja cjelovitog znanstvenog dosjea s podacima kojim se dokazuje sigurnost zamjenske tvari, ispitivanje tog dosjea i regulatorni postupak za izdavanje odobrenja, pri čemu postupak ukupno traje oko deset godina. Osim toga, registracija proizvoda prosječno stoji otprilike između 1,5 i 2 milijuna eura, ovisno o raznovrsnosti željenih kultura za oznaku proizvoda i stadija ciklusa za produljenje odobrenja za aktivnu tvar odnosnu aktivne tvari proizvoda.

90 U tom pogledu valja primijetiti da će se s obzirom na prosječno trajanje postupaka pred Općim sudom, meritorna presuda u ovom predmetu najvjerojatnije donijeti u roku od dvije godine (vidjeti u tom smislu rješenje od 21. srpnja 2017., Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija, T‑130/17 R, EU:T:2017:541, t. 47.). Tužitelj će stoga biti vezan zakonitošću pobijane odluke puno prije razdoblja nužnog za izdavanje odobrenja za moguću zamjensku tvar. U tom kontekstu mora se istaknuti da tužitelj nije zahtijevao primjenu ubrzanog postupka predviđenog u članku 151. i sljedećima Poslovnika. Osim toga, u skladu s člankom 3. pobijane uredbe, on se može koristiti „razdobljem odgode” do 8. rujna 2018. tijekom kojeg države članice mogu zadržati na snazi odobrenja za sredstva za zaštitu bilja koja sadržavaju diflubenzuron. Štoviše, kao što on ističe u svojem zahtjevu, postupak za produljenje koji podliježe strogim rokovima jest u tijeku i mogao bi 2018. dovesti do zaključka da metabolit nema genotoksičan potencijal. Prema mišljenju Komisije, taj bi se postupak morao dovršiti malo prije 30. lipnja 2019. Slijedom toga, ne čini se da je izostanak zamjenske tvari u portfelju tužiteljevih tvari relevantan element glede nepopravljivosti navodne štete.

91 Naposljetku, tužitelj samo navodi da je povredu njegova ugleda nemoguće otkloniti jer, s jedne strane, njegovo društvo majka, Platform Specialty Products, ne može ništa učiniti da povrati njegov ugled u očekivanju konačne odluke u ovom predmetu, te se, s druge strane, taj gubitak ugleda ne može samo financijski nadoknaditi niti to može privremeno učiniti njegovo društvo majka. Ne samo da tužitelj, kao što je navedeno u točki 74. ovog rješenja, ne pojašnjava u kojoj bi mjeri tražena suspenzija primjene omogućila primjeren odgovor na tu navodnu štetu, već takve tvrdnje, bez drugih elemenata na kojima se temelje, ne mogu ni uvjeriti suca postupka privremene pravne zaštite, u skladu sa sudskom praksom spomenutom u točkama 24. do 27. ovog rješenja.

92 Kao treće, valja, međutim, istaknuti da se financijska šteta može osobito smatrati nepopravljivom ako se šteta, čak i kad nastane, ne može brojčano izraziti (vidjeti rješenje od 28. studenoga 2013., EMA/InterMune UK i dr., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, t. 49. i navedenu sudsku praksu).

93 Točno je da se nesigurnost povezana s popravljanjem štete novčane naravi u okviru moguće tužbe za naknadu štete sama po sebi ne može smatrati okolnošću na temelju koje se može utvrditi nepopravljivost te štete u smislu sudske prakse Suda. Naime, u stadiju privremene pravne zaštite mogućnost naknadnog ishođenja popravljanja štete novčane naravi u okviru moguće tužbe za naknadu štete, koja se može podnijeti slijedom poništenja pobijanog akta, nužno je nesigurna. Svrha postupka privremene pravne zaštite nije zamijeniti takvu tužbu za naknadu štete kako bi se uklonila ta nesigurnost jer je njegova svrha jedino zajamčiti punu učinkovitost konačne odluke koju tek treba donijeti u postupku u meritumu uz koji je privremena pravna zaštita vezana, odnosno u ovom slučaju u postupku za poništenje (vidjeti rješenje od 28. studenoga 2013., EMA/InterMune UK i dr., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, t. 50. i navedenu sudsku praksu).

94 Suprotno tomu, isto ne vrijedi kada je već pri ocjeni koju vrši sudac privremene pravne zaštite jasno da se predmetna šteta, ako do nje dođe, neće moći primjereno identificirati i brojčano utvrditi s obzirom na njezinu narav i predvidljiv način nastanka te da, u praksi, tužba za naknadu štete stoga ne omogućuje njezino popravljanje (vidjeti rješenje od 28. studenoga 2013., EMA/InterMune UK i dr., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, t. 51. i navedenu sudsku praksu).

95 Međutim, iako u ovom slučaju tužitelj smatra da postoji rizik od nenadoknadivosti navodne štete, iz njegovih pismena ne proizlazi da se njegova šteta, ako do nje dođe, neće moći primjereno identificirati i brojčano utvrditi s obzirom na njezinu narav i predvidljiv način nastanka te da, u praksi, tužba za naknadu štete stoga ne omogućuje njezino popravljanje. Naprotiv, tužitelj iznosi određeni broj računovodstvenih elemenata na temelju kojih se navedenu štetu može, na prvi pogled, ne samo primjereno identificirati, već i brojčano izraziti.

[omissis]

Odvagivanje interesa

101 Osim toga, treba naglasiti da odvagivanje interesa ne preteže u korist suspenzije pobijane uredbe.

102 Prema sudskoj praksi, u okviru postupka privremene pravne zaštite trebaju se odvagnuti rizici povezani sa svakim mogućim rješenjem. To konkretno podrazumijeva ispitivanje donosi li interes predlagatelja privremenih mjera za određivanje suspenzije izvršenja pobijanog akta prevagu u odnosu na interes koji predstavlja njegova trenutačna primjena. Prilikom tog ispitivanja valja utvrditi omogućuje li njegovo eventualno poništenje u meritornom postupku preokretanje situacije nastale njezinom trenutačnom primjenom i, obrnuto, u kojoj bi mjeri suspenzija predstavljala prepreku ciljevima pobijanog akta u slučaju da se tužba u glavnom postupku odbije (rješenje od 1. ožujka 2017., EMA/MSD Animal Health Innovation i Intervet international, C‑512/16 P(R), neobjavljeno, EU:C:2017:149, t. 127.).

103 U ovom slučaju tužitelj smatra da odvagivanje interesa preteže u njegovu korist jer, s jedne strane, predmetna tvar ne predstavlja poznatu opasnost za javno zdravlje, te bi, s druge strane, bilo kakav pristup različit od onoga, koji se sastoji od suspenzije pobijane uredbe do donošenja konačne odluke u vezi s postupkom za obnovu predmetne tvari, bio neproporcionalan i bespotrebno ga stavio u lošiji položaj, jer bi zbog zadržavanja navedene uredbe na snazi bilo nemoguće otkloniti učinke trenutačne provedbe pobijane uredbe u slučaju njezina poništenja u meritornom postupku.

104 Kao prvo, što se tiče argumenta koji se temelji na činjenici da ne postoji opasnost za javno zdravlje, tužitelj naglašava da su predmetna tvar i proizvodi na njezinoj bazi bili na tržištu tijekom 40 godina i da nakon njihova stavljanja tržište pa do danas nije prijavljen nikakav incident u vezi s javnim zdravljem. Osim toga, pojašnjava da je diflubenzuron odobren izvan Unije. Naposljetku, smatra da su pitanja koja je Komisija istaknula više špekulativna nego stvarna i da se posljedično razmatranjima u vezi s javnim zdravljem ne može pridodati veća važnost nego šteti koja je tužitelju prouzročena pobijanom uredbom.

105 Iz elemenata u spisu proizlazi da su rizici za zdravlje ljudi bili utvrđeni. Glede toga tužitelj ne može u ovom slučaju izvesti uvjerljiv argument iz činjenice da je tvar bila potpuno sigurno korištena u Uniji više od 40 godina, a da nikada nije prijavljen ikakav štetan učinak za zdravlje ljudi. Naime, u sektoru, na koji se ovaj predmet odnosi, znanstveni napreci nisu rijetki i njima se tako daje prilika da se tvari iznova procijene s aspekta novih saznanja i znanstvenih otkrića. To je temelj postupaka za produljenje i smisao postojanja vremenskih ograničenja primijenjenih na odobrenja za stavljanje na tržište. Posljedično, ispitivanje od strane suca postupka privremene pravne zaštite u okviru odvagivanja interesa mora se odnositi na rizike koji su sada utvrđeni.

106 U tom pogledu Komisija podsjeća da je diflubenzuron kancerogena tvar kategorije 1B i da su njezina genotoksična svojstva dokazana nakon iscrpne ocjene koju su dali država članica izvjestiteljica, EFSA i stručnjaci država članica.

107 Tužiteljevo stajalište da ne postoji rizik za javno zdravlje zasniva se uglavnom na argumentima koje on ističe u okviru svojeg dokazivanja glede postojanja fumus boni iuris, to jest, s jedne strane, da je odluka o donošenju pobijane uredbe zahvaćena očitom pogreškom u ocjeni jer Komisija nije pažljivo i nepristrano uzela u obzir određene informacije koje dokazuju nepostojanja razloga za zabrinutost u pogledu genotoksičnosti predmetne tvari, te, s druge strane, da mu je bilo uskraćeno pravo na obranu tako što mu nije pružena mogućnost da podnese očitovanja o određenim dokumentima iz kojih proizlazi zaključak o postojanju rizika za zdravlje koje diflubenzuron uzrokuje.

108 Ti su aspekti obuhvaćeni nadzorom zakonitosti postupka i ne mogu, bez drugih elemenata i uz iznimku mogućeg priznanja očite pogreške u ocjeni, navesti suca postupka privremene pravne zaštite da u okviru odvagivanja interesa procijeni, da zaključci izneseni u navedenim dokumentima moraju ima prednost pred prethodnim ocjenama koje su načelno rezultat podrobnog i iscrpnog ispitivanja. Naime, nije na njemu da tehnički ocijeni znanstvene podatke čime bi prekoračio svoje ovlasti. U okolnostima ovog slučaja rizici za javno zdravlje, kako su utvrđeni u pobijanoj uredbi, trebaju stoga biti uzeti u obzir s obzirom na druge uključene interese.

109 U tom pogledu tužitelj ne spominje druge interese osim interesa za izbjegavanje nastanka štete koja mu je pobijana uredba prouzročila. Ustaljena je sudska praksa da načelno treba nesporno priznati da su zahtjevi u vezi sa zaštitom javnog zdravlja važniji u odnosu na ekonomska razmatranja (vidjeti rješenje od 11. travnja 2001., Komisija/Bruno Farmaceutici i dr., C‑474/00 P(R), EU:C:2001:219, t. 112. i navedenu sudsku praksu, te presudu od 19. travnja 2012., Artegodan/Komisija, C‑221/10 P, EU:C:2012:216, t. 99. i navedenu sudsku praksu).

110 U ovom slučaju valja istaknuti da uslijed izostanka bilo kakvog drugog interesa koji treba uzeti u obzir, navodna šteta za koju je, osim toga, dokazano da nije dovoljno teška niti nepopravljiva, nije dostatna da bi odvagivanje interesa rezultiralo prevagom u korist tužitelja jer se rizike za javno zdravlje koji su utvrđeni u odnosu na diflubenzuron treba smatrati priznatima (vidjeti točku 105. ovog rješenja).

111 U svakom slučaju, čak i da je tužitelj uspio dokazati hitnost povezanu s obilježjima svoje štete, opet bi je trebalo ocijeniti s obzirom na načelo postavljeno već ustaljenom sudskom praksom prema kojoj prednost zahtjeva zaštite javnog zdravlja može opravdati ograničenja koja za određene gospodarske subjekte dovode do negativnih, pa čak i znatnih negativnih posljedica (vidjeti u tom smislu presudu od 1. lipnja 2010., Blanco Pérez i Chao Gómez, C‑570/07 i C‑571/07, EU:C:2010:300, t. 90. i navedenu sudsku praksu). U tom je kontekstu čak naglašena važnost priznavanja načela predostrožnosti prema kojem institucije Unije mogu poduzeti mjere za zaštitu zdravlja ljudi ne čekajući da se rizici za to zdravlje ili njihova ozbiljnost dokažu kada postojanje i opseg tih rizika još uvijek nisu sa sigurnošću utvrđeni (vidjeti u tom smislu rješenje od 19. prosinca 2013., Komisija/Njemačka, C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, t. 54. i navedenu sudsku praksu).

112 Posljedično treba odbiti argumente koje tužitelj iznosi glede štetnosti predmetne tvari kako bi dokazao da razmatranja u vezi s javnim zdravljem ne mogu imati veću važnost od razmatranja u vezi s njegovom štetom.

113 Kao drugo, glede argumenta koji se temelji na neproporcionalnosti usvajanja bilo kakvog pristupa osim onog koji se sastoji od suspenzije pobijane uredbe do donošenja konačne odluke u vezi s postupkom za obnovu predmetne tvari, tužitelj podsjeća da je predmetna tvar trenutačno predmet ocjene u Uniji radi produljenja odobrenja u skladu s Uredbom br. 1107/2009 (vidjeti točku 8. ovog rješenja), a koja podliježe propisanom roku koji istječe u prosincu 2018. Ističe da u tom okviru Helenska Republika, u svojstvu države članice izvjestiteljice, trenutačno ocjenjuje podatke o genotoksičnosti PCA-a i time rizik za potrošače, te navodi da će rezultat te procjene biti poznat u listopadu 2017. Dodaje da je studijom od 28. veljače 2017. odgovoreno na zabrinutost povezanu s PCA-om (vidjeti točku 47. ovog rješenja).

[omissis]

116 Prije svega valja naglasiti da se ovaj slučaj ne tiče situacije u kojoj je nužno trenutačno povući proizvode na bazi diflubenzurona. S jedne strane, pobijana uredba samo ograničava uporabu diflubenzurona tako što ga isključuje samo s tržišta jestivih kultura i dakle ne zabranjuje u potpunosti korištenje diflubenzurona u insekticidima čime omogućava tužitelju da nastavi proizvoditi i stavljati na tržište sredstva za zaštitu bilja koja sadržavaju tu tvar radi njihove uporabe u nejestivim kulturama. S druge strane, pobijanom je uredbom predviđeno razdoblje odgode koje traje do 8. rujna 2018.

117 U tom je pogledu nužno pojasniti da činjenica dodjele razdoblja odgode ne isključuje postojanje rizika za javno zdravlje. Naime, iako države članice nemaju obvezu djelovati prije isteka navedenog razdoblja, one ipak mogu već sad poduzeti nužne mjere. Stoga, određivanje takvog razdoblja omogućuje određenu zaštitu od utvrđenih rizika što bi, s druge strane, spriječilo izricanje suspenzije primjene. Postojanje razdoblja odgode glede odvagivanja interesa koje je proveo sudac postupka privremene sudske zaštite relevantno je kada taj sudac ocjenjuje intenzitet utvrđenih rizika u odnosu na važnost drugih interesa čija je zaštita zatražena. No, u ovom slučaju iz analize interesa koje je tužitelj istaknuo, to jest štete glede koje kod njega postoji bojazan da će je pretrpjeti zbog primjene pobijane uredbe, proizlazi da su ti interesi manjeg intenziteta nego interesi u vezi s javnim zdravljem (vidjeti točke 109. do 112. ovog rješenja), tim više što će to razdoblje odgode smanjiti posljedice od kojih se strahuje i koje bi iz učinaka pobijane uredbe proizašle za tužiteljev položaj.

118 Potom, a kao što Komisija to naglašava u svojim očitovanjima, postupak za produljenje koji je u tijeku omogućava tužitelju da zaštiti svoje interese jer tako može istaknuti navodnu bezopasnost predmetne tvari za javno zdravlje. No, tužitelj smatra da se učinci tog postupka u tijeku mogu već primijetiti za vrijeme 2018.

119 Naposljetku, iako tužitelj ističe postojanje propisanog roka koji istječe u prosincu 2018. i tijekom kojeg je za diflubenzuron vrijedilo odobrenje prije donošenja pobijane uredbe, čini se neprikladnim odrediti suspenziju učinaka pobijane uredbe čak i ako je se ograniči na taj datum jer su rizici za javno zdravlje, koje sudac postupka privremene pravne zaštite mora uzeti u obzir (vidjeti točke 105. do 108. ovog rješenja), bili utvrđeni te je za njih ocijenjeno da prevladavaju nad drugim interesima koje tužitelj iznosi (vidjeti točke 109. do 112. ovog rješenja). A fortiori, protiv uvjetovanja takve privremene mjere vremenskim ograničenjem utvrđenim na kraju postupka za produljenje, kao što je to tužitelj zahtijevao, mogu se istaknuti isti prigovori jer bi se taj postupak prema navodima Komisije mogao protegnuti do 30. lipnja 2019.

120 Stoga, s jedne strane, situacija u kojoj se tužitelj nalazi omogućuje mu da nastavi s djelomičnim stavljanjem na tržište svojih proizvoda na bazi diflubenzurona (vidjeti točku 116. ovog rješenja) i izgleda da se uskoro očekuje odluka o produljenju prethodno ishođenog odobrenja (vidjeti točku 118. ovog rješenja), te se, s druge strane, zadržavanjem učinaka pobijane uredbe na snazi već sada osigurava određena zaštita javnog zdravlja od novoutvrđenih rizika (vidjeti točku 119. ovog rješenja).

121 Posljedično treba odbiti argumente koje tužitelj iznosi glede neproporcionalnosti usvajanja bilo kakvog pristupa osim onog prema kojem treba suspendirati pobijanu uredbu do donošenja konačne odluke u vezi s postupkom za obnovu predmetne tvari.

122 S obzirom na prethodno izneseno, valja zaključiti da u skladu sa sudskom praksom spomenutom u točki 102. ovog rješenja, odvagivanje interesa ne preteže u korist određivanja traženih privremenih mjera.

123 Treba zaključiti da zahtjev za privremenu pravnu zaštitu treba odbiti jer tužitelj nije uspio dokazati, s jedne strane, da je uvjet hitnosti bio ispunjen zato što navodna šteta nije teška i nepopravljiva, te, s druge strane, da je odvagivanje interesa pretezalo u njegovu korist, pri čemu nije nužno ispitati je li u ovom slučaju ispunjena pretpostavka u vezi s postojanjem fumus boni iuris.

124 Na temelju članka 158. stavka 5. Poslovnika, o troškovima će se odlučiti naknadno.

Slijedom navedenog,

PREDSJEDNIK OPĆEG SUDA

rješava:

1. Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

2. O troškovima će se odlučiti naknadno.

U Luxembourgu, 22. lipnja 2018.

Tajnik Predsjednik