Predmet C‑24/15

Josef Plöckl

protiv

Finanzamt Schrobenhausen

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Finanzgericht München)

„Zahtjev za prethodnu odluku — Oporezivanje — Porez na dodanu vrijednost — Šesta direktiva — Članak 28.c A točke (a) i (d) — Prijenos robe unutar Europske unije — Pravo na izuzeće — Nepoštovanje obveze dostavljanja identifikacijskog broja za PDV dodijeljenog od strane države članice odredišta — Nepostojanje ozbiljnih indicija o postojanju utaje poreza — Odbijanje korištenja izuzeća — Dopuštenost“

Sažetak – Presuda Suda (četvrto vijeće) od 20. listopada 2016.

Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Prijelazne odredbe o oporezivanju trgovine između država članica – Izuzeće prijenosa robe unutar Europske unije – Odbijanje izuzeća zbog toga što porezni obveznik nije dostavio identifikacijski broj za taj porez koji je dodijelila država članica odredišta – Nesudjelovanje poreznog obveznika u poreznoj utaji – Nedopuštenost

(Direktiva Vijeća 77/388, kako je izmijenjena Direktivom 2005/92, čl. 22. st. 8., čl. 28.a i 28.h)

Članak 22. stavak 8. Šeste direktive 77/388 o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet, kako je izmijenjena Direktivom 2005/92, u verziji koja proizlazi iz članka 28.h, te Šeste direktive, i članak 28.c A točku (a) prvi podstavak i točku (d) navedene direktive treba tumačiti na način da im se protivi to da porezna uprava države članice podrijetla odbije izuzeti od poreza na dodanu vrijednost prijenos unutar Zajednice zbog toga što porezni obveznik nije dostavio identifikacijski broj za taj porez koji je dodijelila država odredišta, ako ne postoje nikakve ozbiljne indicije koje bi ukazivale na postojanje utaje, ako je roba prenesena u drugu državu članicu i ako su također ispunjeni drugi uvjeti za izuzeće.

Transakcije se moraju oporezivati uzimajući u obzir njihova objektivna obilježja. U tom pogledu, ako prijenos robe ispunjava uvjete iz članka 28.a stavka 5. točke (b) drugog podstavka Direktive 77/388, taj je prijenos izuzet od poreza na dodanu vrijednost (PDV). Posljedično, načelo porezne neutralnosti zahtijeva da se izuzeće od PDV‑a odobri ako su zadovoljeni materijalni uvjeti, čak i ako porezni obveznici nisu udovoljili određenim formalnim uvjetima. Obveza dostave identifikacijskog broja za PDV koji je dodijelila država članica odredišta stjecatelju robe predstavlja formalni uvjet u odnosu na pravo na izuzeće od PDV‑a. Iako dostava tog broja predstavlja dokaz da je takav prijenos obavljen u svrhe poslovanja tog poreznog obveznika i, posljedično, da je taj porezni obveznik djelovao kao takav u toj državi članici, dokaz takvog svojstva ne može u svim slučajevima ovisiti isključivo o dostavi navedenog identifikacijskog broja za PDV. Naime, članak 4. stavak 1. Šeste direktive, kojim je definiran pojam „porezni obveznik”, ne podvrgava to svojstvo činjenici da dotična osoba posjeduje identifikacijski broj za PDV. Dostava tog broja ne predstavlja dakle materijalni uvjet za izuzeće od PDV‑a prijenosa unutar Zajednice.

Postoje dva slučaja u kojima nepoštovanje formalnog zahtjeva može dovesti do gubitka prava na izuzeće od PDV‑a. Na prvom mjestu, na načelo porezne neutralnosti ne može se, radi izuzeća od PDV‑a, pozvati porezni obveznik koji je namjerno sudjelovao u poreznoj utaji koja je ugrozila funkcioniranje zajedničkog sustava PDV‑a. Na drugom mjestu, povreda formalnog uvjeta može dovesti do odbijanja izuzeća od PDV‑a ako je učinak te povrede sprječavanje podnošenja ključnog dokaza da su materijalni uvjeti bili ispunjeni. Proizlazi, međutim, iz samog uvjeta o kojem ovisi to izuzeće od poreza na dodanu vrijednost da, kada porezna uprava raspolaže potrebnim podacima da bi utvrdila da su materijalni uvjeti ispunjeni, ta uprava ne smije uvesti dodatne uvjete u vezi s pravom poreznog obveznika na izuzeće koji za učinak mogu imati onemogućavanje izvršavanja tog prava.

Sud je presudio da se članku 28.c A točki (a) prvom podstavku Šeste direktive ne protivi to da porezna uprava države članice podvrgne izuzeće od PDV‑a isporuke unutar Zajednice dostavljanju od strane dobavljača identifikacijskog broja za PDV stjecatelja, pod uvjetom, međutim, da se odobrenje korištenja tog izuzeća ne odbija samo zbog toga što ta obveza nije poštovana ako dobavljač ne može, u dobroj vjeri, i nakon što je poduzeo sve mjere koje se od njega razumno mogu zahtijevati, dostaviti taj identifikacijski broj ali dostavi dokaze kojima se u dovoljnoj mjeri može dokazati da je stjecatelj porezni obveznik koji djeluje kao takav u predmetnoj transakciji.

Ipak, to se utvrđenje odnosi na situaciju u kojoj se postavlja pitanje je li porezni obveznik sudjelovao u poreznoj utaji. U tom pogledu, sudjelovanje dobavljača u takvoj utaji može se isključiti s obzirom na okolnost da taj dobavljač nije mogao u dobroj vjeri i nakon što je poduzeo sve mjere koje se od njega razumno mogu zahtijevati, dostaviti identifikacijski broj za PDV stjecatelja.

Proizlazi, u tim okolnostima, u kojima je sudjelovanje poreznog obveznika u poreznoj utaji u svakom slučaju isključeno, da se izuzeće od PDV‑a istomu ne može odbiti zbog toga što nije poduzeo sve mjere koje se od njega razumno mogu zahtijevati kako bi ispunio formalnu obvezu, odnosno dostavio identifikacijski broj za PDV koji je dodijelila država članica odredišta prijenosa unutar Zajednice.

(t. 37.- 41., 43., 44., 46., 47., 51., 54., 55., 59. i izreka)