ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Društvo Doosan Infracore Co. Ltd, koje je zamijenio intervenijent, društvo Doosan Machine Tools Co. Ltd, podnijelo je Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) 27. studenoga 2012. zahtjev za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17. svezak 1., str. 226.), kako je izmijenjena (zamijenjena Uredbom (EU) 2017/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)).
4

Na temelju komponente za subjekte koji nisu OPM‑i Telefónica Deutschland osobito se obvezuje sljedeće (točke 77. i 78. Konačnih obveza): „a) 2G/3G/4G pristup za postojeće veletrgovce [Telefónica Deutschland] obvezuje se pružiti svim OPVM‑ima/pružateljima usluga koji se trenutačno opskrbljuju 2G/3G/4G proizvodima od [Telefónice Deutschland] ili E‑Plusa mogućnost produljenja njihovih postojećih ugovora od referentnog datuma [koncentracije] do kraja 2025. (ili bilo kojeg drugog ranijeg datuma kada [Telefónica Deutschland] prestane nuditi 2G, 3G ili 4G proizvode svojim korisnicima). [Telefónica Deutschland] proaktivno će poslati pismo o dobrovoljnom preuzimanju obveze svim OPVM‑ima/postojećim pružateljima usluga koji su sklopili ugovor o pristupu 2G, 3G ili 4G mreži s [Telefónicom Deutschland] ili E‑Plusom i koji su na snazi na referentni datum te kojim se odriče svojeg ugovornog prava redovnog raskida kako je to navedeno u ugovoru o veleprodajnoj opskrbi u pitanju do kraja 2025. (ili bilo kojeg drugog ranijeg datuma kada [Telefónica Deutschland] prestane nuditi 2G, 3G ili 4G proizvode svojim korisnicima). To ne utječe na pravo izvanrednog raskida zbog ozbiljnih razloga (kao što je to predviđeno zakonom).”
27

No, to nije smisao tužiteljeve argumentacije. Kao što je to potvrdio na raspravi, u okviru ovog tužbenog razloga on se ograničava na tvrdnju da članak 429. stavak 14. Uredbe br. 575/2013 treba tumačiti na način da ESB‑u daje ograničenu nadležnost, a ne diskrecijsku ovlast, i protiv te odredbe ne ističe nikakav prigovor nezakonitosti na temelju članka 277. UFEU‑a. Prema tome, on ne osporava valjanost te odredbe, već svoju argumentaciju samo stavlja u kontekst njezina tumačenja.
3

Dotični su proizvodi livret A (štedni račun A), uređen člancima L.221‑1 do L.221‑9 francuskog Code monétaire et financier (Monetarni i financijski zakonik, u daljnjem tekstu: CMF), livret d’épargne populaire (štedni račun stanovništva, LEP), uređen člancima L.221‑13 do L.221‑17-2 CMF‑a, i livret de développement durable et solidaire (štedni račun održivog i uključivog razvoja, LDD), uređen člankom L.221‑27 CMF‑a. Na temelju članka L.221‑5 CMF‑a, dio ukupnih depozita prikupljenih po osnovi štednog računa A i LDD‑a centralizirano se prikuplja u štednom fondu kojim upravlja CDC. Na temelju članka R.221‑58 CMF‑a, isto vrijedi za LEP.
25

No, to nije smisao tužiteljeve argumentacije. Kao što je to potvrdio na raspravi, u okviru ovog tužbenog razloga on se ograničava na tvrdnju da članak 429. stavak 14. Uredbe br. 575/2013 treba tumačiti na način da ESB‑u daje ograničenu nadležnost, a ne diskrecijsku ovlast, i protiv te odredbe ne ističe nikakav prigovor nezakonitosti na temelju članka 277. UFEU‑a. Prema tome, on ne osporava valjanost te odredbe, već svoju argumentaciju samo stavlja u kontekst njezina tumačenja.
30

U ovom slučaju, što se tiče svojstvenog razlikovnog karaktera ranijeg žiga u pogledu sira, žalbeno je vijeće nakon razmatranja iz točaka 18. do 25. pobijane odluke u točki 26. iste odluke zaključilo da je on bio slab zbog opisnog značenja tog žiga, s obzirom na to da je u okviru sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu to vijeće također ispitivalo mogući povećani razlikovni karakter u vezi s uporabom te je naposljetku zaključilo da on nije dokazan.
67

U odgovoru na treći tužbeni razlog ESB tvrdi, među ostalim, da prilikom donošenja pobijane odluke nije počinio nikakvu očitu pogrešku u ocjeni. U tom pogledu ističe da je pobijana odluka u skladu s ciljevima zakonodavca, kako proizlaze iz uvodne izjave 95. Uredbe br. 575/2013, jer tužitelj nema poseban poslovni model. Tvrdi da se nije oslonio na činjenicu da izloženosti prema CDC‑u ostaju u bilanci kreditnih institucija, već je to samo istaknuo kao „prvi pokazatelj”. Dodaje da okolnost da su izloženosti prema CDC‑u izjednačene s izloženostima prema francuskoj državi i da im je za potrebe kapitalnih zahtjeva dodijeljen ponder rizika 0 % nije relevantna u pogledu izračuna omjera financijske poluge i podsjeća na to da tržišta mogu iznenada izgubiti povjerenje u ulaganja koja se obično smatraju sigurnima. ESB također tvrdi da razdoblje usklađivanja tužiteljevih i CDC‑ovih odnosnih pozicija stvara dodatni rizik financijske poluge. Budući da se tijekom tog razdoblja ne može obratiti CDC‑u, tužitelj bi, suočen s povlačenjem prikupljene štednje, mogao biti naveden na smanjenje svoje financijske poluge mogućom prisilnom prodajom, koja bi za njega bila izvor znatnih gubitaka. Dodaje da, iako taj rizik prekomjerne financijske poluge nastupa kao posljedica manjka likvidnosti, između njih postoji razlika jer se taj rizik zasniva na relativnoj veličini izloženosti financiranih dugom u odnosu na regulatorni kapital kreditne institucije. Naposljetku, on osporava da postoji nedosljednost između pobijane odluke i njegove odluke od 15. kolovoza 2016. koja se odnosi na izračun koeficijenta likvidnosti i kojom se tužitelju daje odobrenje koje je tražio jer se te odluke tiču bonitetnih mjera, koje su, doduše, povezane, ali različite, te ističe da se omjerom financijske poluge namjerava izbjeći da izvori financiranja kreditne institucije budu previše usmjereni prema dugu i on predstavlja „zadnju mrežu bonitetne sigurnosti”.
45

Tužitelj također osporava Komisijin argument prema kojem moguće da utvrđenje nezakonitosti točke 2. obavijesti o natječaju kao izravnu posljedicu nema poništenje pobijane odluke jer bi uzimanje u obzir odgovora u kartici „Probir talenata” obrasca za prijavu u svakom slučaju dovelo do tužiteljeve eliminacije. Potonji se naime pita kako je Komisija mogla doći do takvog zaključka s obzirom na to da odbor za odabir upravo nije uzeo u obzir sadržaj te kartice.
35

S druge strane, tužitelj ne može dokazati postojanje diskriminacije u odnosu na sebe navodnom diskriminacijom proizvođača izvoznika koji su surađivali, a nisu bili uvršteni u uzorak, u odnosu na one koji su u nj bili uvršteni. Budući da nije sudjelovao u početnom ispitnom postupku, tužitelj nije zatražio da bude uvršten u uzorak. Budući da se njegov argument ne odnosi na njegovu situaciju, njegova eventualna osnovanost ne može dovesti do poništenja pobijane odluke u pogledu tužitelja. Stoga on nema nikakav interes za njegovo isticanje (vidjeti u tom smislu presudu od 28. veljače 2017., JingAo Solar i dr./Vijeće, T‑157/14, neobjavljena, EU:T:2017:127, t. 64. do 72.).
17

Dopisima od 13. studenoga 2009. i 6. prosinca 2010. voditelj odjela „Prava prema Pravilniku o osoblju” obavijestio je C. Galantea da je TNSUR napravio novi izračun broja godina mirovinskog staža priznatih po osnovi prijenosa prava koja je on prethodno stekao pri različitim nacionalnim tijelima u mirovinski sustav Unije, što je dovelo do toga da se u mirovinskom sustavu Unije od tada uplate doprinosa priznaju u trajanju od 4 godine i 1 mjesec, s pripadajućom isplatom iznosa od 7626,50 eura C. Galanteu, te 10 godina, 4 mjeseca i 5 dana (pobijana presuda, t. 25.).
31

Komisija nadalje tvrdi da je, iako je točno da se obavijest od 6. prosinca 2013. odnosi na godine podnošenja zahtjeva 2011. i 2012., do toga dovela činjenica što, s obzirom na to da se ta obavijest odnosila na kontrole provedene u kolovozu 2013., u ovoj fazi ne postoji nikakav rezultat za 2013. godinu. Međutim, budući da su postojale nepravilnosti, trebala ih je uzeti u obzir u svrhu utvrđivanja razdoblja financijskog ispravka. Činjenica da su postojali nedostaci u godinama 2011. do 2013. podrazumijeva to da se ne može smatrati da je provedena analiza rizika tijekom tih godina i da stoga nije bilo sekundarne kontrole.
129

Stoga, prema onomu što je navedeno u uvodnim izjavama 5. i 6. pobijane odluke, nedostaci koje je navela Komisija odnose se, „među ostalim”, „na način na koji je Francuska Republika uspostavila sustav proporcionalnosti za procjenu najveće prihvatljive površine za trajne travnjake”. K tomu, Komisija je istaknula da, općenito, akcijski plan i dalje nije bio proveden jer sve površine utvrđene u LPIS‑u nisu imale najveću prihvatljivu površinu utvrđenu u skladu s propisanim zahtjevima. Ti su elementi, osobito kašnjenja i nedostaci u provedbi i poboljšanju LPIS‑a, prema mišljenju Komisije zapravo doveli do znatnih negativnih posljedica u upravljanju zahtjevima za potporu za 2015., osobito u pogledu stavljanja korisniku na raspolaganje potrebne informacije o najvećoj prihvatljivoj površini i o nepoljoprivrednim površinama, uključujući EZP‑ove. Slično tomu, kao što je izneseno u uvodnoj izjavi 7. pobijane odluke, s jedne strane, ti su nedostaci, s obzirom na to da se ciljevi akcijskog plana nisu mogli postići u neposrednoj budućnosti, imali za učinak to da se nije moglo pružiti „razumno jamstvo koje se zahtijeva u pogledu pravilnog upravljanja potporama i zakonitosti i redovitosti plaćanja za 2015.”. S druge strane, ta su kašnjenja utjecala, kao što je naglasila Komisija, i na „[u]tvrđivanje konačne vrijednosti prava na plaćanje, koje je trebalo provesti najkasnije 1. travnja 2016. […], kao i na izvršenje samih plaćanja”. Međutim, iz razloga iznesenih u točkama 100. do 105. ove presude, Komisija je tijekom cijelog upravnog postupka isticala nedostatke u ažuriranju LPIS‑a i njihove posljedice na upravljanje i nadzor potpora po površini financiranih iz EFJP‑a, a da francuska tijela na to nisu pružila zadovoljavajuće odgovore.
95

Nadalje, potrebno je napomenuti da su metode za izračun mirovina za djecu preminule osobe utvrđene u poglavlju 4. članku 21. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, na temelju upućivanja u članku 84. Pravilnika o osoblju, i da je to poglavlje naslovljeno „Mirovina za nadživjele osobe”. To omogućuje utvrditi da zakonodavac koristi izraz „mirovina za nadživjele osobe” za identifikaciju mirovine nadživjelog bračnog druga preminulog dužnosnika, tj. mirovinu za nadživjele osobe stricto sensu, ali i za odredbe koje se odnose na mirovine za djecu preminule osobe. Stoga, iako je točno, kao što to tvrde tužitelji, da se određenim odredbama izričito upućuje na mirovine za djecu preminule osobe, to ne isključuje da se druge odredbe, koje ih izričito ne spominju, ne mogu na njih primjenjivati ako su one stvarne mirovine i zbog toga podliježu odredbama Pravilnika o osoblju koje su općenito primjenjive na mirovine.
11

Uvodne izjave 2. do 9. pobijane odluke glase kako slijedi: „(2) Europska komisija (u daljnjem tekstu: Komisija) primila je informacije iz kojih proizlazi da [tužitelj] ima vladajući položaj u smislu članka 102. UFEU‑a, među ostalim na tržištu usluga prijevoza osoba i usluga upravljanja željezničkom infrastrukturom u Češkoj Republici. (3) Komisija raspolaže informacijama koje upućuju na to da [tužitelj] može primjenjivati cijene niže od iznosa troškova (predatory pricing) na određenim željezničkim linijama, uključujući (ali ne ograničavajući se na) liniju Prag – Ostrava. To bi postupanje moglo biti dio tužiteljeve strategije protivne pravilima tržišnog natjecanja, i to u svrhu zaštite njegova položaja na tržištu pružanja usluga prijevoza osoba i ograničenja razvoja tržišnog natjecanja. (4) Komisija je primila informacije koje upućuju na to da je ta navodna povreda započela barem od 2011., kada je privatni konkurent počeo pružati usluge na liniji Prag – Ostrava, odnosno ranije, i da se to postupanje nastavilo. (5) To postupanje, ako postoji, predstavlja jednu ili više povreda članka 102. UFEU‑a. (6) Te su navodne povrede počinjene u velikoj tajnosti. Postojeća dokumentacija koja se odnosi na navodne povrede ograničava se na najmanju moguću razinu i drži se na mjestima i u obliku koji olakšava njezino skrivanje, čuvanje ili uništenje u slučaju zahtjeva za pružanje informacija ili najavljenog nadzora. (7) Kako bi Komisija mogla utvrditi sve relevantne okolnosti koje se odnose na moguće povrede kao i kontekst u kojem su one nastale, treba provesti pretragu u [tužiteljevim] poslovnim prostorijama na temelju članka 20. Uredbe br. 1/2003. Kako bi se osigurala učinkovitost te pretrage, potrebno je da se provede bez prethodne najave poduzetniku osumnjičenom za povredu. (8) Stoga je potrebno donijeti odluku na temelju članka 20. stavka 4. Uredbe br. 1/2003, kojom se [tužitelj] poziva da se podvrgne pretrazi, i dostaviti mu tu odluku neposredno prije pretrage. (9) Komisija je svjesna činjenice da je tijelo nadležno za tržišno natjecanje države članice, Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (u daljnjem tekstu: ÚOHS), pokrenulo upravni postupak koji se odnosi na istu povredu te je 2012. provelo pretragu tužiteljevih prostorija. Komisija je ispitala ÚOHS‑ov odgovarajući spis.”
59

U potporu svojem zahtjevu tužitelj navodi pet tužbenih razloga. Kao prvo, sporne se mjere ne mogu temeljiti na OLAF‑ovu izvješću s obzirom na to da ga je izvanraspravno vijeće proglasilo ništavim. Kao drugo, sporne mjere protivne su predmetnim sporazumima s obzirom na to da se temelje na izvješću sastavljenom na osnovi dokaznih sredstava koja su prikupljena u uvjetima protivnima nacionalnom pravu. Kao treće, te su mjere također protivne tim sporazumima s obzirom na to da su dokazi prikupljeni povredom Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Kao četvrto, kako bi obustavila i raskinula sporazume koji su obuhvaćeni programom H2020 Komisija se ne može, kao što je to učinila, osloniti na provjere i inspekcije provedene u okviru sporazuma koji su obuhvaćeni programom PC7. Kao peto, Komisija je povrijedila načelo proporcionalnosti.
146

Nadalje, ne može se prihvatiti da Komisija nije uopće ispitala zahtjev, s obzirom na to da je, kao što to proizlazi iz točaka 14. do 19. ove presude, uputila Lufthansi više zahtjeva za dostavu informacija te je tijekom upravnog postupka održala više sastanaka s njom.
25

U ovom slučaju odluka Predsjedništva sadržava tri odjeljka. U prvom odjeljku (točke 1. do 27. odluke) iznesene su činjenice koje su dovele do donošenja predmetnih sankcija, tužiteljeve prethodne izjave koje su već bile predmet sankcija i unutarnji žalbeni postupak koji je potonji pokrenuo protiv odluke predsjednika. Drugim se odjeljkom (točke 28. do 37. odluke) nastoji utvrditi da tužiteljevo postupanje predstavlja povredu članka 11. Poslovnika. Naposljetku, treći odjeljak (točke 38. do 45. odluke) sadržava pravnu ocjenu članka 166. Poslovnika.
67

Kao drugo, valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi presude o poništenju koje su donijeli sudovi Unije imaju snagu pravomoćno presuđene stvari čim postanu konačne. To ne obuhvaća samo izreku presude o poništenju nego i razloge koji su do nje doveli i koji za nju predstavljaju nužnu osnovu na način da su neophodni kako bi se utvrdio točan smisao onoga što je presuđeno u izreci (presuda od 3. listopada 2000., Industrie des poudres sphériques/Vijeće, C‑458/98 P, EU:C:2000:531, t. 81.; vidjeti također u tom smislu presudu od 1. srpnja 2009., ThyssenKrupp Stainless/Komisija, T‑24/07, EU:T:2009:236, t. 113. i 140.). Kada, nakon presude o poništenju, tvorac poništenog akta donese novi akt, mora uvažavati ne samo izreku presude nego i razloge koji su doveli do nje i koji za nju predstavljaju nužnu osnovu, pazeći pritom da taj novi akt ne bude zahvaćen istim nepravilnostima kao što su one utvrđene u presudi o poništenju (vidjeti, u tom smislu, presude od 5. rujna 2014., Éditions Odile Jacob/Komisija, T‑471/11, EU:T:2014:739, t. 56. i od 6. ožujka 2003., Interporc/Komisija, C‑41/00 P, EU:C:2003:125, t. 29. i 30. i navedena sudska praksa).
43

U okviru trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na povredi članka L 511‑13 CMF‑a i članaka 13. i 88. Direktive 2013/36, tužitelji u biti ističu da pravilo razgraničavanja funkcija predsjednika upravnog odbora i glavnog izvršnog direktora ne podrazumijeva to da se pojam stvarnog vođenja svodi samo na obnašanje izvršnih funkcija. Tako je logično, s obzirom na to da je upravljačko tijelo istodobno nadležno za nadzornu i izvršnu funkciju, da te dvije kategorije funkcija obnašaju dva „stvarna rukovoditelja”. Ističu da ESB‑ov pristup, time što vodi do imenovanja osoba koje nisu glavni izvršni direktor ili zamjenik glavnog izvršnog direktora za „stvarne rukovoditelje”, ponovno dovodi u pitanje „načelo četiri oka” ili „pravilo četiri oka” iz članka 13. stavka 1. Direktive 2013/36, s obzirom na to da bi „stvarni rukovoditelj” bio podređen glavnom izvršnom direktoru. Ponavljaju da se utvrđenje nespojivosti funkcije predsjednika upravnog odbora s funkcijom „stvarnog rukovoditelja” temelji na netočnom postulatu izjednačavanja „stvarnog rukovoditelja” s glavnim izvršnim direktorom. Napokon, nije relevantno ESB‑ovo pozivanje na članak L. 511‑58 drugi stavak CMF‑a, s obzirom na to da se ta odredba isključivo odnosi na podružnice kreditnih institucija čije je sjedište izvan Europske unije i prema tome čini „poseban sustav nespojivosti”.
21

Komisija je pobijanom odlukom osobito odobrila Greenpeaceu pristup, u obliku iz kojeg su uklonjeni osobni podaci, različitim dokumentima koji potječu kako od njezinih službi tako i od malteških tijela. Glede dokumenata koji potječu od Komisije, oni o čijem je objavljivanju odlučeno odgovarali su dokumentima utvrđenima u fazi ispitivanja početnog zahtjeva, ali pogreškom nisu potom proslijeđeni Greenpeaceu (dokumenti navedeni u Prilogu F pobijanoj odluci), ili dokumentima identificiranima tek u fazi ispitivanja ponovnog zahtjeva (dokumenti navedeni u Prilogu D pobijanoj odluci). Glede dokumenata koji potječu iz Republike Malte, oni o čijem je objavljivanju odlučeno bili su i dokumenti identificirani u fazi ispitivanja početnog zahtjeva (dokumenti navedeni u Prilogu B pobijanoj odluci pod brojevima 112 do 230, u daljnjem tekstu: dokumenti br. 112 do 230) i dokumenti identificirani u fazi ispitivanja potvrdnog zahtjeva (dokumenti navedeni u Prilogu B pobijanoj odluci pod brojevima 1 do 111 i 231 do 240, u daljnjem tekstu: dokumenti br. 1 do 111 i 231 do 240).
58

U ovom slučaju žig za koji je podnesena prijava sastoji se od elementa koji se može percipirati kao veliko slovo „K” bijele boje napisano podebljanim slovima, čiji su krajevi djelomično zaokruženi. To se slovo nalazi u sredini šireg figurativnog pravokutnog crnog elementa, čija su dva gornja kuta i donji desni kut također zaokruženi. Raniji žig Beneluksa br. 882400 može se percipirati kao veliko slovo „K” bijele boje čije se sve sastavne linije, to jest vertikalna linija i dijagonalne linije koje se nalaze s desne strane vertikalne linije, zaokružuju. To se slovo nalazi na crnoj podlozi koja okružuje njegov obris, ali ne stvara geometrijski oblik koji se može točno opisati.
2

Dana 30. listopada 2004. Europska komisija u Službenom listu Europske unije objavila je Obavijest o pokretanju antidampinškog postupka povezanog s uvozom vinske kiseline podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2004., C 267, str. 4.). Taj je postupak doveo do donošenja Uredbe Vijeća (EZ) br. 130/2006 od 23. siječnja 2006. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz vinske kiseline podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL 2006., L 23, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 112., str. 74.). U skladu s člankom 1. stavcima 1. i 2. te uredbe, konačna antidampinška pristojba uvedena je na uvoz vinske kiseline obuhvaćene oznakom ex 2918 12 00 (oznaka TARIC 2918120090) podrijetlom iz Kine, a kojom je predviđena stopa u iznosu od 0 % do 34,9 %. U navedenoj uredbi društvu Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co., Ltd (u daljnjem tekstu: društvo Hangzhou Bioking) odobren je tretman tržišnog gospodarstva. Nulta stopa pristojbe primijenjena je na uvoz vinske kiseline koju proizvodi društvo Hangzhou Bioking.
84

Što se tiče drugog razloga, koji je naveden u točki 44. pobijane odluke, tužitelj u biti osporava utvrđenje iz te točke prema kojoj infrastruktura luke Puerto de Las Nieves nije bila razvijena posebno za intervenijenta, niti je bila dodijeljena njemu ili bilo kojem drugom poduzetniku u trenutku njezine izgradnje. Stoga, Komisija nije poštovala objektivnu narav pojma državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Jedino je bitna okolnost da je intervenijent imao monopol nad upotrebom predmetne infrastrukture luke i stoga očitu prednost u odnosu na svoje konkurente. U svakom slučaju, namjera kanarskih tijela da intervenijentu daju prednost u ovom je slučaju očita te se njome dokazuje postojanje potpora koje je taj intervenijent primio. Naime, sudskom se praksom isključuje da troškove javne infrastrukture koju upotrebljava pojedini subjekt snosi zajednica. U pogledu načela prior in tempore, potior in jure, tužitelj tvrdi da se njime nikako ne može opravdati dodjela intervenijentu isključivog prava za upotrebu infrastrukture luke Puerto de Las Nieves. Nepostojanje upućivanja na to načelo u pobijanoj odluci objašnjava se okolnosti da je očito neusklađeno s osnovnim načelima kojima je uređeno pravo Unije u području državnih potpora, pri čemu se takvom prednosti dokazuje dodjela državne potpore. Tužitelj u tom pogledu odbacuje analogiju Komisije sa zaštitom koja se pravom Unije jamči interesima koje su zračni prijevoznici legitimno stekli u pogledu slotova, s obzirom na to da slična zaštita nije predviđena u sektoru pomorskog prijevoza.
143

Kada je riječ o činjenici da se dužnosti sudskog savjetnika u okviru kabineta predsjednika Suda, „osim onih koje su povezane sa sudskom aktivnošću Suda, protežu uglavnom na nadzor u ime predsjednika Suda djelovanja sudske uprave, što obuhvaća pitanja osoblja (uključujući pitanja smanjenja broja osoblja), pripremu proračuna, informatičku organizaciju Suda, infrastrukture i, općenitije, ukupno funkcioniranje uprave”, treba zaključiti da se ukupnost tih aktivnosti ne pojavljuje u tužiteljevu životopisu, koji je, kao što je to već navedeno u točki 129. ove presude, samo spomenuo praćenje postupovnih pitanja, pripremu dodjele novih predmeta, praćenje sudske prakse velikog vijeća, praćenje upravne aktivnosti institucije i sudjelovanje u odborima u ime predsjednika Suda. One se također ne pojavljuju u izvješćima o ocjeni izrađenima 17. ožujka 2015. (razdoblja od 1. siječnja 2012. do31. prosinca 2012. i od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2013.) i 27. ožujka 2015. (razdoblje od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2014.). U prvim dvama izvješćima tužiteljeve opisane dužnosti su „voditelj odjela ‚Prava prema Pravilniku, socijalna i zdravstvena pitanja, uvjeti rada’”, a u posljednjem izvješću „sudski savjetnik (zadužen posebno za administrativne poslove, praćenje postupovnih pitanja do dodjele predmeta te dodatno i sudske prakse velikog vijeća)”.
51

U skladu sa člankom 272. UFEU‑a, Sud Europske unije nadležan je donositi presude na temelju svake arbitražne klauzule sadržane u ugovoru sklopljenom od strane Unije ili u njezino ime, bez obzira na to radi li se o javnopravnom ili privatnopravnom ugovoru. U ovom slučaju tužiteljev prvi ugovor o radu s Misijom sadržava klauzulu o ugovaranju nadležnosti sudova u Bruxellesu (Belgija). Suprotno tomu, ugovor o radu sklopljen između Misije i tužitelja za razdoblje od 16. srpnja 2014. do 15. srpnja 2015., kao i onaj koji su te dvije stranke sklopile za razdoblje od 16. srpnja 2015. do 15. srpnja 2016. sadržava klauzulu o ugovaranju nadležnosti Suda Europske unije. Budući da su se činjenice koje su dovele do tužbe dogodile tijekom razdoblja obuhvaćenih dvama potonjim ugovorima o radu, ova tužba se može temeljiti na članku 272. UFEU‑a. Usto, prema članku 256. stavku 1. UFEU‑a, Opći sud nadležan je za provođenje postupka i odlučivanje u prvom stupnju u slučaju predmeta i postupaka iz članka 272. UFEU‑a.