ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

To tumačenje potvrđuju i Smjernice Komisije o kvalifikaciji i klasifikaciji samostalnih računalnih programa koji se upotrebljavaju u zdravstvenom sektoru u okviru propisa o medicinskim proizvodima („Guidelines on the qualification and classification of stand alone software used in healthcare within the regulatory framework of medical devices”, Meddev 2.1/6), čiji je cilj poboljšati ujednačenu primjenu odredaba Direktive 93/42 u okviru Unije. Naime, i u izdanju objavljenom u siječnju 2012. i u onom iz srpnja 2016. u tim se smjernicama navodi da su oni programi za koje proizvođač odredi da ih se upotrebljava za neki od ciljeva iz članka 1. stavka 2. točke (a) Direktive 93/42 – kao i oni namijenjeni stvaranju ili izmijeni informacija o zdravstvenom stanju, osobito putem postupaka izračuna, određivanja ili usporedbe podataka unesenih s određenim bilješkama, kako bi pružili informacije o određenom pacijentu – medicinski proizvodi. U navedenim smjernicama dodaje se da medicinskim proizvodima ne treba smatrati programe koji se ni na koji način ne koriste podacima ili koji samo pohranjuju, arhiviraju, sažimaju bez brisanja ili, naposljetku, jednostavno pretražuju, to jest, kada je riječ o potonjima, programe koji imaju funkciju digitalne baze podataka i koji omogućavaju pronalaženje informacija koje proizlaze iz metapodataka a da ih ne mijenjaju niti tumače.
8

Uvodne izjave 4., 5., 8. i 10. Uredbe SDZ glase: „(4) Trenutačno, razdoblje između podnošenja prijave patenta za novi lijek i odobrenja za stavljanje lijeka u promet dovodi do toga da razdoblje učinkovite zaštite na temelju patenta nije dovoljno kako bi se osiguralo pokriće ulaganja u istraživanje. (5) Ova situacija dovodi do nedostatka zaštite čime se farmaceutska istraživanja stavljaju u nepovoljan položaj. […] (8) Stoga je potrebno sastaviti svjedodžbu o dodatnoj zaštiti koju svaka od država članica dodjeljuje, pod istim uvjetima, na zahtjev nositelja nacionalnog ili europskog patenta koji se odnosi na lijek za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet. Uredba je stoga najprikladniji pravni [instrument]. […] (10) Ipak bi trebalo voditi računa o svim relevantnim interesima, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, u tako složenom i osjetljivom području kao što je farmaceutski sektor. U tu svrhu, svjedodžba se ne može dodijeliti za razdoblje dulje od pet godina. Nadalje, dodijeljena bi se zaštita trebala strogo ograničiti na proizvod za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka.”
33

Prema Zavodu za mirovinsko osiguranje, koji je 1. siječnja 2010. zamijenio Nacionalni fond za osiguranje, navršena razdoblja osiguranja u državi članici koja nije Kraljevina Švedska daju pravo na mirovinu od te druge države članice. Međutim, budući da je zajamčena mirovina dopunske naravi, izračunavanje te mirovine bez primjene članka 47. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 1408/71 imalo bi za posljedicu to da bi osoba koja je navršila razdoblja osiguranja u državi članici koja nije Kraljevina Švedska primala prekomjerno davanje. Naime, ako se prosječna vrijednost mirovine ne bi pripisala razdobljima osiguranja navršenima u državi članici koja nije Kraljevina Švedska, to bi imalo za posljedicu da se tim razdobljima pridruži vrijednost koja je niža od one koja odgovara istim razdobljima navršenima u Švedskoj.
19

Naime, iako se protiv odluka nacionalnih tijela o odbijanju izdavanja vize koje donose zapovjednik postaje Granične policije ili ministar vanjskih poslova ili onih o odbijanju produljenja vize koje je donijelo Vojvodstvo (Poljska) može podnijeti pravni lijek upravnom sudu, to nije uvijek slučaj kad je riječ o odluci o odbijanju izdavanja vize, uključujući onu schengensku, koju donosi konzul. Državljanin treće države može podnijeti pravni lijek protiv takve odluke samo ako je član obitelji državljanina države članice Unije, države članice Europskog udruženja za slobodnu trgovinu koja je stranka EGP‑a ili Švicarske Konfederacije, u smislu članka 2. točke 4. Zakona o ulasku. Ostali državljani treće države mogu podnijeti samo upravni pravni lijek, to jest zahtjev za preispitivanje koje provodi to isto tijelo, u skladu s člankom 76. stavkom 1. Zakona o stranim državljanima.
5

Članak 2. te direktive propisivao je: „Države članice poduzimaju mjere potrebne za osiguranje obvezne objave od strane trgovačkih društava navedenih u članku 1. barem sljedećih dokumenata i pojedinosti: (a) instrumenta o osnivanju i statuta ako je sadržan u odvojenom instrumentu; (b) svih izmjena instrumenata navedenih u točki (a), uključujući produljenje trajanja trgovačkog društva; (c) nakon svake izmjene instrumenta o osnivanju ili statuta, cjelokupnog teksta instrumenta ili statuta prema zadnjoj izmjeni; (d) imenovanja, prekida rada i pojedinosti o osobama koje kao tijelo sastavljeno u skladu sa zakonom, ili kao članovi nekog takvog tijela: i. su ovlaštene zastupati trgovačko društvo u poslovanju s trećim stranama i u pravnim postupcima; mora biti očito iz objave da li osobe koje su ovlaštene zastupati društvo mogu to činiti same ili moraju nastupiti zajednički; ii. sudjeluju u upravljanju, nadzoru ili kontroli trgovačkog društva; (e) najmanje jednom godišnje, iznosa upisanog kapitala, ako instrument o osnivanju ili statut spominju ovlašteni kapital, osim ako povećanje upisanog kapitala ne zahtijeva izmjenu statuta; (f) računovodstvenih dokumenata za svaku financijsku godinu koji se trebaju objaviti u skladu s [Četvrtom direktivom Vijeća 78/660/EEZ od 25. srpnja 1978., na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava (SL 1978., L 222, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 16.), Sedmom direktivom Vijeća 83/349/EEZ od 13. lipnja 1983. na temelju članka 54. stavka 3. točke (g) Ugovora o konsolidiranim financijskim izvještajima (SL 1983., L 193, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 45.), Direktivom Vijeća 86/635/EEZ od 8. prosinca 1986. o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim izvještajima banaka i drugih financijskih institucija (SL 1986., L 372, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 28.) i Direktivom Vijeća 91/674/EEZ od 19. prosinca 1991. o godišnjim financijskim izvještajima i konsolidiranim financijskim izvještajima društava za osiguranje (SL 1991., L 374, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 12., str. 8.)]; (g) svake promjene sjedišta trgovačkog društva; (h) prestanka društva; (i) svake izjave o ništavosti trgovačkog društva koju je izdao sud; (j) imenovanja stečajnih upravitelja, pojedinosti o njima i ovlastima svakog od njih, osim ako te ovlasti nisu izrazito i isključivo proizašle iz zakona ili statuta trgovačkog društva; (k) završetka postupka likvidacije i, u državama članicama gdje ispis iz registra povlači pravne posljedice, učinak svakog takvog ispisa iz registra.”
(b)

U antidampinškim ispitnim postupcima uvoza iz Narodne Republike Kine, Vijetnama i Kazakstana i neke druge zemlje bez tržišnoga gospodarstva, a koja je članica [Svjetske trgovinske organizacije (WTO)] na dan pokretanja ispitnog postupka, uobičajena vrijednost određuje se u skladu sa stavcima 1. do 6., ako se utvrdi, na temelju valjano potkrijepljenih zahtjeva jednog ili više proizvođača nad kojim se provodi ispitni postupak i u skladu s kriterijima i postupcima utvrđenim u podstavku (c), da za tog proizvođača, odnosno za te proizvođače, u odnosu na proizvodnju i prodaju dotičnog istovjetnog proizvoda prevladavaju uvjeti tržišnoga gospodarstva. Ako to nije slučaj, primjenjuju se pravila utvrđena u podstavku (a).
16

Stoga je zadaća nacionalnog pravnog poretka svake države članice da na temelju načela njezine postupovne autonomije to utvrdi te da uredi postupovna pravila za pravna sredstva namijenjena osiguranju prava koja pojedinci uživaju na temelju prava Unije. Međutim, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da primjena nacionalnog prava ne smije narušavati primjenu i djelotvornost prava Unije i da bi to osobito bilo tako ako bi ta primjena praktički onemogućavala povrat nepravilno dodijeljenih sredstava. Nacionalno pravo se također mora primjenjivati nediskriminirajuće u odnosu na postupke u kojima se odlučuje o nacionalnim sporovima iste vrste te nacionalni sudovi u vezi s tim moraju postupati s istom pažnjom i na način da povrat predmetnih svota ne bude teži od onoga u usporedivim slučajevima koji se odnose na provedbu odgovarajućih nacionalnih odredbi (vidjeti u tom smislu presudu od 13. ožujka 2008., Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening i dr., C‑383/06 do C‑385/06, EU:C:2008:165, t. 48. i 50. i navedenu sudsku praksu).
44

Sud je prethodno presudio da pitanje je li PDV koji se duguje na ranije ili kasnije transakcije koje se odnose na predmetnu robu plaćen u državni proračun ili ne nema utjecaja na pravo poreznog obveznika na odbitak pretporeza (presuda od 12. siječnja 2006., Optigen i dr., C‑354/03, C‑355/03 i C‑484/03, EU:C:2006:16, t. 54.). Kako je to istaknuo direktor, činjenica da se zahtijeva da društvo stvarno plati dugovani PDV za njega čini prepreku za odbitak pretporeza, s obzirom na to da to društvo obvezuje da uloži sredstva, a porezna tijela da mu ta sredstva vrate prilikom njegove ponovne registracije, dok se drugi operatori sredstvima koja imaju mogu koristiti za svoje gospodarske aktivnosti a da nisu obvezni izvršiti takvo plaćanje.
10

Dana 27. srpnja 2013. China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME) (Kineska trgovačka komora za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda (CCCME), Kina) dostavio je Komisiji, u okviru antidampinškog ispitnog postupka, zajedničku ponudu za preuzimanje obveze nekoliko kineskih proizvođača izvoznika. U bitnom CCCME je u njihovo i svoje ime predlagao primjenu minimalnih uvoznih cijena za fotonaponske module i svaki njihov ključan sastavni dio (tj. ćelije i poluvodičke pločice – wafere) do određene godišnje razine uvoza (u nastavku: minimalne uvozne cijene).
14

Žalitelj tvrdi da je Opći sud pogriješio kada nije uzeo u obzir njegov zahtjev za prilagodbu tužbe jer je on, iako usmeno iznesen na raspravi, prije zatvaranja usmenog dijela postupka imao određeni pisani oblik, s obzirom na to da je spomenut u zapisniku s rasprave. Ističe da se na taj način, neovisno o tome što nije podnio pisani i zasebni dokument u pravom smislu riječi, trebalo smatrati da je njegov zahtjev za prilagodbu tužbe udovoljavao zahtjevima iz članka 86. Poslovnika Općeg suda. Štoviše, tvrdi da zbog nepostojanja pravog pisanog zahtjeva nisu povrijeđena prava protivne stranke i da to nije otežalo rad Općeg suda.
6

U članku 30. Carinskog zakonika predviđa se: „1. Kada nije moguće odrediti carinsku vrijednost prema članku 29., carinska vrijednost bit će određena tako što će se ići redom kroz stavak 2. točke (a), (b), (c), i (d) do prve točke prema kojoj se ona može odrediti, pod uvjetom da redoslijed primjene točaka (c) i (d) bude obratan ako to zahtijeva deklarant; samo onda kad se ta vrijednost ne može odrediti prema određenoj točki, mogu se primijeniti odredbe sljedeće točke u nizu koji je utvrđen pomoću ovog stavka. 2. Carinska vrijednost, kako je utvrđena ovim člankom, je: (a) transakcijska vrijednost istovjetne robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje; (b) transakcijska vrijednost slične robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje; (c) vrijednost koja se temelji na jediničnoj cijeni po kojoj se najveća moguća ukupna količina takve ili istovjetne ili slične uvezene robe prodaje na području Zajednice osobama koje nisu povezane s prodavateljima; (d) izračunata vrijednost čini zbroj: – troška ili vrijednosti materijala i proizvodnje, ili druge vrste prerade, koja je upotrijebljena u proizvodnji uvezene robe, – svote dobiti i općih troškova koja je jednaka uobičajenu iznosu koji se ostvaruje pri prodaji robe iste skupine ili vrste kao što je roba koja se procjenjuje i koju je proizveo proizvođač u zemlji izvoza za izvoz u Zajednicu, – troška ili vrijednosti stavki iz članka 32. stavka 1. točke (e). […]”
11

Dana 27. srpnja 2013. China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME) (Kineska trgovačka komora za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda (CCCME), Kina) dostavio je Komisiji, u okviru antidampinškog ispitnog postupka, zajedničku ponudu za preuzimanje obveze nekoliko kineskih proizvođača izvoznika. U bitnom CCCME je u njihovo i svoje ime predlagao primjenu minimalnih uvoznih cijena za fotonaponske module i svaki njihov ključan sastavni dio (tj. ćelije i poluvodičke pločice – wafere) do određene godišnje razine uvoza (u nastavku: minimalne uvozne cijene).
21

Kolektivni ugovor na razini poduzeća između društva Varzim Sol i Sindikata zaposlenih u kasinima i drugim poduzećima, s izmjenama objavljen u Boletim do Trabalho e do Emprego br. 29 iz 2003. i pročišćeni tekst objavljen u Boletim do Trabalho e do Emprego br. 31 iz 2007. u klauzuli 36. određuje: „1. Svi radnici obuhvaćeni ovim kolektivnim ugovorom na razini poduzeća imaju pravo na dva uzastopna dana tjednog odmora.” […] 5. U službama/sektorima koji su se odlučili za radno vrijeme s naizmjeničnim odmorom oni trebaju nastupiti periodički najmanje svaka četiri tjedna, uključujući subotu i/ili nedjelju, osim ako iznimno postoji hitna i/ili valjano obrazložena potreba poduzeća. […]”
105

Iz toga slijedi, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 142. svojeg mišljenja, da nije protivno načelu djelotvorne sudske zaštite to da je ispitivanje zakonitosti za koje je zadužen sud Unije ograničeno zahtjevima stranaka kako su postavljeni u njihovim tužbenim zahtjevima i postupovnim podnescima, s obzirom na to da to načelo nipošto ne zahtijeva da je taj sud dužan proširiti svoje ispitivanje na elemente odluke koji nisu obuhvaćeni sporom povodom kojeg postupa.
„1.

Treba li članak 214. [Direktive 2006/112] tumačiti na način da, u vezi s pravom na odbitak, on pridaje različitu važnost slučajevima registracije u svrhu obračuna PDV‑a, ili on dopušta državama članicama da pridaju različitu važnost slučajevima registracije, kao što se to čini u članku 97.a i članku 70. stavku 4. ZDDS‑a?
33

Kao prvo, kad je riječ o tekstu članka 226. točke 5. Direktive o PDV‑u, valja napomenuti da je on različit u različitim jezičnim verzijama te odredbe. Određene jezične verzije navedene odredbe, kao što su one na španjolskom, engleskom, francuskom ili latvijskom jeziku, odnose se posebno na „nombre completo y la dirección”, „the full name and address”, „nom complet et l’adresse” ili na „pilns vārds vai nosaukums un adrese”, dok druge jezične verzije, posebno one na njemačkom ili talijanskom jeziku, predviđaju obvezu da se navede „vollständigen Namen und die vollständige Anschrift” ili pak „nome e l’indirizzo completo”.
59

S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 12. stavke 1. i 2. i članak 135. stavak 1. točku (j) Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da im je protivna nacionalna odredba poput one u glavnom postupku, koja izuzeće od plaćanja PDV‑a kada je riječ o isporuci objekta uvjetuje time da je do njegova prvog useljenja došlo u okviru oporezive transakcije.

Te iste odredbe treba tumačiti na način da im se ne protivi to što se spomenutom nacionalnom odredbom navedeno izuzeće uvjetuje time da – u slučaju „poboljšanja” postojećeg objekta – učinjeni troškovi ne prelaze 30 % njegove prvotne vrijednosti, ako se pojam „poboljšanje” tumači na isti način kao pojam „prenamjena” iz članka 12. stavka 2. Direktive o PDV‑u, to jest tako da je predmetni objekt morao pretrpjeti znatne izmjene učinjene radi promjene njegove namjene ili znatne promjene uvjeta njegova korištenja.
76

Zahtijevati od nadležnog carinskog tijela da najprije iscrpi sve mogućnosti naplate kojima raspolaže prema osobi ili osobama koje su neposredno odgovorne za dug – čime bi se tom tijelu, eventualno, nalagalo da podnese sudske tužbe i pokrene postupke izvršenja protiv tih osoba koje možda imaju sjedište u drugim državama članicama ili, kao što je to slučaj u glavnom predmetu, u trećoj državi – kao prvo i uzimajući u obzir rokove koji mogu proizlaziti iz takvih radnji, dovelo bi to tijelo do opasnosti da više ne može naplatiti predmetne iznose od jamstvene udruge. Naime, s tim u vezi treba osobito uzeti u obzir rokove u kojima se zahtjev za plaćanje mora podnijeti jamstvenoj udruzi na temelju članka 11. stavka 2. Konvencije TIR.
24

U tim je okolnostima Supreme Court (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Ima li načelo zabrane zlouporabe prava, za koje je presudom [Halifax] utvrđeno da se primjenjuje u području PDV‑a, izravan učinak na pojedinca kad ne postoji nacionalna zakonodavna ili sudska mjera kojom bi se to načelo ostvarivalo u okolnostima u kojima bi, kao i u ovom slučaju, ponovno kvalificiranje transakcija izvršenih prije prodaje i prodaja kupcu (u daljnjem tekstu zajedno: žaliteljeve transakcije), kako to savjetuje [porezno tijelo], dovelo do oporezivanja žalitelja PDV‑om ako do toga nije došlo pravilnom primjenom odredaba nacionalnog zakonodavstva koje su bile na snazi u vrijeme izvršenja žaliteljevih transakcija? 2. Ako odgovor na prvo pitanje glasi da načelo zabrane zlouporabe prava ima izravan učinak na pojedinca, čak i kad ne postoji nacionalna zakonodavna ili sudska mjera kojom bi se ostvarivalo to načelo, je li to načelo bilo dovoljno jasno i precizno kako bi se primijenilo na žaliteljeve transakcije koje su izvršene prije donošenja presude Halifax, a osobito uzimajući u obzir načela pravne sigurnosti i zaštite žaliteljevih legitimnih očekivanja? 3. Ako se načelo zabrane zlouporabe prava primjenjuje na žaliteljeve transakcije, te ih slijedom toga treba ponovno kvalificirati, (a) na temelju kojeg pravnog mehanizma se procjenjuje i naplaćuje PDV koji se duguje za žaliteljeve transakcije, s obzirom na to da prema nacionalnom pravu ne postoji nikakav dugovani PDV koji bi se mogao procijeniti ili naplatiti, i (b) kako nacionalni sudovi mogu nametnuti takvu obvezu? 4. Prilikom utvrđivanja toga je li glavni cilj žaliteljevih transakcija bio ostvarivanje porezne prednosti, treba li nacionalni sud u obzir uzeti samo transakcije izvršene prije prodaje (za koje je utvrđeno da su izvršene samo iz poreznih razloga) ili treba razmotriti cilj žaliteljevih transakcija kao cjeline? 5. Treba li članak 4. stavak 9. Zakona o PDV‑u, usprkos činjenici da nije u skladu sa zakonodavnom odredbom iz članka 4. stavka 3. Šeste direktive, smatrati nacionalnim zakonodavstvom kojim se provodi Šesta direktiva, na temelju čije bi pravilne primjene žalitelje, u vezi s isporukom prije prvog useljenja u nekretnine trebalo smatrati poreznim obveznicima, neovisno o tome što je prethodno došlo do prijenosa na koji se plaća PDV? 6. Ako članak 4. stavak 9. [Zakona o PDV‑u] nije u skladu sa Šestom direktivom, jesu li tužitelji koji se pozivaju na tu odredbu zlouporabili pravo suprotno načelima utvrđenima u presudi Halifax? 7. Podredno, ako članak 4. stavak 9. [Zakona o PDV‑u] nije u skladu sa Šestom direktivom, jesu li žalitelji ostvarili poreznu prednost koja je suprotna svrsi te direktive i/ili članka 4.? 8. Čak i ako se ne može smatrati da se člankom 4. stavkom 9. provodi Šesta direktiva, primjenjuje li se na dotične transakcije ipak načelo zabrane zlouporabe prava kako je utvrđeno presudom Halifax, upućivanjem na mjerila koja je Sud utvrdio u toj presudi?”
13

Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su za rješenje spora u glavnom postupku relevantne napomene s objašnjenjem KN‑a objavljene u Službenom listu Europske unije4. ožujka 2015. (SL 2015., C 76, str. 1.). Napomena s objašnjenjem KN‑a koja se odnosi na tarifni podbroj 6212 20 00 glasi kako slijedi: „Steznici i gaćice‑steznici U ovaj se podbroj razvrstava pojaseve steznike s gaćicama, uključujući i one što [su] pleteni ili kačkani, krojene u oblik gaćica s ili bez nogavica, ili gaćica s povišenim strukom s ili bez nogavica. Oni moraju imati sljedeće značajke: a) obujmiti struk i kukove, te moraju imati dijelove sa strana 8 cm ili više (mjereno od izreza uz nogu do gornjeg ruba); b) okomitu rastezljivost (po dužini) i ograničenu vodoravnu rastezljivost (po širini). Pojačanje ili umetak na trbuhu, kao i čipka, ukrasne vrpce, obrubi i slično, prihvatljivi su ako rastezljivost ostaje okomita; c) moraju se sastojati od sljedećih tekstilnih materijala: – mješavine pamuka s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 15 %, ili – mješavine umjetnih ili sintetičkih vlakana s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 10 %, ili – mješavine pamuka (ne više od 50 %) i visokog udjela umjetnih ili sintetičkih vlakana s elastomernom pređom masenog udjela od najmanje 10 %.”
18

Člankom 15. tog zakona propisano je sljedeće: „1. U slučaju vozila (ili, u svrhe primjene ovog stavka, skupa vozila) najveće ukupne mase do 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava za lokalni prijevoz treba platiti porez u iznosu od 10000 [(mađarskih forinti (HUF) (otprilike 33 eura)] za dolazak i povratak, dok u slučaju vozila najveće ukupne mase veće od 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava za lokalni prijevoz treba platiti porez u iznosu od 30000 HUF [(otprilike 100 eura)] za dolazak i povratak. U slučaju vozila najveće ukupne mase do 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava u svrhu provoza (uključujući korištenjem odobrenja koje izda treća zemlja) treba platiti porez u iznosu od 20000 HUF [(otprilike 66 eura)] za dolazak i povratak, dok u slučaju vozila najveće ukupne mase veće od 12 tona koje prometuje s dozvolom za obavljanje prijevoza koja se upotrebljava u svrhu provoza treba platiti porez u iznosu od 60000 HUF [(otprilike 200 eura)] za dolazak i povratak. Obveza plaćanja poreza na temelju prethodnih odredbi postoji i u slučaju u kojem dozvola za obavljanje prijevoza nije valjana ili u slučaju da se porezni obveznik njome nezakonito koristio ili u slučaju da je vozio bez dozvole za obavljanje prijevoza. 2. Iznosi poreza utvrđeni u stavku 1. odnose se na dolazak ili povratak i na boravak na mađarskom državnom području do 48 sati po putu. Ako je boravak dulji, porez treba platiti u skladu s odredbama gore navedenog stavka 1. za svako započeto novo razdoblje od 48 sati. […] 3. Iznos poreza dugovan u skladu sa stavkom 1. plaća se kupnjom poreznog biljega koji mora biti zalijepljen na dozvolu za obavljanje cestovnog prijevoza – u slučaju lokalnog prijevoza za cjelokupno trajanje prijevoza, a u slučaju tranzitnog prijevoza zasebno za dolazak i povratak – od ulaska na državno područje Mađarske. Kada je zalijepljen jedan porezni biljeg ili više njih, porezni obveznik mora na njih obvezno naznačiti datum i vrijeme ulaska (godina – mjesec – dan – sat). Ako obveza plaćanja nije ispunjena (porezni biljeg), s dozvolom za obavljanje prijevoza, koja podliježe porezu, moguće je voziti bez sankcija samo u radijusu do 5 km od mjesta ulaska na državno područje Mađarske.”
6

Na temelju članka 11. Direktive 69/335: „Države članice ne oporezuju nikakvim oblikom poreza: (a) stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi i plasiranje dionica na tržište te trgovanje dionicama, udjelima ili drugim vrijednosnim papirima iste vrste ili potvrdama koje predstavljaju takve vrijednosnice, bez obzira na to tko ih je izdao; (b) zajmove, uključujući vladine obveznice koje su prikupljene izdavanjem zadužnica ili drugih prenosivih vrijednosnih papira, bez obzira na to tko ih je izdao, formalnosti koje su uz to vezane, niti stvaranje, izdavanje, uvrštavanje na kotaciju na burzi, plasiranje na tržište i trgovanje takvim zadužnicama ili drugim prenosivim vrijednosnim papirima.” [neslužbeni prijevod]