ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, to nije slučaj sa SICAV‑om luksemburškog prava. Naime, iz te odluke proizlazi da, u skladu s mišljenjem središnjeg poreznog odbora, takav SICAV, u svrhu primjene članka 33.c Zakona o porezu na dohodak, čini gospodarski subjekt sa sjedištem u državi članici EGP‑a različitoj od Republike Finske na koji se ne odnosi Direktiva 2011/96, kako je izmijenjena, koji podliježe konvenciji s ciljem izbjegavanja dvostrukog oporezivanja i koji nije obvezan platiti porez po minimalnoj stopi od 10 % na ostvareni dohodak. Tako se mjere na nacionalnoj razini namijenjene ublažavanju dvostrukog oporezivanja ne primjenjuju na dohodak koji on isplaćuje.
35

Tijekom razdoblja od 27. listopada 2015. do 13. travnja 2016., Uprava za sprječavanje prijevara i unutarnji nadzor APIA‑e provela je kontrolu dokumentacije u pogledu načina na koji je potpora dodijeljena društvu Piscicola Tulcea za tržišne godine 2007. do 2014. To je nadzorno tijelo iz toga zaključilo da, s obzirom na nacionalno zakonodavstvo i dokumente koje je podnijelo društvo Piscicola Tulcea, potonje društvo ne ispunjava uvjete za dopuštenost dotičnih izravnih plaćanja.
60

Slijedom toga, proizlazi da je osoba VR pravilno usmjerila svoju tužbu protiv društva Novo Banco Španjolska, koje je tada bilo stranka koja je imala pasivnu legitimaciju za odgovornost svojstvenu sklapanju ugovora o kupoprodaji dionica s osobom VR. Naime, osoba VR u to vrijeme nije mogla podnijeti tužbu protiv društva BES Španjolska s obzirom na to da je, kao što je to utvrdio sud koji je uputio zahtjev, odluka iz kolovoza 2014. prenijela tu odgovornost s društva BES na Novo Banco.
8

U članku 15. Uredbe br. 3821/85 predviđalo se: „[…] 2. Vozači moraju koristiti tahografske listiće ili vozačk[e] kartic[e] svaki dan vožnje, od trenutka kad preuzmu vozilo. Tahografski listić ili vozačka kartica se ne uzima prije kraja dnevnog radnog vremena, osim ako je drukčije odobreno. Tahografski listić ili vozačka kartica se ne smije koristiti dulje od razdoblja za koje [su] namijenjen[i]. […] 7. (a) Kada vozač upravlja vozilom opremljenim uređajem za bilježenje u skladu s Prilogom I., vozač mora predočiti uvijek kada to zatraži nadzorni službenik: i. zapisne listove za tekući tjedan i one koje je koristio prethodnih 15 dana; ii. karticu vozača ako je posjeduje; i iii. svu ručnu evidenciju i ispis učinjen tijekom tekućeg tjedna i prethodnih 15 dana kako se to zahtijeva na temelju ove Uredbe i Uredbe […] br. 561/2006. Međutim, nakon 1. siječnja 2008., vremenska razdoblja navedena u alinejama i. i iii. obuhvaćaju tekući dan i prethodnih 28 dana. (b) Kada vozač upravlja vozilom koje je opremljeno tahografom u skladu s Prilogom I.B, vozač mora predočiti, uvijek kada to nadzorni službenik zatraži: i. karticu vozača čiji je on vlasnik; ii. svu ručnu evidenciju i ispis učinjen tijekom tekućeg tjedna i prethodnih 15 dana kako se to zahtijeva na temelju ove Uredbe i Uredbe […] br. 561/2006; i iii. ispisne listove koji odgovaraju istom razdoblju navedenom u prethodnom podstavku tijekom kojeg je on upravljao vozilom opremljenim tahografom u skladu s Prilogom I. Međutim, nakon 1. siječnja 2008., vremenska razdoblja navedena u alineji ii. obuhvaćaju tekući dan i prethodnih 28 dana. (c) Ovlašteni nadzorni službenik može provjeriti sukladnost s Uredbom […] br. 561/2006 analizom ispisnih listova, podataka na displeju ili ispisu koji su zabilježeni pomoću uređaja za bilježenje ili kartice vozača ili, ako to ne postoji, analizom svih ostalih popratnih dokumenata kojima se opravdava nepridržavanje odredaba, kako su utvrđene u članku 16. stavcima 2. i 3. […]”
18

Odlukom od 13. studenoga 2018. (u daljnjem tekstu: sporna odluka), nadležno nacionalno tijelo izreklo je tužitelju iz glavnog postupka novčanu kaznu u iznosu od 50000 eura, zato što nije poštovao razdoblje takozvanog „mirovanja” od dvije godine u pogledu subjekata od javnog interesa, predviđeno člankom 11. iz poglavlja 4. Zakona o zakonskoj reviziji financijskih izvještaja. To je tijelo smatralo da to razdoblje treba računati od dana kada je on prestao obavljati svoje funkcije u revizorskom društvu u svojstvu glavnog partnera za reviziju, u okviru revizijskog angažmana u društvu koje je predmet revizije, odnosno od 12. srpnja 2018. Međutim, navedeni je tužitelj tog istog dana prihvatio ključni rukovodeći položaj, u konkretnom slučaju položaj financijskog direktora, u tom istom društvu, jer je s njim sklopio ugovor o radu.
21

To je osobito slučaj kada se za jedan element ili više njih treba smatrati da predstavljaju glavnu uslugu, dok se, suprotno tomu, druge elemente treba smatrati jednom ili više pomoćnih usluga koje slijede poreznu sudbinu glavne usluge. Konkretno, usluga se mora smatrati pomoćnom glavnoj usluzi ako za klijente ne predstavlja sama po sebi svrhu, nego sredstvo korištenja glavne usluge pružatelja u najboljim uvjetima (presuda od 2. prosinca 2010., Everything Everywhere, C‑276/09, EU:C:2010:730, t. 24. i 25. i navedena sudska praksa).
70

Tijekom istrage koja je prethodila obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku Komisija je od žalitelja zatražila da joj dostavi podatke potrebne za izračun troškova koji se odnose na dodatne inpute potrebne za pretvaranje njegovih veleprodajnih usluga u maloprodajne usluge. Žalitelj je u odgovoru Komisiji dostavio tablice koje su sadržavale izračune troškova za razdoblje od 2003. do 2010. godine i koje su se temeljile na podacima UČN. Troškovi koji su se nalazili u tim tablicama stoga su bili izračunani na temelju alociranih povijesnih troškova i razlikovali su se od DPIT‑a. Komisija je zatim od žalitelja zatražila da joj dostavi podatke o profitabilnosti širokopojasnih usluga, koje će ponovno izračunati primjenom metodologije koja se temelji na DPIT‑u. Budući da je žalitelj odgovorio da nije izračunao profitabilnost širokopojasnih usluga u skladu s metodologijom koja se temeljila na DPIT‑u, Komisija je u fazi obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku upotrijebila podatke UČN kojima je raspolagala kako bi ocijenila istiskivanje marži koje je provodio žalitelj. Naime, Komisija je smatrala da su, u nedostatku podataka o DPIT‑u, podaci UČN bili najbolji dostupan izvor za provedbu te ocjene. Na temelju tih podataka u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku zaključila je da bi konkurent koji je jednako učinkovit kao žalitelj i koji ima pristup njegovoj lokalnoj petlji ostvario znatne negativne marže da je pokušao reproducirati žaliteljev maloprodajni portfelj od 2005. do 2010. godine. U svojem odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku žalitelj je iznio nove podatke za ocjenu troškova za razdoblje od 2005. do 2010. godine. Ti su se podaci temeljili na podacima za 2011. godinu. Žalitelj je u tom odgovoru osobito tvrdio da je prilikom izračuna DPIT‑a potrebno, s jedne strane, provesti revalorizaciju njegove imovine i, s druge strane, uzeti u obzir nedostatke njegove mreže za širokopojasne usluge provođenjem takozvanih „optimizacijskih” prilagodbi, odnosno, kao prvo, zamjenu postojeće imovine modernijim, učinkovitijim i povoljnijim ekvivalentima, kao drugo, održavanje, u mjeri u kojoj je to moguće, tehnološke usklađenosti i, kao treće, smanjenje imovine na temelju postojećeg kapaciteta u suprotnosti s instaliranim kapacitetom (u daljnjem tekstu zajedno: optimizacijske prilagodbe). U spornoj odluci Komisija je u svoju analizu istiskivanja marži pristala uključiti osobito revalorizaciju žaliteljeve imovine, ali je odbila optimizacijske prilagodbe. Tako je Komisija došla do različitih rezultata u spornoj odluci i u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u pogledu opsega žaliteljeva istiskivanja marži.
24

Kad je riječ o prvom tužbenom razlogu, Opći je sud uglavnom smatrao da izmjenama koje su uvedene Uredbom br. 1023/2013 nije bilo dovedeno u pitanje utvrđenje matičnog mjesta žaliteljâ, s obzirom na to da ono nastavlja proizvoditi učinke, među ostalim u pogledu prijevoza tijela u matično mjesto u slučaju smrti tijekom službe i preseljenja u matično mjesto prilikom prestanka radnog odnosa (točke 49. do 54. prve pobijane presude i točke 47. do 52. druge pobijane presude).
23

Treći tužbeni razlog žalitelja temeljio se osobito na tome da je Komisija počinila pogreške koje se tiču prava i činjenica time što mu je pripisala postupanje društva ST oslanjajući se na činjenicu da je žalitelj imao mogućnost izvršavanja odlučujućeg utjecaja na to društvo te je zbog toga pretpostavila da je on stvarno izvršavao takav utjecaj na navedeno društvo, a da nije dokazala da je on izvršavao odlučujući utjecaj na to društvo. Opći sud odbio je te prigovore u točkama 227. do 473. pobijane presude osobito zato što se stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja društva majke na postupanje društva kćeri može izvesti iz skupa usklađenih elemenata i jer je to bio slučaj u spornoj odluci s obzirom na to da je Komisija, među ostalim, istaknula prisutnost žaliteljeva najvišeg rukovodstva u upravnom odboru društva ST, stavljanje na raspolaganje žaliteljevih suradnika društvu ST i redovite dostave izvješća društva ST žalitelju u vezi sa svojom poslovnom politikom. Opći sud smatrao je da se na temelju ispitivanja gospodarskih, organizacijskih i pravnih veza koje povezuju žalitelja i društvo ST može utvrditi da je opću strategiju potonjeg na slovačkom tržištu pružanja usluga pristupa širokopojasnom internetu utvrdio žalitelj.
42

S obzirom na to, valja podsjetiti na to da je cilj odredbi Direktive o PDV‑u kojima je propisano mjesto oporezivanja pružanja usluga to da se izbjegnu, s jedne strane, sukobi nadležnosti koji mogu dovesti do dvostrukog oporezivanja i, s druge strane, neoporezivanje prihoda (vidjeti u tom smislu presude od 17. prosinca 2015., WebMindLicenses, C‑419/14, EU:C:2015:832, t. 41. i od 13. ožujka 2019., Srf konsulterna, C‑647/17, EU:C:2019:195, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
13

Glava III. Odluke o MSS‑u, naslovljena „Odobrenje”, sadržava, među ostalim, članke 7. i 8. te odluke. U skladu s njezinim člankom 7.: „1. Države članice osiguravaju da odabrani kandidati u skladu s vremenskim okvirom i servisnim područjem na koje su se obvezali, u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c) te nacionalnim pravom i pravom Zajednice, imaju pravo koristiti radijske frekvencije, određene odlukom Komisije [o izboru kandidata,] i pravo upravljati pokretnim satelitskim sustavom. U skladu s tim države članice obavješćuju odabrane kandidate o tim pravima. 2. Prava iz stavka 1. podložna su sljedećim zajedničkim uvjetima: […] (c) odabrani kandidati ispunjavaju sve obveze koje su preuzeli u svojim prijavama ili tijekom poredbenog postupka odabira, bez obzira na to premašuje li ukupna količina zatraženog radiofrekvencijskog spektra dostupnu količinu spektra; […]”
25

Službenik Magistrates’ Courta for the Petty Sessions District of Belfast and Newtownabbey (Magistratski sud za okrug Belfast i Newtownabbey, Ujedinjena Kraljevina) odlukama od 24. listopada 2013. i 15. kolovoza 2014. (u daljnjem tekstu: odluke o registraciji) registrirao je i proglasio izvršivima dvije odluke koje se odnose na uzdržavanje koje je 14. veljače 2003. donio poljski sud. Odluke o registraciji donesene su u skladu s člankom 75. Uredbe br. 4/2009. U njima je navedeno i da su odluke koje su bile registrirane izvršive u smislu odjeljka 2. poglavlja IV. navedene uredbe.
64

Naime, kao što je to u biti također istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 63. i 64. svojeg mišljenja, s obzirom na to da te usluge služe ublažavanju takve opasnosti time što omogućuju da se konkretnim aktivnostima svakodnevnog života navedenih osoba, uključujući financijske djelatnosti, upravlja s potrebnim oprezom, one su nužne da ih se zaštiti od radnji koje mogu biti štetne ili čak dovesti u opasnost dostojanstvo njihova života.
45

S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 8. stavke 2. do 4., u vezi s člankom 17. stavcima 1. i 2. i člankom 19. Okvirne odluke 2008/909, treba tumačiti na način da dopuštaju donošenje presude kojom se izriče jedinstvena kazna koja obuhvaća ne samo jednu ili više kazni ranije izrečenih osobi o kojoj je riječ u državi članici u kojoj se spomenuta presuda donosi nego i jednu ili više kazni koje su toj osobi izrečene u drugoj državi članici, a izvršavaju se, u skladu s tom okvirnom odlukom, u prvoj državi članici. Međutim, takva presuda kojom se izriče jedinstvena kazna ne smije dovesti do promjene trajanja ili vrste tih kazni na način da se prekorače stroge granice predviđene člankom 8. stavcima 2. do 4. Okvirne odluke 2008/909 ni do povrede obveze da se ukupno razdoblje oduzimanja slobode koje je osoba o kojoj je riječ eventualno već odslužila u državi izdavateljici oduzme od ukupnog trajanja oduzimanja slobode koje treba izvršiti u državi izvršiteljici, a koja obveza proizlazi iz članka 17. stavka 2. te okvirne odluke, ili pak do revizije kazni koje su toj osobi izrečene u drugoj državi članici, što bi bilo protivno članku 19. stavku 2. spomenute okvirne odluke.
16

Društvo Friends of the Irish Environment 9. srpnja 2016. uputilo je dopis Central Office of the High Court (tajništvo Visokog suda, Irska), upravljanje kojim je povjereno tajniku kojeg imenuje Courts Service of Ireland (Irska sudska služba) (u daljnjem tekstu: Sudska služba), u kojem je tražilo presliku podnesaka, izjava pod prisegom, dokumenata i pisanih očitovanja koje su podnijele sve stranke kao i konačnih rješenja u navedenom predmetu. Taj je zahtjev podnesen u skladu s Aarhuškom konvencijom i Direktivom 2003/4, kako je prenesena irskim nacionalnim propisima.
28

U tim je okolnostima Högsta domstolen (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „U predmetu koji se odnosi na povredu zabrane propisane Direktivom [2000/43], u kojem žrtva zahtijeva naknadu štete zbog diskriminacije, mora li država članica – ako to žrtva zahtijeva – uvijek ispitati je li došlo do diskriminacije – i, ovisno o okolnostima, utvrditi postojanje diskriminacije – bez obzira na to je li osoba tužena zbog diskriminacije priznala da je došlo do diskriminacije, kako bi se smatralo da je ispunjen zahtjev iz članka 15. [te direktive] prema kojem sankcije moraju biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće?”
52

Međutim, u suprotnosti s onim na što se čini da žalitelj upućuje svojom argumentacijom u tom pogledu, obustava postupka koju je odredio Opći sud u rješenju od 30. travnja 2015., Ertico – ITS Europe/Komisija (T‑499/14, neobjavljeno, EU:T:2015:285) temelji se, kao što to posebno proizlazi iz točaka 7. i 11. tog rješenja, na povlačenju prve negativne odluke s obzirom na to da je potonja bila predmet tužbe za poništenje koja je dovela do navedenog rješenja. Osim toga, ni ta obustava postupka ni obrazloženje koje je u njezinu potporu dao Opći sud ne isključuju to da je to povlačenje za posljedicu imalo izostanak Komisijina odgovora u određenom roku.
(32)

Člankom 24. stavcima 3. do 7. Uredbe [br. 1307/2013] državama članicama omogućeno je nekoliko mogućnosti ograničavanja broja prava na plaćanja za dodjelu poljoprivrednicima. Određeni poljoprivrednici tako mogu imati visoki omjer prihvatljivih hektara koji nisu obuhvaćeni pravima na plaćanja što može dovesti do poteškoća jer se određeni programi potpore sporedni programu osnovnog plaćanja, posebno plaćanja za poljoprivredne prakse korisne za klimu i okoliš, temelje na prihvatljivim hektarima prijavljenima za potrebe aktivacije prava na plaćanja. Stoga, treba pojasniti da ako je poljoprivrednik značajno pogođen ograničenjima navedenima u članku 24. stavcima 3. do 7. Uredbe [br. 1307/2013] države članice imaju mogućnost dodijeliti prava na plaćanja iz nacionalnih ili regionalnih rezervi. S obzirom na to da određena područja ne podliježu obvezama ekologizacije ili su s njima povezani samo ograničeni troškovi usklađivanja s ekologizacijom, potrebno je da države članice i dalje mogu odlučiti da ih ne uključe ako se otkriju slučajevi poteškoća.”
46

U tom kontekstu i suprotno onomu što tvrdi društvo VA&V, činjenica da mu nije dostavljena nijedna „odluka” donesena u obliku samostalnog akta nije relevantna za utvrđenje postojanja akta koji se može pobijati s obzirom na to da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da oblik u kojem su akt ili odluka doneseni u načelu nema utjecaja na ocjenu dopuštenosti tužbe za poništenje protiv tog akta ili te odluke. Naime, radi kvalificiranja pobijanih akata treba promotriti sâmu njihovu bit kao i namjeru njihovih autora. U tom pogledu, akte koji se mogu pobijati u načelu čine mjere koje konačno utvrđuju stajalište Komisije na kraju upravnog postupka i čiji je cilj proizvesti obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese tužitelja, uz iznimku međumjera čiji je cilj priprema konačne odluke. Stoga je u načelu bez utjecaja na kvalifikaciju predmetnog akta to što on udovoljava ili ne udovoljava pojedinim formalnim zahtjevima, odnosno je li ga njegov donositelj pravilno naslovio, je li dovoljno obrazložen ili navodi li odredbe koje čine njegovu pravnu osnovu. Stoga nije relevantno da taj akt nije označen kao „odluka” (presuda od 17. srpnja 2008., Athinaïki Techniki/Komisija, C‑521/06 P, EU:C:2008:422, t. 42. do 44. i navedena sudska praksa).
41

To utvrđenje ne može se dovesti u pitanje argumentom Mađarske prema kojem se predmetnom mjerom ne zabranjuju promotivne prodaje. Naime, kao što je to Komisija u biti istaknula, tom mjerom trgovci na malo lišavaju se metode promocije proizvoda koje žele istaknuti, osobito proizvoda koje su upravo stavili na tržište. Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 83. svojega mišljenja, za trgovca na malo može se u određenim okolnostima pokazati nužnim da koristi strategiju cijena s ciljem dugoročnog poticanja prodaje novog proizvoda koji ulazi na tržište.
18

Kako bi se odgovorilo na to pitanje, treba podsjetiti na to da u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (c) Direktive o PDV‑u, PDV‑u podliježe isporuka usluga uz naknadu na teritoriju određene države članice koju obavlja porezni obveznik koji djeluje kao takav.
67

U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud u točkama 77. do 83. potonje presude, među ostalim, presudio da se porezne mjere kojima se uvodi uvjet povezan s uzimanjem u obzir dobiti koju je ostvario porezni obveznik ne mogu samo zbog te činjenice smatrati selektivnima s obzirom na to da je takva dobit posljedica nasumične činjenice da je poslovanje predmetnog gospodarskog subjekta slabo ili, naprotiv, vrlo isplativo tijekom poreznog razdoblja. Međutim, kao što je to u biti presudio Opći sud u točki 120. pobijane presude, iako se to rasuđivanje slijedilo u kontekstu predmeta u kojem se porezna osnovica predmetnih poreznih mjera temeljila na kriterijima različitima od dobiti, kao što su broj zaposlenih osoba i popunjenost poslovnih prostora, on se također primjenjuje kada se predmetna porezna pogodnost, kao u ovom slučaju, temelji na smanjenju porezne osnovice koja se temelji na prometu, uzimajući u obzir nepostojanje dobiti tijekom određenog poreznog razdoblja kao i postojanje prenesenih gubitaka i stoga je dio samog cilja preraspodjele kojemu teži porezni propis kojega je ta prednost dio, izraženog u vidu sposobnosti plaćanja poreza poduzetnika poreznih obveznika.
43

Presuda od 15. studenoga 2011., Komisija i Španjolska/Government of Gibraltar i Ujedinjena Kraljevina (C‑106/09 P i C‑107/09 P, EU:C:2011:732), ne dovodi u pitanje prethodna razmatranja. Naprotiv, kao što je to u biti istaknula nezavisna odvjetnica u točkama 40. do 45. svojeg mišljenja, u predmetu u kojem je donesena ta presuda porezni sustav bio je uspostavljen prema očito diskriminatornim parametrima koji su namijenjeni zaobilaženju prava Unije u području državnih potpora. Na to je u tom predmetu upućivao izbor kriterija oporezivanja kojima se određena offshore društva stavljaju u povoljniji položaj, što izgleda nedosljedno s obzirom na cilj stvaranja općeg oporezivanja koji tereti sve poduzetnike, na koji se pozvao dotični zakonodavac.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između udruga One Voice i Ligue pour la protection des oiseaux (Udruga za zaštitu ptica) te ministre de la Transition écologique et solidaire (ministar ekološke i solidarne tranzicije, Francuska) u vezi s valjanošću cinq arrêtés du 24 septembre 2018 relatifs à l’emploi des gluaux pour la capture des grives et des merles noirs destinés à servir d’appelants pour la campagne de chasse 2018‑2019 dans les départements des Alpes‑de‑Haute‑Provence, des Alpes‑Maritimes, des Bouches‑du‑Rhône, du Vaucluse et du Var (pet odluka od 24. rujna 2018. o uporabi ljepila za hvatanje drozdova i kosova koji trebaju služiti kao mamci u sezoni lova 2018. – 2019., u departmanima Alpes‑de‑Haute‑Provence, Alpes‑Maritimes, Bouches‑du‑Rhône, Vaucluse i Var, Francuska) (JORF od 27. rujna 2018., tekstovi br. 10 do 13 i 15; u daljnjem tekstu: odluke od 24. rujna 2018.).
11

La legge n. 223 – Norme in materia di cassa integrazione, mobilità, trattamenti di disoccupazione, attuazione di direttive della Comunità europea, avviamento al lavoro ed altre disposizioni in materia di mercato del lavoro (Zakon br. 223 o propisima u području tehničke nezaposlenosti, mobilnosti, naknada za nezaposlene, provedbe direktiva Zajednice, posredovanja pri zapošljavanju i o drugim odredbama koje se odnose na tržište rada) od 23. srpnja 1991. (redovni dodatak GURI‐ju br. 175 od 27. srpnja 1991.), kako je izmijenjen putem legge n. 92 – Disposizioni in materia di riforma del mercato del lavoro in una prospettiva di crescita (Zakon br. 92 o odredbama u području reforme tržišta rada s ciljem postizanja rasta) od 28. lipnja 2012. (redovni dodatak GURI‐ju br. 153 od 3. srpnja 2012.) (u daljnjem tekstu: Zakon br. 223/1991), utvrđuje zakonski okvir primjenjiv na postupke kolektivnog otkazivanja, čiji su dio, među ostalim, odredbe kojima se Direktiva 98/59 prenosi u talijansko pravo. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se člankom 5. stavkom 1. Zakona br. 223/1991 predviđaju kriteriji na temelju kojih je poslodavac dužan, u slučaju kolektivnog otkazivanja, odrediti radnike koji će biti otpušteni.
2

Zahtjev je podnesen u okviru spora između The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina) i društva Wellcome Trust Ltd (u daljnjem tekstu: WTL), povodom povrata poreza na dodanu vrijednost (PDV) plaćenog u vezi s uslugama koje su pružili investicijski menadžeri s poslovnim nastanom izvan Unije.
14

AT pred sudom koji je uputio zahtjev tvrdi da se pravni okvir koji se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku razlikuje od pravnog okvira koji se primjenjuje na činjenice koje su dovele do presude od 11. listopada 2007., Hollmann (C‑443/06, EU:C:2007:600). Podsjeća da je točno da je Sud u toj presudi presudio da članak 43. stavak 2. CIRS‑a, koji propisuje da će se samo kapitalni dobici koje su ostvarili porezni obveznici rezidenti u Portugalu uzeti u obzir u visini od 50 % njihova iznosa, dovodi do većeg poreznog opterećenja za nerezidente i stoga predstavlja ograničenje kretanja kapitala koje je zabranjeno člankom 63. UFEU‑a.
17

U žalbenom postupku, Court of Appeal (England & Wales) (Žalbeni sud (Engleska i Wales), Ujedinjena Kraljevina) također je odbio zahtjev osobe X. Taj je sud smatrao da član osoblja zadužen za održavanje hotela, koji je kao takav poznat gostu i koji ga prati do hotelske recepcije, nije obuhvaćen područjem primjene članka 5. stavka 10. točke (b) dotičnog ugovora. Taj je sud također smatrao da Uredba iz 1992. nije zamišljena kako bi olakšala sudski postupak protiv organizatora putovanja zbog protupravnog postupanja zaposlenika pružatelja usluga jer to ponašanje nije dio „zadataka zbog kojih je on [bio] zaposlen” i jer ne postoji izvedena odgovornost pružatelja usluga prema nacionalnom pravu koje se primjenjuje na potrošače niti prema stranom pravu koje se primjenjuje na navedenog pružatelja usluga. Napokon, on je uzgredno zaključio da društvo Kuoni nije odgovorno niti na temelju članka 5. stavka 10. točke (b) tog ugovora niti na temelju članka 15. Uredbe iz 1992., jer osoba N nije bila „pružatelj usluge” u smislu tih odredbi.