ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29.

Žalbeni sud odbio je Ferrarijevu žalbu. On je, među ostalim, presudio da su neosnovani zahtjevi koje je to društvo podnijelo na temelju navodnih neregistriranih dizajna Zajednice. Taj je sud smatrao da prvi dizajn Zajednice za koji se traži zaštita i odnosi se na dio Ferrarija FXX K opisan u točki 23. ovog mišljenja ne postoji s obzirom na to da Ferrari nije dokazao da je ispunjen minimalni uvjet u vidu „određene samostalnosti” i „određenog jedinstva oblika”. To se društvo samo pozvalo na dio vozila koji je proizvoljno odredilo. Drugi dizajn Zajednice za koji Ferrari traži zaštitu i odnosi se na vanjski izgled dvoslojnog prednjeg spojlera također ne postoji jer također ne ispunjava uvjet „jedinstva oblika”. Glede trećeg dizajna koji se temelji na prepoznatljivom izgledu cijelog Ferrarija FXX K, on doista postoji, ali ga društvo Mansory Design nije povrijedilo.
Istoga je dana i OLAF objavio priopćenje za medije kojim je najavio pokretanje nacionalnog kaznenog postupka protiv žalitelja. Pritom je OLAF žalitelja poimence naveo i naglasio značenje svojih prethodnih istraga za kazneni postupak koji su pokrenula nacionalna tijela:

„The Romanian National Anticorruption Directorate (DNA) has accused Liviu Dragnea, the leader of the Romanian Social Democrat Party (PSD), of fraud with European Union (EU) funds, of creating an organised criminal group, and of misusing his position for personal gain. […]

The contribution of the European Anti‑Fraud Office (OLAF) to this outcome has been emphasised by the DNA. The DNA has explained that their case comes as a result of two investigations conducted by the OLAF into projects financed by the European Regional Development Fund for road construction in Romania, which were concluded in May and September 2016.

[…]” ( 5 )
Međutim, priznajem da drugi razlozi govore u prilog tomu da se skladištenje električne energije, za potrebe primjene Direktive 2003/96, smatra fazom distribucije, a ne proizvodnje te energije, kao što to zagovaraju njemačka vlada i Komisija. To, međutim, isključuje tezu suda koji je uputio zahtjev koju zagovara i društvo XY prema kojoj navedeno društvo tu energiju troši za potrebe svoje djelatnosti. Naime, to bi značilo da to društvo istodobno troši i skladišti električnu energiju, a to je nemoguće, slično kao što nije moguće pojesti kolač i dalje ga imati. To bi također značilo da bi električnu energiju koja se isporučuje klijentima društva XY trebalo oporezovati, odnosno da bi podlijegala dvostrukom oporezivanju – prvi put u trenutku njezina preuzimanja iz mreže, a drugi put u trenutku isporuke krajnjim korisnicima. Sud koji je uputio zahtjev pravilno je utvrdio da takvo dvostruko oporezivanje treba izbjeći. Međutim, to se ne može postići neoporezivanjem električne energije koju društvo XY isporučuje svojim klijentima, što je protivno članku 21. stavku 5. prvom podstavku Direktive 2003/96, nego pravilnim poreznim tretmanom električne energije koju to društvo preuzima iz distribucijske mreže.
14.

U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku navedeno je da, u skladu sa sudskom praksom suda koji je uputio taj zahtjev, iz načela trenutnog odbijanja plaćenog pretporeza proizlazi da se odluka o pripisivanju mora donijeti po stjecanju ili proizvodnji robe o kojoj je riječ ( 11 ). U sudskoj praksi suda koji je uputio zahtjev nadalje je predviđeno da zbog praktičnih razloga porezni obveznik trećim stranama to pripisivanje može priopćiti putem elemenata koji na njega upućuju. Međutim, u skladu s člankom 18. stavkom 3. UStG‑a on to mora učiniti najkasnije u prijavi poreza na promet za godinu u kojoj je stjecanje izvršeno ( 12 ). U sudskoj praksi suda koji je uputio zahtjev prihvaćeno je da je rok za podnošenje te prijave predviđen u članku 149. stavku 2. Poreznog zakonika. Taj rok je u ovom predmetu bio 31. svibnja sljedeće godine, to jest 2015. ( 13 ). Nadalje, u skladu sa sudskom praksom suda koji je uputio zahtjev, produljenjem roka za dostavu konačne porezne prijave ne produljuje se rok za dostavu elemenata koji upućuju na odluku o pripisivanju ( 14 ).
75.

Ta je identifikacija bitna radi primjene građanskopravne odgovornosti vlasnika vozila ili kaznenopravne odgovornosti vozača. Primjenom načela individualizacije kazni samo je vozač kaznenopravno odgovoran za prijestupe koje počini prilikom upravljanja vozilom. Stoga ga je nužno poimence identificirati kako bi se moglo pripisati počinjenje prometnog prekršaja i izreći kazna. Kao što to dokazuju mjere donesene u okviru Direktive 2015/413, ta je identifikacija nužna kada se počinjeni prijestup tiče određenih prometnih prekršaja među kojima se nalaze prekoračenje ograničenja brzine, vožnja pod utjecajem alkohola ili pak prolazak kroz crveno svjetlo ( 48 ). Kao što to austrijska vlada navodi u svojem odgovoru na pitanja koja joj je Sud uputio, u glavnom postupku vozač je osumnjičen da je prekoračio ograničenje brzine u smislu članka 2. točke (a) te direktive. Valja istaknuti da je u presudi od 4. ožujka 2020., Bank BGŻ BNP Paribas ( 49 ), Sud presudio da se odredbama Direktive 2015/413 predviđa da države članice u duhu lojalne suradnje moraju olakšati prekograničnu razmjenu informacija o prekršajima protiv sigurnosti prometa na cestama iz njezina članka 2. kako bi olakšale primjenu kazni, kada su ti prekršaji počinjeni u državi članici različitoj od one u kojoj je predmetno vozilo registrirano i kako bi na taj način doprinijele ostvarenju cilja koji se tom direktivom nastoji postići, a koji se sastoji od toga da se osigura visoka razina zaštite svih sudionika u cestovnom prometu u Uniji ( 50 ). U tu je svrhu Sud presudio da prekogranična razmjena informacija podrazumijeva da se na temelju podataka koje je dostavila država članica registracije, u ovom slučaju država izvršiteljica, može utvrditi ne samo nositelj registracije vozila nego i osoba koja je prema nacionalnom pravu odgovorna za to vozilo u slučaju prometnih prekršaja, kako bi se olakšalo izvršenje eventualnih novčanih kazni ( 51 ).
61.

U ovom je slučaju Biofa uz svoj zahtjev za odobrenje dijatomejske zemlje također trebala podnijeti dokumentaciju za reprezentativni proizvod „InsectoSec®”, koji je u cijelosti sastavljen od dijatomejske zemlje. Stoga je nadležno ocjenjivačko tijelo (u Francuskoj) prvotno dijatomejsku zemlju ocijenilo u svrhu njezine upotrebe u proizvodima obuhvaćenima vrstom proizvoda 18, kojoj pripada „InsectoSec®”. Naime, u izvješću o ocjenjivanju koje je izradilo to tijelo, ono je izričito provjerilo način djelovanja dijatomejske zemlje i zaključilo da „[dijatomejska zemlja] utječe na fiziološke postupke uništavanjem prirodne barijere za vodu, odnosno voštanog sloja na kutikuli, i stoga sprečavanjem funkcioniranja mehanizma za zadržavanje vode” ( 44 ). Da bi došlo do tog zaključka, to se tijelo oslonilo na „Priručnik za donošenje odluka za provedbu [Direktive 98/8]”. ECHA je pak izdala mišljenje s obzirom na zaključke tog tijela. U skladu s tim mišljenjem „može se očekivati da će biocidni proizvodi vrste 18 koji sadržavaju [dijatomejsku zemlju] ispuniti zahtjeve iz članka 19. stavka 1. [točke] (b) Uredbe [br. 528/2012]” ( 45 ). Iz toga slijedi da je biocidno djelovanje aktivne tvari ispitano i potvrđeno prilikom odobrenja dijatomejske zemlje ( 46 ) i da je za sve države članice Unije obvezujuće utvrđeno da dijatomejska zemlja posjeduje mehanizam biocidnog djelovanja, pri čemu to utvrđenje ne može biti predmet mjere nacionalnog suda za izvođenje dokaza ni, a fortiori, različite ocjene na temelju argumentacije, poput one koju navodi Sikma, prema kojoj navedeno odobrenje počiva na zastarjelim znanstvenim podacima.
37.

No, svaki od tih pojmova upućuje na posebno pravno uređenje predviđeno Pravilnikom o osoblju. Iako je pojam „neodobreni izostanak” obuhvaćen člankom 60. prvim stavkom Pravilnika o osoblju, čija je povreda istaknuta u predmetnoj žalbi, na pojam „neopravdani izostanak” se, naprotiv, odnosi članak 59. Pravilnika o osoblju koji uređuje izostanak dužnosnika zbog bolesti ili nesreće. Na temelju te odredbe on se nalazi u situaciji neopravdanog izostanka kada u propisanom roku nije predočio liječničku potvrdu, kada se liječnički pregled u organizaciji institucije nije mogao obaviti zbog razloga pripisivih dužnosniku ili kada se tim pregledom ili pregledom koji obavi neovisni liječnik utvrdi da je on sposoban obavljati svoje dužnosti. U tim okolnostima, ne dovodeći u pitanje moguću provedbu stegovnog postupka, neopravdani izostanak dužnosnika oduzima se od njegova godišnjeg odmora ili, ako je on iskoristio cijeli godišnji odmor, od njegovih primanja.
43.

Sud koji je uputio zahtjev uputio je tri pitanja. Kao što to proizlazi iz njegovih navoda, prva dva pitanja u biti se odnose na to protivi li se pravu na slobodno kretanje osoba to da država članica pod prijetnjom kaznene sankcije obvezuje građane Unije na nošenje putne isprave kad putuju između te države članice i druge članice preko međunarodnih voda. U slučaju niječnog odgovora na ta pitanja, sud koji je uputio zahtjev upućuje treće pitanje koje se odnosi na to je li sustav dnevnih iznosa, koji se predviđa finskim Kaznenim zakonikom, u skladu s načelom proporcionalnosti.
54.

Međutim, teže je odgovoriti na pitanje uzročnosti, to jest na pitanje može li se smatrati da emisije CO2 nastaju zbog korištenja te sirovine. Doslovno tumačenje u tom kontekstu upućuje na to da tekst članka 3. točke (h) podtočke v. Odluke 2011/278 ne obuhvaća predmetne emisije. Definicija iz Cambridgeova rječnika ( 36 ) koja najbolje opisuje smisao u kojem se ta riječ upotrebljava u ovom predmetu jest „the act of using something, or a period of time when something is being used (čin kojim se nešto koristi ili razdoblje tijekom kojeg se nešto koristi)”, pri čemu riječ „koristiti” znači „to put something such as a tool, skill, or building to a particular purpose (upotrijebiti nešto kao što je alat, vještina ili građevina za određenu svrhu)” ( 37 ). Smatram da to upotrebljavanje za određenu svrhu podrazumijeva da se nešto čini s tim dijelom sirovine, odnosno, ugljikom koji je u njoj sadržan na koji se konkretno upućuje.
48.

CEPA se sastoji od 386 članaka i podijeljena je na osam glava koje se redom odnose na njezine ciljeve i opća načela (glava I. članci 1. i 2.), politički dijalog i reformu te suradnju u području ZVSP‑a (glava II. članci 3. do 11.), pravosuđe, slobodu i sigurnost (glava III. članci 12. do 21.), gospodarsku suradnju (glava IV. članci 22. do 35.), ostale politike suradnje (glava V. članci 36. do 112.), trgovinu (glava VI. članci 113. do 342.), financijsku pomoć i odredbe o sprječavanju prijevara i nadzoru (glava VII. članci 343. do 361.) te institucionalne, opće i završne odredbe (glava VIII. članci 362. do 386.).
18.

Presudom od 8. ožujka 2018. cour d’appel de Paris (Žabeni sud u Parizu), s jedne strane, odbio je žalbu društva Bank Sepah, te je, s druge strane, istaknuo da se, naprotiv, rok zastare od pet godina primjenjuje u predmetnim okolnostima. Naime, taj cour d’appel (Žalbeni sud) smatra da društvima Overseas Financial i Oaktree Finance ni na kojem temelju nije bilo zabranjeno zatražiti ovršne mjere osiguranja koje su mogle prekinuti zastaru. Budući da takve mjere nisu bile poduzete prije poziva na plaćanje od 17. svibnja 2016., navedeni cour d’appel (Žalbeni sud) presudio je da se kamate koje društva Overseas Financial i Oaktree Finance mogu potraživati moraju posljedično ograničiti na one obračunane od 17. svibnja 2011., to jest pet godina prije navedenih poziva.
45.

To tumačenje načela ne bis in idem u skladu s člankom 50. Povelje odgovara njegovoj funkciji da se unutar prostora slobode, sigurnosti i pravde zajamči pravna sigurnost ( 19 ). Posljedično, u okviru područja primjene prava Unije države članice ne mogu neograničeno određivati konačno okončanje progona i na taj način ponovno progoniti osobe koje su pravomoćno osuđene ili oslobođene. Naprotiv, prilikom ispitivanja konačnog okončanja progona trebaju uzeti u obzir jesu li iskorišteni redovni pravni lijekovi koji se predviđaju u njihovu pravnom poretku. Ako to nije slučaj, načelo ne bis in idem ne primjenjuje se zbog nepostojanja pravomoćne osude.
55.

Naime, ponekad se ističe zabrinutost u pogledu postupaka, osobito onih stegovnih, koje vode nečiji kolege. Kreće se od optužbi za profesionalni korporativizam do vjerojatnosti postojanja sukoba interesa. Na jednoj strani spektra, posebice osobe izvan sustava, prigovaraju zbog „lažne profesionalne solidarnosti”, ponekad nezadovoljne zbog ishoda pojedinačnog stegovnog postupka, često vjerujući da su sankcije preblage, predlažući čak da u takvom sustavu nije bilo neovisnog suđenja zbog „uzajamno zajamčene zaštite” unutar te struke. S druge strane tog spektra katkad se sugerira, možda češće unutar same struke, da stegovno tijelo sastavljeno na taj način u dotičnom slučaju nije bilo nepristrano zbog osobnih sklonosti, veza ili zamjerki, što dovodi do prikrivenog interesa za kažnjavanje kolega.
78.

Čini se, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, da nepostojanje dokaza o zahtijevanoj razini znanja jezika dovodi do trenutačnog gubitka ukupnog iznosa predmetnog davanja. Predmetni iznos može iznositi do 300 eura mjesečno. Budući da je predmetna potpora za stanovanje dostupna samo pojedincima s niskim prihodima, izgubljeni iznos mogao bi biti značajan s obzirom na vrijeme koje bi moglo biti potrebno za ispunjenje tog zahtjeva. Kao što je to istaknuo tužitelj, gubitak predmetnih prihoda može dovesti do cilja koji je suprotan cilju koji se želi postići i spriječiti integraciju državljana trećih zemalja, dovodeći tako u opasnost ciljeve Direktive 2003/109. Cilj integracije mogao bi se u svakom slučaju postići manje ograničavajućim sredstvima, kao što su, primjerice, obustava pružanja potpore ili njezino postupno smanjenje sve dok se ne ispuni zahtjev koji se odnosi na znanje jezika. Stoga je očito da predmetna mjera nije u skladu s načelom proporcionalnosti.
56.

Stoga bi do intervencije suda moglo doći samo kad bi Državno odvjetništvo u Trentu odlučilo priznati EIN, neovisno o tome je li prema njegovu mišljenju riječ o EIN‑u koji je izdalo nenadležno tijelo (Porezna uprava u Münsteru). Ukratko, bilo bi primorano donijeti odluku znajući da bi ona mogla biti pogrešna i pouzdajući se u to da će doći do sudske intervencije koja, osim toga, nije zajamčena.
52.

Međutim, cilj je članka 132. stavka 1. točke (q) Direktive 2006/112, s jedne strane, smanjenje troškova djelatnosti koja se obavlja u javnom interesu tako da je se izuzme od PDV‑a, a s druge strane sprečavanje narušavanja tržišnog natjecanja do kojeg bi moglo doći zbog izuzimanja djelatnosti koja se obavlja u uvjetima natjecanja s privatnim ustanovama. Kako bi se postigli ti ciljevi, smisao pojma „komercijalne djelatnosti” javnih ustanova za radiodifuziju nije potrebno odrediti tako usko kao u Komunikaciji Komisije. Naime, sa stajališta načelâ tržišnog natjecanja, dovoljno je da se djelatnost tih javnih ustanova oporezuje u odnosu na usluge koje one pružaju uz naknadu, odnosno usluge emitiranja komercijalnih komunikacija. Time se osigurava da navedene javne ustanove na tom tržištu posluju na jednak način kao i privatne ustanove. Međutim, kvalificiranje emitiranja drugih sadržaja, ako se ono financira prihodima od emitiranja komercijalnih komunikacija koje se naplaćuju, kao emitiranja koje ne podliježe PDV‑u ili je izuzeto od PDV‑a, ni na koji način ne doprinosi ostvarenju ciljeva članka 132. stavka 1. točke (q) Direktive 2006/112. Naprotiv, to može dovesti do porasta troškova te djelatnosti s obzirom na to da bi jedina posljedica takve kvalifikacije bila ta da se javnim ustanovama za radiodifuziju oduzme pravo na odbitak poreza koji se mora platiti ili koji je plaćen u ranijim transakcijama u odnosu na robu i usluge koje se koriste u svrhe te djelatnosti.
24.

Člankom 15. stavkom 1. prvom alinejom i Prilogom I. dijelom D Direktive o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda naposljetku se uređuju postupci provjere. Prilogom I. dijelom D točkom 3. se u slučaju aglomeracija s 10000 do 49999 p.e. predviđa 12 uzoraka, dakle, u ovom predmetu to su aglomeracije Lycksele i Töreboda. Za aglomeracije s 2000 do 9999 p.e., dakle, pet preostalih aglomeracija, to je najmanje 12 uzoraka u prvoj godina rada uređaja za pročišćavanje komunalnih otpadnih voda. U sljedećim godinama dovoljna su četiri uzorka, osim ako neki od uzoraka prethodne godine nije bio u skladu sa zahtjevima. U tom se slučaju mora uzeti 12 uzoraka. U svim slučajevima se uzorci moraju prikupljati u redovnim vremenskim razmacima. Osim toga, Prilogom I. tablicom 3., ovisno o broju uzoraka, određuje se koliki je dopušteni broj uzoraka koji ne zadovoljavaju.
61.

Sud je već imao priliku pojasniti u tom kontekstu da su „članovi obitelji” u svakom slučaju oni koji su navedeni u članku 2. točki 2. Direktive 2004/38 ( 21 ). U toj se odredbi osobito upućuje na „bračnog druga” građanina Unije (točka (a)) i njegove „izravne potomke” (točka (c)). Međutim, činjenica da se kao „član obitelji” ne kvalificira istospolni bračni drug građanina Unije s kojim je potonji građanin valjano sklopio brak u skladu sa zakonodavstvom jedne države članice uz obrazloženje da se pravom druge države članice ne predviđa ta mogućnost mogla bi dovesti do toga da se prava koja proizlaze iz članka 21. stavka 1. UFEU‑a razlikuju od jedne države članice do druge, ovisno o odredbama njihova nacionalnog prava ( 22 ). Iz tog je razloga Sud smatrao da se pojam „izravni potomak” mora u cijeloj Uniji tumačiti ujednačeno ( 23 ). U ovom slučaju nije sporno da su i tužiteljica iz glavnog postupka i njezina supruga valjano stekle status djetetovih roditelja na temelju španjolskog prava ( 24 ) i da osim toga vode stvarni obiteljski život sa svojom kćeri u Španjolskoj.
58.

Poput bilo kojeg izbora, ugovorne stranke bi na temelju izbora do kojeg je došlo u opisanim okolnostima mogle u potpunosti izbjeći pravni poredak koji bi se primjenjivao da je izbor izostao. To je izbjegavanje dovelo do određene rasprave tijekom pregovora o Konvenciji: nasuprot argumentima za prihvaćanje izbora prava u isključivo nacionalnim ugovorima postojala je i razumna bojazan od zlouporabe i prijevare ( 37 ).
47.

Člankom 167. Direktive o PDV‑u predviđa se da pravo (primatelja isporuke) na odbitak nastaje u trenutku kad nastaje obveza obračuna poreza koji se može odbiti (odnosno porezna obveza isporučitelja, članak 63. Direktive o PDV‑u). Dok je svrha članka 167. Direktive o PDV‑u u načelu vremensko usklađivanje isporučiteljeve porezne obveze i odbitka PDV‑a primatelja isporuke, to se načelo mijenja člankom 178. Direktive o PDV‑u. Naime, uvjet za uspješno ostvarivanje prava na odbitak nije samo to da je nastala porezna obveza u pogledu isporučitelja, nego i to da primatelj isporuke posjeduje račun. Pritom taj račun još treba ispunjavati određene formalnosti (kao što su one iz članka 226. Direktive o PDV‑u).
26.

Rješenjem o prikupljanju doprinosa od 21. travnja 2017., primljenim 24. travnja 2017., FMSA je obavijestila LBBW da je SRB utvrdio njegov ex ante doprinos za 2017. SRF‑u i navela mu iznos koji treba platiti u korist Restrukturierungsfondsa a (fond za restrukturiranje, Njemačka). FMSA je rješenju o prikupljanju doprinosa priložila dva dokumenta, to jest verziju teksta sporne odluke na njemačkom jeziku, bez priloga spomenutog u tekstu te odluke, te dokument pod naslovom „Detalji izračuna (prilagođeno riziku): Ex ante doprinosi [SRF‑u] za 2017.”
39.

Iako je izreka presude Melloni sročena kao da obuhvaća svaku predaju na temelju članka 4.a stavka 1. ( 18 ), tu presudu treba razumjeti na način da se odnosi samo na slučajeve u kojima je predaja, za razliku od predmetnog slučaja, obvezna, ne moguća, to jest na slučajeve u kojima se primjenjuje jedna ili više iznimaka predviđenih u članku 4.a stavku 1. točkama (a) do (d). Tu presudu nije moguće razumjeti na način da obuhvaća svaku moguću predaju koju država članica izvršenja može provesti na temelju svoje diskrecijske ovlasti kada zahtjevi iznimaka predviđenih u članku 4.a stavku 1. točkama (a) do (d) nisu ispunjeni. To poprilično jasno proizlazi i iz detaljne analize koju je Sud proveo u točkama 47. do 54. te presude.
65.

Možda bi moglo vrijediti i nešto drugo ako bi tužitelj dobavljača ciljano angažirao kao posredničko društvo bez imovine koje per se ne bi moglo platiti prijavljeni porez na dodanu vrijednost. To, međutim, ne proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku. Činjenica da je tužitelj platio dobavljača, tako da je on u načelu mogao platiti svoju prijavljenu obvezu plaćanja poreza na dodanu vrijednost, ne ide baš u prilog takvom zaključku. Naposljetku je na sudu koji je uputio zahtjev da razjasni, odnosno utvrdi tu okolnost.
–

U trenutku, koji nije trenutak njihova stupanja na snagu, kad su članci 103. i 124. CZU‑a postali primjenjivi (odnosno 1. svibnja 2016.) ( 46 ), nije bio istekao trogodišnji rok zastare tog carinskog duga. On bi istekao 4. srpnja 2016. da nije došlo do, kao što se to zapravo dogodilo, suspenzije tog roka na temelju inspektorove obavijesti (1. lipnja 2016.).
86.

Kao peto, ako se Haška konvencija iz 1996. ne primjenjuje, valjalo bi uputiti ili na dvostranu konvenciju između dotične države članice i treće države, ili na nacionalna pravila te države članice o nadležnosti sudova, i to na temelju članka 14. Uredbe br. 2201/2003. No, ne može se predmnijevati da u slučaju otmice u treću državu ta nacionalna pravila nužno osiguravaju istu zaštitu najboljeg interesa djeteta kao i Uredba br. 2201/2003 ili višu razinu takve zaštite nego ta uredba. Tako u ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev navodi da članci 1. do 3. Zakona o obiteljskom pravu iz 1986. ne predviđaju dodatne kriterije za nadležnost u odnosu na one koji su predviđeni tom uredbom.
5.

U skladu s člankom 3. („Definicije”): „Za potrebe ove Direktive, primjenjuju se sljedeće definicije: 1. ‚željeznički prijevoznik’ znači svako javno ili privatno poduzeće koje ima dozvolu u skladu s ovom Direktivom i čija je primarna djelatnost pružati usluge prijevoza robe i/ili putnika željeznicom s tim da mora osigurati vuču; to uključuje i poduzeća koja pružaju samo usluge vuče; 2. ‚upravitelj infrastrukture’ znači svako tijelo ili poduzeće odgovorno za upravljanje željezničkom infrastrukturom na mreži, njezino održavanje i obnovu, kao i odgovorno za sudjelovanje u njezinu razvoju kako je utvrdila država članica u okviru svoje opće politike razvoja i financiranja infrastrukture; […] 11. ‚uslužni objekt’ znači postrojenje, uključujući zemljište, zgrade i opremu, koji je posebno opremljen, u cjelini ili dijelom, za pružanje jedne ili više usluga iz točaka 2. do 4. Priloga II.; 12. ‚operator uslužnog objekta’ znači javno ili privatno tijelo odgovorno za upravljanje jednim ili više uslužnih objekata ili za pružanje željezničkim prijevoznicima jedne ili više usluga iz točaka 2. do 4. Priloga II.; […].”
18.

Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je, prema članku 713. stavku 2. Zakonika o građanskom postupku prije njegove izmjene Zakonom br. 310/2018, nacionalni sud smio ispitati nepoštenost ugovornih odredaba u okviru prigovora na ovrhu s obzirom na to da, u pogledu ugovora o leasingu, u smislu te odredbe nije postojalo posebno postupovno sredstvo za njihovo poništenje. Suprotno tomu, prema važećoj verziji članka 713. stavka 2. Zakonika o građanskom postupku kako je izmijenjen navedenim zakonom i koji je primjenjiv u glavnom postupku, to je moguće samo ako ne postoji postupovno pravno sredstvo za poništenje takvih ugovora, uključujući tužbu općeg prava. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da potrošač može podnijeti takvu tužbu općeg prava u skladu sa Zakonom br. 193/2000 putem koje takvi ugovori mogu biti ispitani da bi se utvrdilo sadržavaju li nepoštene odredbe, to znači da nacionalni sud više ne može ispitivati nepoštenost ugovornih odredaba u okviru prigovora protiv ovrhe.