ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Nacionalni sud može, kada nacionalno pravo to dopušta, iznimno i u pojedinačnim slučajevima, vremenski ograničiti određene učinke utvrđenja nezakonitosti odredbe nacionalnog prava koja je donesena kršenjem obveza predviđenih Direktivom 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš, a osobito obveza koje proizlaze iz članka 6. stavka 3. te direktive, pod uvjetom da se takvo ograničenje nameće zbog posebno važnog razloga vezanog uz zaštitu okoliša i uzimajući u obzir specifične okolnosti predmeta koji se pred njim vodi. Međutim, ta se iznimna ovlast može izvršavati samo ako su ispunjeni svi uvjeti koji proizlaze iz presude od 28. veljače 2012., Inter-Environnement Wallonie i Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103), to jest: — ako pobijana odredba nacionalnog prava predstavlja mjeru kojom se pravilno prenosi pravo Unije u području zaštite okoliša; — ako donošenje i stupanje na snagu nove odredbe nacionalnog prava ne omogućavaju izbjegavanje štetnih posljedica za okoliš koje proizlaze iz poništenja pobijane odredbe nacionalnog prava; — ako bi poništenje te odredbe imalo za posljedicu stvaranje pravne praznine u pogledu prenošenja prava Unije u području zaštite okoliša koja bi za njega bila više štetna, u smislu da bi to poništenje rezultiralo manjom zaštitom te bi stoga bilo protivno samom osnovnom cilju prava Unije; i — ako iznimno održavanje na snazi učinaka pobijane odredbe nacionalnog prava traje samo onoliko dugo koliko je nužno potrebno da bi se donijele mjere koje omogućuju ispravljanje utvrđene nezakonitosti.
HR Službeni list Europske unije C 402/5

Presuda Suda (četvrto vijeće) od 7. rujna 2016. – Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA protiv Europske komisije

(Predmet C-101/15 P) (1)

((Žalba - Zabranjeni sporazumi - Članak 101. UFEU-a - Članak 53. Sporazuma o Europskog gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. - Europsko tržište automobilskog stakla - Sporazumi o podjeli tržištâ i razmjeni poslovno osjetljivih informacija - Novčane kazne - Smjernice iz 2006. o izračunu iznosa novčanih kazni - Točka 13. - Vrijednost prodaje - Uredba (EZ) br. 1/2003 - Članak 23. stavak 2. drugi podstavak - Zakonska gornja granica novčane kazne - Tečaj za izračun gornje granice novčane kazne - Iznos novčane kazne - Neograničena nadležnost - Poduzetnici koji proizvode jedan proizvod - Proporcionalnost - Jednako postupanje))

(2016/C 402/06)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH, Pilkington Italia SpA (zastupnici: S. Wisking i K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors i C. Puech Baron, odvjetnik)

Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Biolan, M. Kellerbauer i H. Leupold, agenti)

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Društvima Pilkington Group Ltd, Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH i Pilkington Italia SpA nalaže se snošenje troškova.

(1) SL C 81, 9. 3. 2015.
4.

Učinci proglašenja članka 4. Odluke 2013/448 i njezina Priloga II. nevaljanima vremenski su ograničeni tako da, s jedne strane, to proglašenje stvara učinke tek protekom razdoblja od deset mjeseci počevši od datuma objave presude od 28. travnja 2016., Borealis Polyolefine i dr. (C-191/14, C-192/14, C-295/14, C-389/14 i C-391/14 do C-393/14, EU:C:2016:311), kako bi se omogućilo Europskoj komisiji da poduzme potrebne mjere, te se, s druge strane, mjere donesene do isteka tog razdoblja na temelju poništenih odredaba ne mogu dovesti u pitanje.
HR Službeni list Europske unije C 335/14

Presuda Suda (prvo vijeće) od 30. lipnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv NA

(Predmet C-115/15) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Članci 20. i 21. UFEU-a - Direktiva 2004/38/EZ - Članak 13. stavak 2. prvi podstavak točka (c) - Uredba (EEZ) br. 1612/68 - Članak 12. - Pravo boravka članova obitelji građanina Unije - Brak između građanina Unije i državljanina treće države - Nasilje u obitelji - Razvod koji je uslijedio nakon odlaska građanina Unije - Zadržavanje prava boravka državljanina treće države koji ima pravo na čuvanje i odgoj zajedničke djece koja su građani Unije))

(2016/C 335/18)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Secretary of State for the Home Department

Tuženik: NA

uz sudjelovanje: Aire Centre

Izreka

1. Članak 13. stavak 2. prvi podstavak točku (c) Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i [boravak] na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, treba tumačiti na način da državljanin treće države koji se razveo od građanina Unije od kojeg je pretrpio obiteljsko nasilje tijekom braka ne može imati pravo na zadržavanje prava boravka u toj državi članici domaćinu na temelju te odredbe kada je razvod uslijedio nakon odlaska iz te države članice bračnog druga koji je građanin Unije.

2. Članak 12. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1612/68 od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice treba tumačiti na način da dijete i roditelj državljanin treće države koji ima samostalno pravo na njegovo čuvanje i odgoj imaju pravo boravka u državi članici domaćinu na temelju te odredbe u situaciji poput one u glavnom postupku, u kojoj je drugi roditelj građanin Unije i radio je u toj državi članici, ali je prestao u njoj boraviti prije nego što je dijete ondje započelo školovanje.

3. Članak 20. UFEU-a treba tumačiti na način da ne daje pravo boravka u državi članici domaćinu ni maloljetnom građaninu Unije koji od rođenja boravi u toj državi članici čije državljanstvo nema ni roditelju, državljaninu treće države, koji ima samostalno pravo na čuvanje i odgoj tog maloljetnika, kada oni imaju pravo boravka u toj državi članici na temelju odredbe sekundarnog prava Unije.

4. Članak 21. UFEU-a treba tumačiti na način da navedenom maloljetnom građaninu Unije daje pravo boravka u državi članici domaćinu ako ispunjava uvjete navedene u članku 7. stavku 1. Direktive 2004/38, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Ako je to slučaj, ta ista odredba omogućava roditelju koji faktično ostvaruje pravo na čuvanje i odgoj tog građanina Unije da s njime boravi u državi članici domaćinu.

(1) SL C 171, 26. 5. 2015.
HR Službeni list Europske unije C 343/7

Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. srpnja 2016. – Apple and Pear Australia Ltd, Star Fruits Diffusion protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo, Carolus C. BVBA

(Predmet C-226/15 P) (1)

((Žalba - Žig Europske unije - Prijava verbalnog žiga Europske unije English pink - Prigovor nositelja verbalnog žiga PINK LADY i figurativni žigovi koji sadržavaju verbalne elemente „Pink Lady” - Odbijanje prigovora - Odluka suda za žigove Europske unije - Izmjena - Pravomoćnost))

(2016/C 343/09)

Jezik postupka: francuski

Stranke

Žalitelj: Apple and Pear Australia Ltd, Star Fruits Diffusion (zastupnici: T. de Haan, odvjetnik, P. Péters, advocaat)

Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (zastupnik: J. Crespo Carrillo, agent), Carolus C. BVBA

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Društvima Apple and Pear Australia Ltd i Star Fruits Diffusion nalaže se snošenje troškova.

(1) SL C 254, 3. 8. 2015.
HR Službeni list Europske unije C 260/7

Presuda Suda (drugo vijeće) od 26. svibnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs protiv National Exhibition Centre Limited

(Predmet C-130/15) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost - Šesta direktiva 77/388/EEZ - Izuzeće - Članak 13. dio B točka (d) podtočka 3. - Transakcije koje se odnose na plaćanja i transfere - Pojam - Kupnja karata za predstave ili druga događanja - Plaćanje putem debitne ili kreditne kartice - Usluge „obrade plaćanja putem kartice””)

(2016/C 260/08)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tuženik: National Exhibition Centre Limited

Izreka

Članak 13. dio B točku (d) podtočku 3. Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet – zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje treba tumačiti na način da se izuzeće od poreza na dodanu vrijednost predviđeno u toj odredbi, koje se odnosi na transakcije koje se odnose na plaćanja i transfere, ne primjenjuje na uslugu „obrade plaćanja putem debitne ili kreditne kartice”, poput one u glavnom postupku, koju porezni obveznik pružatelj te usluge pruža osobi koja preko njega kupuje kartu za predstavu ili drugo događanje koju on prodaje u ime i za račun drugog subjekta, a koju ta osoba plaća debitnom ili kreditnom karticom.

(1) SL C 190, 8. 6. 2015.
HR Službeni list Europske unije C 260/7

Presuda Suda (deseto vijeće) od 26. svibnja 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Invamed Group Ltd i dr. protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Predmet C-198/15) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Zajednička carinska tarifa - Tarifno razvrstavanje - Kombinirana nomenklatura - Odsjek XVII. - Prijevozna sredstva - Poglavlje 87. - Vozila, osim željezničkih ili tramvajskih vagona i lokomotiva te njihovi dijelovi i pribor - Tarifni brojevi 8703 i 8713 - Vozila na električni pogon koja se napajaju iz baterije - Pojam „osobe s invaliditetom”))

(2016/C 260/09)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd, Invacare International SARL

Tuženici: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Izreka

1. Tarifni broj 8713 Kombinirane nomenklature carinske tarife iz Priloga I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi, kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1810/2004 od 7. rujna 2004. treba tumačiti na način da — izraz „za osobe s invaliditetom” znači da je proizvod namijenjen isključivo osobama s invaliditetom; — činjenica da vozilo mogu koristiti i osobe koje nemaju invaliditet nema utjecaja na razvrstavanje pod tarifni broj 8713 navedene Kombinirane nomenklature.

2. Pojam „osobe s invaliditetom” naveden u tarifnom broju 8713 Kombinirane nomenklature iz Priloga I. Uredbi br. 2658/87, kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom br. 1810/2004. treba tumačiti na način da se njime određuju osobe čija je sposobnost hodanja nezanemarivo ograničena te da trajanje tog ograničenja i eventualna prisutnost ograničenja drugih sposobnosti nemaju utjecaja.

(1) SL C 228, 13. 7. 2015.
2.

Članak 7. stavak 2. točku (a) u vezi s člankom 10. stavkom 2. Direktive 2008/118 treba tumačiti na način da: — situacije koje se tim odredbama uređuju razlikuju se od one iz članka 7. stavka 4. te direktive i da — okolnost da nacionalna odredba kojom se prenosi članak 10. stavak 2. Direktive 2008/118, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, izričito ne spominje da je nepravilnost koju uređuje ta odredba direktive trebala dovesti do puštanja u potrošnju predmetne robe ne može spriječiti primjenu te nacionalne odredbe u slučaju utvrđenja manjka, koji nužno podrazumijeva takvo puštanje u potrošnju.
HR Službeni list Europske unije C 156/15

Presuda Suda (deveto vijeće) od 17. ožujka 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Østre Landsret – Danska) – Kødbranchens Fællesråd, u ime Århus Slagtehusa A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S, Vejle Eksportslagteri A/S protiv Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, Fødevarestyrelsen

(Predmet C-112/15) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Uredba (EZ) br. 882/2004 - Uredba (EZ) br. 854/2004 - Službene kontrole hrane i hrane za životinje - Pristojbe koje države članice mogu naplaćivati za pokriće troškova službenih kontrola - Troškovi povezani s izobrazbom službenih pomoćnika))

(2016/C 156/21)

Jezik postupka: danski

Sud koji je uputio zahtjev

Østre Landsret

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Kødbranchens Fællesråd, u ime Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S, Vejle Eksportslagteri A/S

Tuženici: Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, Fødevarestyrelsen

Izreka

Članak 27. stavak 4. točku (a) kao i točke 1. i 2. Priloga VI. Uredbi (EZ) br. 882/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o službenim kontrolama koje se provode radi provjeravanja poštivanja propisa o hrani i hrani za životinje te propisa o zdravlju i dobrobiti životinja treba tumačiti na način da mu se protivi to da države članice, prilikom utvrđivanja iznosa pristojbi koje naplaćuju od objekata koji posluju s hranom, u njih uključe troškove povezane s obveznom izobrazbom službenih pomoćnika.

(1) SL C 146, 4. 5. 2015.
HR Službeni list Europske unije C 302/12

Presuda Suda (veliko vijeće) od 16. srpnja 2015. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Ireland – Irska) – Minister for Justice and Equality protiv Francisa Lanigana

(Predmet C-237/15 PPU) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 6. - Pravo na slobodu i sigurnost - Policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Okvirna odluka 2002/584/PUP - Europski uhidbeni nalog - Obveza izvršenja europskog uhidbenog naloga - Članak 12. - Zadržavanje tražene osobe - Članak 15. - Odluka o predaji - Članak 17. - Rokovi i postupci za donošenje odluke o izvršenju - Posljedice prekoračenja rokova))

(2015/C 302/15)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Ireland

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Minister for Justice and Equality

Tuženik: Francis Lanigan

Izreka

Članak 15. stavak 1. i članak 17. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., treba tumačiti na način da pravosudno tijelo izvršenja ostaje u obvezi donijeti odluku o izvršenju europskog uhidbenog naloga i nakon isteka rokova utvrđenih u navedenom članku 17.

Članak 12. navedene Okvirne odluke, u vezi s njezinim člankom 17. u svjetlu članka 6. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da se u navedenom slučaju ne protivi zadržavanju tražene osobe, u skladu s pravom države članice izvršenja, čak i ako ukupno trajanje razdoblja zadržavanja te osobe premašuje navedene rokove, pod uvjetom da to trajanje nije pretjerano s obzirom na obilježja postupka u predmetu iz glavnog postupka, što je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev. Ako pravosudno tijelo izvršenja odluči okončati zadržavanje tražene osobe, tada je dužno njezino privremeno puštanje na slobodu popratiti svakom mjerom koju smatra nužnom radi sprječavanja njezina bijega, kao i osigurati ispunjavanje materijalnih preduvjeta potrebnih za učinkovitu predaju tražene osobe sve dok se ne donese konačna odluka o izvršenju europskog uhidbenog naloga.

(1) SL C 236, 20. 7. 2015.
HR Službeni list Europske unije C 104/11

Presuda Suda (treće vijeće) od 9. veljače 2017. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – M protiv Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General

(Predmet C-560/14) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Područje slobode, sigurnosti i pravde - Direktiva 2004/83/EZ - Minimalni standardi za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica - Zahtjev za supsidijarnu zaštitu - Pravilnost nacionalnog postupka ocjene zahtjeva za supsidijarnu zaštitu podnesenog nakon odbijanja zahtjeva za dobivanje statusa izbjeglice - Pravo na saslušanje - Doseg - Pravo na razgovor - Pravo pozvati i unakrsno ispitati svjedoke))

(2017/C 104/17)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: M

Tuženik: Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General

Izreka

Pravo na saslušanje, kako se primjenjuje u okviru Direktive Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite, načelno ne zahtijeva da, kada nacionalni propis, poput onoga u glavnom postupku, predviđa dva različita i sukcesivna postupka za ocjenu zahtjeva za dobivanje statusa izbjeglice i zahtjeva za supsidijarnu zaštitu, podnositelj zahtjeva za supsidijarnu zaštitu ima pravo na razgovor u vezi sa svojim zahtjevom i pravo da tijekom tog razgovora pozove ili unakrsno ispita svjedoke

Razgovor, međutim, mora biti organiziran kada ga posebne okolnosti u vezi s elementima kojima raspolaže nadležno tijelo ili osobnom ili općom situacijom zahtjeva za supsidijarnu zaštitu čine potrebnim za ocjenu tog zahtjeva uz potpuno poznavanje činjenica, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.

(1) SL C 81, 9. 3. 2015.
1.

Kraljevina Belgija – time što nije u propisanim rokovima poduzela sve potrebne mjere kako bi od korisnika ostvarila povrat državnih potpora koje su u članku 1. stavcima 3. i 4. Odluke Komisije 2011/678/EU od 27. srpnja 2011. o državnoj potpori za financiranje testiranja na transmisivne spongiformne encefalopatije (TSE) kod goveda koju je provela Belgija (državna potpora C 44/08 (ex NN 45/04)) proglašene nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem i time što nije obavijestila Europsku komisiju o mjerama koje je poduzela kako bi se uskladila s tom odlukom – povrijedila je svoje obveze na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU-a i članaka 2. do 4. navedene odluke.
HR Službeni list Europske unije C 419/3

Presuda Suda (treće vijeće) od 15. rujna 2016. (zahtjevi za prethodnu odluku koje su uputili Curtea de Apel Bucureşti, Curtea de Apel Oradea – Rumunjska) – SC Star Storage SA protiv Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C-439/14), SC Max Boegl România SRL i dr. protiv RA Aeroportul Oradea i dr. C-488/14)

(Predmet C-439/14 i C-488/14) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Direktive 89/665/EEZ i 92/13/EEZ - Javna nabava - Postupak pravne zaštite - Nacionalni propisi koji dopuštenost pravnog sredstva protiv akata javnog naručitelja uvjetuju pružanjem ‚jamstva dobrog postupanja’ - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 47. - Pravo na djelotvoran pravni lijek))

(2016/C 419/04)

Jezik postupka: rumunjski

Sud koji je uputio zahtjev

Curtea de Apel Bucureşti, Curtea de Apel Oradea

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: SC Star Storage SA (C-439/14), SC Max Boegl România SRL, SC UTI Grup SA, Astaldi SpA, SC Construcții Napoca SA (C-488/14)

Tuženici: Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (C-439/14), RA Aeroportul Oradea, SC Porr Construct SRL, Teerag-Asdag Aktiengesellschaft SC Col-Air Trading SRL, AVZI SA, Trameco SA, Iamsat Muntenia SA (C-488/14)

Izreka

Članak 1. stavci 1. do 3. Direktive Vijeća 89/665/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007., i članak 1. stavci 1. do 3. Direktive Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, kako je izmijenjena Direktivom 2007/66, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da im se ne protive nacionalni propisi poput onih o kojima je riječ u predmetima iz glavnog postupka, koji dopuštenost svakog pravnog sredstava protiv akta javnog naručitelja uvjetuju obvezom da njegov podnositelj pruži jamstvo dobrog postupanja u korist javnog naručitelja jer se to jamstvo mora vratiti podnositelju bez obzira na ishod pravnog sredstva.

(1) SL C 448, 15. 12. 2014.

SL C 26, 26. 1. 2015.
2.

Članak 64. stavak 1. UFEU-a treba tumačiti na način da: — ako donošenje režima poreznih olakšica za ugovorna ulaganja, predviđeno u članku 41. stavku 5. točki b) Estatuto dos Benefícios Fiscais (Sustav poreznih olakšica), u verziji na snazi 2009., i režima koji se odnosi na dividende koje potječu iz afričkih zemalja u kojima je portugalski službeni jezik i iz Timor-Lestea, koje je predviđeno u članku 42. tog sustava nije izmijenilo pravni okvir koji se odnosi na postupanje u odnosu na dividende koje potječu iz Tunisa i Libanona, tada donošenje navedenih režima ne utječe na to da se isključenje mogućnosti primjene potpunog ili djelomičnog odbitka na dividende koje isplaćuju društva s poslovnim nastanom u tim trećim državama kvalificira kao postojeće ograničenje; — država članica odriče se mogućnosti predviđene u članku 64. stavku 1. UFEU-a kada bez formalnog stavljanja izvan snage ili izmjene postojećeg propisa sklopi međunarodni sporazum, kao što je to sporazum o pridruživanju, koji u odredbi s izravnim učinkom propisuje liberalizaciju jedne kategorije kapitala iz navedenog članka 64. stavka 1.; takva izmjena pravnog okvira mora se stoga izjednačiti u svojim učincima na mogućnost pozivanja na članak 64. stavak 1. UFEU-a s donošenjem novog propisa koji počiva na logici drukčijoj od one postojećeg propisa;
HR Službeni list Europske unije C 419/9

Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. rujna 2016. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Ujedinjena Kraljevina) – European Federation for Cosmetic Ingredients protiv Secretary of State for Business, Innovation and Skills, Attorney General

(Predmet C-592/14) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje zakonodavstava - Kozmetički proizvodi - Uredba (EZ) br. 1223/2009 - Članak 18. stavak 1. točka (b) - Kozmetički proizvodi koji sadrže sastojke ili kombinacije sastojaka koji su „radi ispunjenja zahtjeva ove Uredbe” ispitani na životinjama - Zabrana stavljanja na tržište Europske unije - Doseg))

(2016/C 419/10)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: European Federation for Cosmetic Ingredients

Tuženici: Secretary of State for Business, Innovation and Skills, Attorney General

uz sudjelovanje: Cruelty Free International, anciennement British Union for the Abolition of Vivisection, European Coalition to End Animal Experiments

Izreka

Članak 18. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 1223/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o kozmetičkim proizvodima treba tumačiti na način da može zabranjivati stavljanje na tržište Europske unije kozmetičkih proizvoda čiji su određeni sastojci ispitani na životinjama izvan Unije kako bi se omogućilo stavljanje kozmetičkih proizvoda na tržište u trećim zemljama, ako se podaci koji iz tih ispitivanja proizlaze koriste kako bi se dokazala sigurnost spomenutih proizvoda u svrhu njihova stavljanja na tržište Unije.

(1) SL C 81, 9. 3. 2015.