151.

Stoga, ukratko, moji glavni zaključci su sljedeći: 1. Iz članka 106.a stavka 3. Ugovora o Euratomu proizlazi da je Ugovor o Euratomu kao primarni akt prava Unije ravnopravan UEU‑u i UFEU‑u. 2. Članak 106.a stavak 3. Ugovora o Euratomu dalje predviđa da se ni UEU ni UFEU ne mogu primijeniti na područja uređena Ugovorom o Euratomu ako njihove odredbe odstupaju od odredbi samog Ugovora o Euratomu. Stoga, ako je neko pitanje iscrpno ili konkretno uređeno Ugovorom o Euratomu, nema prostora za primjenu UEU‑a ili UFEU‑a. Nasuprot tomu, UEU i UFEU primjenjuju se u svim područjima koja nisu uređena Ugovorom o Euratomu. 3. U Ugovoru o Euratomu nema nikakvih odredbi o državnim potporama. Budući da je Ugovor o Euratomu, s jedne strane, jednostavno poseban ugovor koji uređuje pojedini sektor te da, s druge strane, UEU i UFEU imaju dalekosežnije ciljeve (od kojih je jedan od važnijih djelovanje unutarnjeg tržišta), čini se prikladnim da se pravila UFEU‑a koja se odnose na tržišno natjecanje i državne potpore primjenjuju na sektor nuklearne energije kada Ugovor o Euratomu ne sadržava posebna pravila. Zbog tih razloga, članak 107. UFEU‑a primjenjiv je na mjeru državne potpore iz predmetnog slučaja. 4. Odredbe članka 1. i članka 2. točke (c) Ugovora o Euratomu nužno obuhvaćaju razvoj nuklearnih elektrana. Očito je da su države članice namjeravale da Ugovor o Euratomu bude živući dokument, koji se može nesputano razvijati i prilagođavati novim okolnostima. Iz toga proizlazi da nije moguće prihvatiti tvrdnju Republike Austrije da te odredbe Ugovora o Euratomu ne obuhvaćaju ni izgradnju novih nuklearnih elektrana ni zamjenu i modernizaciju zastarjelih elektrana modernijim, već razvijenim, tehnologijama. 5. Iako je točno da se u mnogim državama članicama burno raspravlja o kvalitetama nuklearne energije, Sud nema ni nadležnost ni demokratski legitimitet odlučivati o takvim pitanjima. Međutim, budući da je razvoj nuklearne energije, kako je odraženo u Ugovoru o Euratomu, jasno definiran cilj prava Unije, taj cilj ne može biti pravno podređen drugim – moguće suprotstavljenim – ciljevima prava Unije, kao što je to zaštita okoliša u smislu poglavlja XX. UFEU‑a. Osim toga, jasan tekst članka 194. stavka 2. UFEU‑a jasno potvrđuje pravo svake države članice na izbor „među različitim izvorima energije i opć[e] struktur[e] svoje opskrbe energijom” te da to pravo nužno obuhvaća, ako država članica tako odluči, i pravo na razvoj nuklearne energije kao dijela njezine energetske opskrbe. 6. Protivno stajalištu koje je Opći sud zauzeo u nizu sudske prakse od predmeta Mediaset/Komisija ( 102 ) nadalje, a prema kojem svaka potpora odobrena na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a mora služiti cilju od „zajedničkog interesa”, sâm tekst članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a ne predviđa takav zahtjev, iako članak 107. stavak 3. točka (b) UFEU‑a („[…] važ[an] projekt[…] od zajedničkog europskog interesa […]”) to predviđa. 7. Stoga, iz toga proizlazi da ne postoji zahtjev da potpora mora imati bilo koju svrhu osim onih koje su izričito navedene u članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU‑a. Shodno tekstu i mjestu na kojem se ta odredba nalazi u UFEU‑u, potpora, da bi bila spojiva s Ugovorom, ne mora težiti ni „cilju od zajedničkog interesa” ni cilju od „javnog interesa”. Samo mora „olakšava[ti] razvoj[…] određenih gospodarskih djelatnosti” te ne smije „negativno [utjecati] na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu”. Stoga, tvrdnju Republike Austrije da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da potpora mora služiti samo „javnom”, ne i „zajedničkom” interesu nije moguće prihvatiti zato što, prema mojem mišljenju i protivno zaključcima Općeg suda u pobijanoj presudi, nijedan od tih dvaju kriterija zapravo ne mora biti ispunjen. 8. U svakom slučaju, čak i ako je ta ocjena članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a pogrešna, izgradnja nuklearne elektrane Hinkley Point C služi „zajedničkom interesu” (te, moglo bi se reći, „javnoj svrsi”) u tom smislu, zato što je razvoj nuklearnih elektrana i dalje bitan cilj Ugovora o Euratomu, unatoč tomu što se pojedine države članice, kao što je Republika Austrija, protive nuklearnoj energiji. Prihvaćanjem ciljeva Ugovora o Euratomu, sve države članice jasno su naznačile da načelno bezuvjetno priznaju pravo drugih država članica da na svojem državnom području razvijaju nuklearne elektrane ako to žele. Takav jasno određeni cilj Ugovora može, gotovo po definiciji, činiti cilj od zajedničkog interesa za potrebe primjene pravila o državnim potporama. 9. Opći je sud imao puno pravo utvrditi da je Komisija raspolagala mnoštvom dokaza o tome da tržište nije bilo voljno – ili da čak nije bilo sposobno – financirati projekt Hinkley Point C bez jamstava i drugih oblika potpore Ujedinjene Kraljevine. Za predmetne je potrebe nevažno da je tržište možda funkcioniralo u pogledu drugih oblika proizvodnje električne energije. Opći sud nije pogriješio zaključivši da je relevantnu gospodarsku djelatnost u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a činila proizvodnja nuklearne energije. 10. Zadaća Komisije u pogledu državnih potpora je, kako jasno proizlazi iz članka 107. stavaka 2. i 3. UFEU‑a, samo ocijeniti može li se predmetnu mjeru državne potpore smatrati „spojivom s unutarnjim tržištem”. Ta se zadaća u bitnome sastoji u razmatranju spojivosti predmetne potpore s pravilima o tržišnom natjecanju i unutarnjem tržištu, a ne s pravilima o zaštiti okoliša kao takvima. Nasuprot tomu, donošenje odluka o tome treba li određenom projektu dati odgovarajuće odobrenje iz perspektive prostornog planiranja i zaštite okoliša načelno je odgovornost relevantnih tijela država članica, a ne Komisije kada primjenjuje pravila o državnim potporama. 11. Ključno pitanje pri ocjenjivanju spojivosti potpore s unutarnjim tržištem za potrebe članka 107. stavka 3. UFEU‑a jest dovodi li takva potpora do ulaganja u razvoj određenih gospodarskih djelatnosti do kojeg inače ne bi došlo ili ga potiče. Nikakva se razlika ne može unaprijed praviti između potpore za ulaganje i operativne potpore. Takvo razlikovanje ne samo da nije opravdano s obzirom na sâm tekst članka 107. UFEU‑a, nego bi svako takvo razlikovanje bilo pojednostavljeno te bi ga se moglo zaobići korištenjem neobičnih računovodstvenih tehnika. 12. Istina, mjere potpore iz predmetnog slučaja nisu ograničene isključivo na troškove izgradnje kao takve, nego obuhvaćaju i specifične troškove povezane s proizvodnjom nuklearne energije, uključujući troškove upravljanja potrošenim gorivom. Unatoč tomu, ti troškovi čine troškove ulaganja, koji su nužni da bi elektrana radila. 13. Opći je sud u predmetnim okolnostima imao puno pravo odbiti tužbu protiv Komisijine odluke da odobri mjere potpore koje Ujedinjena Kraljevina planira dodijeliti za izgradnju nuklearne elektrane Hinkley Point C.