3

Okolnosti spora u točkama 1. do 10. pobijane presude iznesene su na sljedeći način: „1. [HTTS] je društvo koje je N. Bateni, njegov jedini član i direktor, osnovao u skladu s njemačkim pravom u ožujku 2009. HTTS obavlja djelatnosti pomorskog agenta i tehničkog upravljanja brodovima. 2. Ovaj predmet ulazi u okvir mjera ograničavanja uvedenih radi stvaranja pritiska na Islamsku Republiku Iran kako bi ta država prestala s nuklearnim aktivnostima koje predstavljaju rizik od širenja nuklearnog oružja i s razvojem sustava za ispaljivanje nuklearnog oružja (u daljnjem tekstu: širenje nuklearnog oružja). Konkretno, on pripada predmetima koji se odnose na mjere poduzete protiv pomorskog trgovačkog društva [IRISL] i protiv fizičkih ili pravnih osoba navodno povezanih s tim trgovačkim društvom, među kojima se, prema mišljenju Vijeća Europske unije, posebno nalaze HTTS i druga dva pomorska trgovačka društva, Hafize Darya Shipping Lines (u daljnjem tekstu: HDSL) i Safiran Pyam Darya Shipping Lines (u daljnjem tekstu: SAPID). 3. Do prvotnog uvrštavanja HTTS‑ova imena na popis osoba, subjekata i tijela koji podliježu mjerama ograničavanja iz Priloga V. Uredbi [br. 423/2007] došlo je 26. srpnja 2010., kao posljedica stupanja na snagu Provedbene uredbe [br. 668/2010]. To uvrštavanje nije bilo predmet tužbe za poništenje. Uvrštavanje svojeg imena na popise osoba, subjekata i tijela koji podliježu mjerama ograničavanja iz Priloga VIII. Uredbi Vijeća [br. 961/2010], koje je nekoliko mjeseci kasnije provedeno tom uredbom, HTTS je, s druge strane, osporio te je Opći sud uvrštavanje potom poništio jer je utvrdio da nije bilo u dovoljnoj mjeri obrazloženo (vidjeti točku 5. u nastavku). 4. U Uredbi br. 668/2010 razlog za uvrštavanje HTTS‑ova imena u biti je bio taj da je on ‚djelo[vao] za račun HDSL‑a u Europi’. U Uredbi br. 961/2010 razlog je bio taj da je on ‚[bio] pod kontrolom i/ili djelo[vao] za račun IRISL‑a’. 5. Presudom od 7. prosinca 2011., HTTS/Vijeće (T‑562/10, EU:T:2011:716) Opći sud poništio je Uredbu br. 961/2010 u dijelu u kojem se odnosila na to trgovačko društvo, ali s učinkom od 7. veljače 2012., kako bi se Vijeću omogućilo da eventualno u međuvremenu upotpuni obrazloženje ponovnog uvrštavanja HTTS‑ova imena. U tom pogledu Opći je sud, naime, smatrao da bi poništenje Uredbe br. 961/2010 s trenutačnim učinkom moglo ozbiljno i nepovratno ugroziti učinkovitost mjera ograničavanja koje su njome donesene protiv Islamske Republike Irana jer se ‚ne može isključiti da se nametanje mjera ograničavanja tužitelju unatoč tome meritorno može pokazati opravdanim’ (presuda od 7. prosinca 2011., HTTS/Vijeće, T‑562/10, EU:T:2011:716, t. 41. i 42.). 6. Nakon donošenja presude od 7. prosinca 2011., HTTS/Vijeće (T‑562/10, EU:T:2011:716), Vijeće je izvršilo dodatne upise tužiteljeva imena, koje je potonji svaki put osporio i koje je nakon toga Opći sud svaki put poništio u presudama od 12. lipnja 2013., HTTS/Vijeće (T‑128/12 i T‑182/12, neobjavljena, EU:T:2013:312) i od 18. rujna 2015., HTTS i Bateni/Vijeće (T‑45/14, neobjavljena, EU:T:2015:650). 7. Nadalje, valja podsjetiti da je presudom od 16. rujna 2013., Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr./Vijeće (T‑489/10, EU:T:2013:453) Opći sud poništio i uvrštavanje IRISL‑ova imena i imena drugih pomorskih trgovačkih društava, uključujući HDSL‑ovo i SAPID‑ovo, na popise koji su se na njih odnosili, s obrazloženjem da elementi koje je Vijeće iznijelo nisu opravdavali uvrštavanje IRISL‑ova imena te stoga nisu mogli opravdati ni donošenje i održavanje na snazi mjera ograničavanja protiv ostalih pomorskih trgovačkih društava koja su bila uvrštena na popise zbog svojih veza s IRISL‑om. 8. Tužitelj je Vijeću 23. srpnja 2015. poštom uputio zahtjev za naknadu štete za koju je smatrao da ju je pretrpio zbog činjenice prvotnog i sljedećih uvrštavanja svojeg imena na popise osoba povezanih s IRISL‑ovom djelatnošću. 9. U tom zahtjevu za naknadu štete tužitelj je istaknuo svoje pravo ne samo na naknadu imovinske i neimovinske štete za koju je smatrao da ju je pretrpio zbog uvrštavanja uredbama br. 668/2010 i 961/2010, koje su predmet ovog spora, već i štete pretrpljene zbog dodatnih i ponovnih uvrštavanja (vidjeti točku 6. ove presude). Ukupan iznos tako navedene imovinske štete dosezao je 11928939 eura, dok je iznos neimovinske štete dosezao 250000 eura za razdoblje od 26. srpnja 2010. do 18. rujna 2015. 10. Dopisom od 16. listopada 2015. Vijeće je odbilo taj zahtjev.”