ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
76

Nadalje, valja navesti da se rok od tri mjeseca tijekom kojeg se cigarete mogu stavljati na tržište i prodavati u svakom slučaju odnosi samo na one koje su puštene u potrošnju na kraju prosinca prethodne kalendarske godine. Naime, u slučaju u kojem se cigarete puste u potrošnju u siječnju ili veljači iste godine kao što je ona koja odgovara nalijepljenoj poreznoj markici, one se mogu prodavati do ožujka iduće godine, što ostavlja razdoblje od 14 do 15 mjeseci za njihovu prodaju. Stoga, što je puštanje u potrošnju cigareta ranije u godini, to je rok za njihovu prodaju dulji.
2

Taj je zahtjev upućen u okviru spora između London Borough of Ealing (općina Ealing iz šire londonske regije, Ujedinjena Kraljevina) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (porezno i carinsko tijelo Ujedinjene Kraljevine; u daljnjem tekstu: porezno tijelo) u vezi s naplativošću poreza na dodanu vrijednost (PDV) na ulaznicama za sportske objekte.
29

No, kao što je to među ostalim istaknula Europska komisija, ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku, kako ga je opisao sud koji je uputio zahtjev, ne može se smatrati „ugovorom o uslugama” s obzirom na to da društvu koje upravlja zračnom lukom Milano Malpensa pružatelj nije pružio uslugu za naknadu.
85

Naposljetku valja podsjetiti da, iako se povodom Komisijina upravnog postupanja ne zahtijeva tako opsežan pristup dokumentima kao što je to slučaj sa zakonodavnim postupanjem institucije Unije, to nipošto ne znači da ono izlazi iz područja primjene Uredbe br. 1049/2001, s obzirom na to da se ta uredba, u skladu sa svojim člankom 2. stavkom 3., primjenjuje na sve dokumente koje čuva institucija, to jest na dokumente koje je sastavila ili zaprimila i koje posjeduje, a koji se odnose na sva područja aktivnosti Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 21. srpnja 2011., Švedska/MyTravel i Komisija, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, t 87. i 88. i navedenu sudsku praksu).
62

Kao što to proizlazi iz članka 171. stavka 1. Poslovnika, žalba se dostavlja ostalim strankama u postupku pred Općim sudom. Postupovni dokumenti koji su tako priopćeni strankama u postupku pred Sudom nisu dostupni javnosti. Prema tome, to što je P. Breyer na internetu objavio podneske vezane uz ovaj postupak a da za to nije bio ovlašten čini neprimjerenu uporabu postupovnih dokumenata, koja može naštetiti dobrom sudovanju i o kojoj treba voditi računa prilikom raspodjele troškova nastalih u okviru ovog postupka (vidjeti u tom smislu presudu od 21. rujna 2010., Švedska i dr./API i Komisija, C‑514/07 P, C‑528/07 P i C‑532/07 P, EU:C:2010:541, t. 92., 93. i 97. do 99.).
10

U obrazloženju tih akata Vijeće je opisalo Hamas kao terorističku skupinu te je navelo niz terorističkih djela koja je potonji navodno počinio od 2005. Usto, Vijeće je, među ostalim, navelo odluku Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske donesenu 2001. i dvije odluke Sjedinjenih Američkih Država donesene iste godine. Odluka Ujedinjene Kraljevine je odluka Secretary of State for the Home Departement (ministar unutarnjih poslova) o zabrani Hamasa, koji se smatra organizacijom uključenom u teroristička djela. Odluke tijela Sjedinjenih Država sastoje se u vladinoj odluci kojom se Hamas kvalificira kao strana teroristička organizacija, na temelju odjeljka 219. US Immigration and Nationality Act (Zakon Sjedinjenih Država o useljavanju i državljanstvu) i u odluci kojom se Hamas izričito kvalificira kao međunarodni teroristički subjekt, na temelju Predsjedničkog dekreta 13224 (u daljnjem tekstu, zajedno: odluke tijela Sjedinjenih Država). Budući da je utvrdilo da je spomenutu odluku Ujedinjene Kraljevine redovito revidirao vladin nacionalni odbor i da je bio predviđen upravni i sudski nadzor odluka Sjedinjenih Država, Vijeće je zaključilo da su te odluke donijela nadležna tijela, u smislu članka 1. stavka 4. Zajedničkog stajališta 2001/931. Naposljetku, Vijeće je utvrdilo da su te odluke i dalje na snazi te je zaključilo da su razlozi koji su opravdavali Hamasovo uvrštenje na sporni popis i dalje važeći.
51

Iako je cilj članka 3. Okvirne direktive, u njegovoj prvotnoj verziji, u bitnome bio, kako to proizlazi iz uvodne izjave 11. te direktive, zajamčiti neovisnost i nepristranost DRT‑ova tako da se osigura odvajanje regulatornih i operativnih funkcija – zakonodavac Unije Direktivom 2009/140, kao što je to navedeno u njezinoj uvodnoj izjavi 13., želio je osnažiti neovisnost DRT‑ova kako bi se osigurala učinkovitija primjena regulatornog okvira te pojačale njihove ovlasti i predvidljivost njihovih odluka (presude od 28. srpnja 2016., Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, C‑240/15, EU:C:2016:608, t. 32. i 34., i od 19. listopada 2016., Ormaetxea Garai i Lorenzo Almendros, C‑424/15, EU:C:2016:780, t. 45.).
12

Članak 8. navedene uredbe propisuje: „1. Države članice imenuju nacionalno tijelo nadležno za ocjenu ispunjavaju li pružatelji usluga, upravitelji parkirališta i operatori cestovnog prometa zahtjeve utvrđene člancima od 4. do 7. To tijelo mora biti nepristrano i neovisno o ovima posljednjima. Dvije ili više država članica može odrediti zajedničko regionalno tijelo nadležno za procjenu sukladnosti tim zahtjevima na svojem području. Države članice moraju obavijestiti Komisiju o tom imenovanom tijelu. 2. Svi pružatelji usluga moraju podnijeti izjavu imenovanim tijelima o svojoj sukladnosti zahtjevima iz članaka od 4. do 7. Izjava treba sadržavati sljedeće elemente: (a) podatke o sigurnim i zaštićenim parkirališnim mjestima za kamione i gospodarska vozila, uključujući postotak parkirališnih mjesta prijavljenih u usluzi informiranja, prikupljene u skladu s člankom 4.; (b) način distribucije usluga informiranja među korisnicima; (c) pokrivenost usluga pružanja dinamičnih informacija o sigurnim i zaštićenim parkirališnim mjestima; (d) kvalitetu i dostupnost informacija koje se pružaju, točku pristupa tim informacijama i oblik u kojem se te informacije pružaju. 3. Imenovana tijela moraju nasumično provjeravati ispravnost deklaracija raznih javnih i privatnih pružatelja usluga i upravitelja parkirališta te zahtijevati dokaze sukladnosti sa zahtjevima iz članaka od 4. do 7. Kvaliteta usluge može se ocijeniti i uz pomoć komentara korisnika. Imenovana tijela moraju svake godine mjerodavnim nacionalnim vlastima podnositi izvješća o predanim izjavama i o rezultatima njihovih nasumičnih provjera.”
14

Prvim tužbenim razlogom C. Schlyter prigovorio je Komisiji da je počinila pogreške koje se tiču prava i očite pogreške u ocjeni prilikom primjene članka 4. stavka 2. treće alineje Uredbe br. 1049/2001 i članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1367/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o primjeni odredaba Aarhuške konvencije o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša na institucije i tijela Europske zajednice (SL 2006., L 264, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.). Drugim tužbenim razlogom C. Schlyter prigovara Komisiji postojanje pogreške koja se tiče prava i očite pogreške u ocjeni te nepostojanje obrazloženja prilikom primjene kriterija prevladavajućeg javnog interesa, propisanog člankom 4. stavkom 2. in fine Uredbe br. 1049/2001 i člankom 6. stavkom 1. Uredbe br. 1367/2006. Trećim tužbenim razlogom C. Schlyter tvrdi da sporna odluka sadržava pogrešku koja se tiče prava i očitu pogrešku u ocjeni prilikom primjene članka 4. stavka 6. Uredbe br. 1049/2001 te da u tom pogledu nije obrazložena.
1

Svojom žalbom Yoshida Metal Industry Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Yoshida) zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 21. svibnja 2015., Yoshida Metal Industry/OHIM (T‑331/10 RENV i T‑416/10 RENV, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2015:302), kojom je taj sud odbio tužbu kojom se zahtijeva poništenje odluka Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 20. svibnja 2010. (predmeti R 1235/2008‑1 i R 1237/2008‑1, u daljnjem tekstu: sporne odluke), koje se odnose na postupke za proglašavanje žiga ništavim što su ih pokrenuli Pi‑Design AG, Bodum France SAS i Bodum Logistics A/S (u daljnjem tekstu zajedno: Pi‑Design i dr.) u vezi s dvama žigovima Europske unije koje je registrirala Yoshida.
4

Uvodne izjave 1., 2., 6. do 9. i 19. Direktive 2011/16 glase: „(1) […] Mobilnost poreznih obveznika, broj prekograničnih transakcija i internalizacije [internacionalizacije] financijskih instrumenata se sve brže povećava, zbog čega države članice imaju poteškoća u pravilnom određivanju poreza. Te sve veće poteškoće utječu na funkcioniranje poreznih sustava i dovode do dvostrukog oporezivanja, koje samo po sebi potiče poreznu prijevaru i poreznu utaju, budući da se nadzor prvo provodi na nacionalnoj razini. […] (2) […] Kako bi se nadišli negativni učinci ovog fenomena, nužno je razviti novu upravnu suradnju između poreznih uprava država članica. Postoji potreba za instrumentima koji bi vjerojatno stvorili povjerenje između država članica, postavljajući ista pravila, obveze i prava za sve države članice. […] (6) […] U tom smislu, ova nova Direktiva smatra se ispravnim [prikladnim] aktom u smislu učinkovite upravne suradnje. (7) Ova se Direktiva nadograđuje na postignuća Direktive [Vijeća] 77/799/EEZ [od 19. prosinca 1977. o uzajamnoj pomoći nadležnih tijela država članica u području izravnog oporezivanja (SL 1977., L 336, str. 15.)], ali osigurava jasnija i preciznija pravila koja uređuju upravnu suradnju između država članica gdje je to potrebno, kako bi se uspostavio, posebno vezano uz razmjenu informacija, širi opseg upravne suradnje između država članica. […] (8) […] Stoga bi radi učinkovitosti i hitrije suradnje trebalo donijeti odredbu o izravnijim kontaktima između službi. […] (9) Države članice trebaju razmjenjivati informacije vezano uz pojedine slučajeve kada to od njih zatraži druga država članica i trebaju provesti potrebne istrage kako bi prikupile te informacije. Standard ‚predvidive relevantnosti’ ima namjeru osigurati razmjenu informacija u poreznim pitanjima u najširoj mogućoj mjeri te istodobno razjasniti kako države članice nemaju slobodu baviti se ‚traženjem naslijepo’ ili tražiti informacije koje su malo vjerojatno značajne za porezna davanja predmetnog poreznog obveznika. Članak 20. ove Direktive sadrži postupovne zahtjeve, no te se odredbe mogu tumačiti malo šire, kako se ne bi spriječila učinkovita razmjena informacija. […] (19) Jasno treba odrediti i ograničiti situacije kada država članica koja prima zahtjev može odbiti dostaviti informacije, uzimajući u obzir određene privatne interese koje treba zaštititi kao i javni interes.”
10

Nakon što je u točkama 15. do 18. pobijane presude Opći sud podsjetio na sudsku praksu Suda, on je u točkama 20. do 22. te presude naveo da su u konkretnom slučaju proizvodi i usluge, s obzirom na to da opis više od 90 proizvoda i usluga obuhvaća 8 različitih razreda i područja, međusobno toliko različiti u odnosu na svoju narav, obilježja, namjenu i načine komercijalizacije da ih se ne može smatrati homogenom kategorijom koja bi žalbenom vijeću omogućila donošenje općenitog obrazloženja. Usto, žalbeno vijeće nije navelo da su predmetni proizvodi i usluge dovoljno izravno i konkretno međusobno povezani pa da čine homogenu kategoriju (u daljnjem tekstu: potrebna veza).
3.

Treba li članak 4. stavak 3. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis prema kojem se na raspodjelu dividendi razrezuje porez ako taj propis dovodi do toga da se društvu oporezuje dio dividende koji prelazi prag određen člankom 4. stavkom 3. te direktive ako to društvo primljenu dividendu raspodijeli nakon godine u kojoj ju je ono samo primilo, dok do toga ne dolazi ako to društvo dividendu ponovno raspodijeli u godini u kojoj ju je primilo?”
7

Uvodne izjave 15. do 17. Uredbe br. 207/2009 glase: „(15) Kako bi pojačale zaštitu žigova [Europske unije], države članice trebale bi odrediti, uzimajući u obzir svoj nacionalni sustav, što je moguće manji broj nacionalnih sudova prvog i drugog stupnja koji bi imali nadležnost u pitanjima povrede i valjanosti žigova [Europske unije]. (16) Odluke u vezi s valjanošću i povredom žigova [Europske unije] moraju imati učinak na i pokrivati cijelo područje [Unije], s obzirom da je to jedini način sprečavanja donošenja nedosljednih odluka od strane sudova i [Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)], te osiguranja da se neće narušiti jedinstveni karakter žigova [Europske unije]. Pravila sadržana u Uredbi [br. 44/2001] trebala bi se primjenjivati na sve postupke prema zakonu o žigovima [Europske unije], osim kada ova Uredba odstupa od tih pravila. (17) Trebalo bi izbjegavati proturječne presude u postupcima u koje su uključene iste stranke, o istim činjenicama na temelju žiga [Europske unije] i usporednih nacionalnih žigova. U ovu svrhu ako se postupci vode u istoj državi članici, način na koji se to postiže jest pitanje nacionalnih postupovnih pravila koja se ne dovode u pitanje ovom Uredbom, dok se u slučaju kada se postupci vode u različitim državama članicama, odredbe donesene po uzoru na pravila o lis pendens i povezanim postupcima iz gore spomenute Uredbe [br. 44/2001] čine primjerenima.”
12

Društvo Litdana redovno se bavi prodajom rabljenih vozila. Tijekom razdoblja od 1. siječnja do 30. listopada 2012. ono je od danskog društva Handicare Auto A/S kupilo rabljena vozila koja je preprodalo fizičkim i pravnim osobama. Svi računi u vezi s kupljenim rabljenim vozilima upućivali su na članke 69. do 71. danskog zakona o PDV‑u i osim toga navodili da su prodana vozila bila izuzeta od PDV‑a. Prilikom preprodaje Litdana je na predmetna vozila primijenila maržni sustav iz članka 106. stavka 2. Zakona o PDV‑u.
59

S druge strane, društvo Safa Nicu Sepahan ističe da je Opći sud, u točkama 99. i 100. pobijane presude, arbitrarno odbio tom društvu dosuditi naknadu štete koju je pretrpjelo zbog toga što mu je Emirate National Bank of Dubai zatvorio bankovne račune, iako je u točkama 145. i 147. te presude zaključio da je utvrđeno postojanje znatnog smanjenja prihoda i isplativosti društva Safa Nicu Sepahan, masovno otpuštanje radnika od strane tog društva kao i drugi troškovi koje je to društvo imalo. Usto, obrazloženje pobijane presude proturječno je i u njemu su iskrivljeni dokazi, s obzirom na to da je, s jedne strane, Opći sud, u točki 98. te presude, zaključio da je društvo Safa Nicu Sepahan moglo od neke druge banke dobiti financijske usluge koje mu je dotad pružao Emirate National Bank of Dubai, dok je u točki 96. te presude utvrdio da se svaka banka koja surađuje s društvom Safa Nicu Sepahan izlaže opasnosti da se na nju primijene mjere ograničavanja koje donosi Unija.
5

Članak 12. Direktive 2004/35, naslovljen „Zahtjev za djelovanje”, određuje: „1. Fizičke ili pravne osobe: (a) koje su pogođene ili će vjerojatno biti pogođene štetom u okolišu; ili (b) koje imaju dovoljan interes u pogledu donošenja odluka o okolišu koje se odnose na štetu ili, alternativno; (c) koje se pozivaju na povredu prava ako je to preduvjet u upravnom postupovnom pravu države članice, imaju pravo iznijeti nadležnom tijelu sve primjedbe koje se odnose na slučajeve štete u okolišu ili prijeteće opasnosti od štete koje su im poznate, kao i zahtijevati da nadležno tijelo djeluje na temelju ove Direktive. Države članice utvrđuju ‚dovoljan interes’ i ‚narušavanje [povreda] prava’. U tu se svrhu dovoljnim u smislu točke (b) smatra interes bilo koje nevladine organizacije koja promiče zaštitu okoliša i udovoljava drugim uvjetima prema nacionalnom pravu. Također se smatra da takve organizacije imaju prava koja mogu biti povrijeđena u smislu točke (c). 2. Zahtjevu za djelovanje prilažu se odgovarajuće informacije i podaci koji potkrepljuju primjedbe dane u vezi sa štetom u okolišu. 3. Ako zahtjev za djelovanje i popratne primjedbe uvjerljivo ukažu na postojanje štete u okolišu, nadležno tijelo razmatra sve te primjedbe i zahtjeve za djelovanje. U tom slučaju nadležno tijelo daje dotičnom operateru priliku da se očituje o zahtjevu za djelovanje i popratnim primjedbama. 4. Nadležno tijelo što prije i, svakako, u skladu s relevantnim odredbama nacionalnog prava obavješćuje osobe iz stavka 1. koje su tom tijelu dostavile primjedbe, o svojoj odluci o prihvaćanju ili odbijanju zahtjeva za djelovanje uz obrazloženje. 5. Države članice mogu odlučiti da stavke 1. i 4. ne primjenjuju na slučajeve prijeteće opasnosti od štete.”
29

Međutim, čak i nacionalno zakonodavstvo koje se jednako primjenjuje na sve usluge, bez obzira na mjesto poslovnog nastana njihovih pružatelja, može predstavljati ograničenje slobode pružanja usluga jer korist od određene pogodnosti pridržava samo za one korisnike koji ispunjavaju određene uvjete de facto svojstvene nacionalnom tržištu, isključujući na taj način iz uživanja spomenute pogodnosti one korisnike u bitnome sličnih usluga koji ne udovoljavaju specifičnim uvjetima predviđenima u navedenom zakonodavstvu. Spomenuto zakonodavstvo doista utječe na položaj korisnika usluga kao takav i stoga može odvratiti od korištenja uslugama koje nude određeni pružatelji jer te usluge ne udovoljavaju uvjetima koji su njime propisani, uvjetujući na taj način pristup tržištu (vidjeti u tom smislu presude od 10. svibnja 1995., Alpine Investments, C‑384/93, EU:C:1995:126, t. 26. do 28. i 35. do 38. i od 10. studenoga 2011., Komisija/Portugal, C‑212/09, EU:C:2011:717, t. 65. i navedenu sudsku praksu).
41

Što se tiče pojedinačnih žigova, ta glavna funkcija jamstvo je, potrošaču ili krajnjem korisniku, istovjetnosti podrijetla proizvoda ili usluge koju označuje žig, što mu omogućuje razlikovanje tog proizvoda od proizvoda ili usluga drugoga porijekla a da on pritom ne dođe u moguću zabludu. Naime, kako bi žig mogao ostvarivati svoju ulogu bitnog elementa u sustavu nenarušenog tržišnog natjecanja koje se Ugovorom namjerava uspostaviti i održati, on mora jamčiti da su svi proizvodi ili usluge označeni tim žigom proizvedeni ili isporučeni pod nadzorom jedinstvenog poduzetnika koji je odgovoran za njihovu kakvoću (vidjeti osobito presude od 29. rujna 1998., Canon, C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 28.; od 12. studenoga 2002., Arsenal Football Club, C‑206/01, EU:C:2002:651, t. 48., i od 6. ožujka 2014., Backaldrin Österreich The Kornspitz Company, C‑409/12, EU:C:2014:130, t. 20.).
54

Osim toga, kao što to ističe nezavisni odvjetnik u točkama 62. do 66. svojeg mišljenja, lijekovi o kojima je riječ u glavnom postupku predstavljaju „proizvode” u smislu članka 1. stavka 2. točaka (a) i (c) Direktive 2004/18 koji se mogu procijeniti u novcu i mogu, kao takvi, biti predmet trgovinskih transakcija.
28

Prema navodima njemačke vlade, taj je postupak prema Zakonu o promjeni imena primjenjiv na situaciju poput one tužitelja u glavnom postupku, s obzirom na to da on – iako je članak 48. EGBGB na njega načelno primjenjiv – ne ispunjava pretpostavku uobičajenog boravka u drugoj državi članici, koja se zahtijeva tom odredbom. Prema mišljenju njemačke vlade, postupak na temelju Zakona o promjeni imena osobi u situaciji poput one tužitelja u glavnom postupku omogućava da stekne pravo služiti se imenom koje je stekla prema pravu druge države članice podnošenjem odgovarajućeg zahtjeva nadležnom upravnom tijelu.
2

Zahtjev je podnesen u okviru spora između The Gibraltar Betting and Gaming Association Limited (u daljnjem tekstu: GBGA) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina, u daljnjem tekstu: porezna uprava) i Her Majesty’s Treasury (Državna riznica, Ujedinjena Kraljevina) povodom poreznog sustava kojim se utvrđuju porezi na igre na sreću.
30

Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 42. svojeg mišljenja, investicijska usluga iz točke 1. tog Priloga I. odjeljka A, odnosno zaprimanje i prijenos naloga, usko je povezana s onom iz točke 2. navedenog odjeljka, odnosno izvršavanjem naloga, pri čemu se prva usluga pruža prije druge i u načelu dovodi do pružanja te druge usluge, bez obzira na to radi li se o istom ili drugom investicijskom društvu.
3

Uvodne izjave 9., 10., 23. i 27. Direktive 2001/29 određuju: „(9) Svako usklađivanje autorskog prava i srodnih prava mora se temeljiti na visokoj razini zaštite, budući da su takva prava ključna za intelektualno stvaralaštvo. Njihova zaštita pomaže u održavanju i razvoju kreativnosti u interesu autora, umjetnika izvođača, producenata, potrošača, kulture, industrije i javnosti u cjelini. Intelektualno vlasništvo je stoga priznato kao sastavni dio vlasništva. (10) Ako autori ili umjetnici izvođači namjeravaju nastaviti svoj kreativan i umjetnički rad, moraju dobiti odgovarajuću naknadu za korištenje svojega djela, kao što to moraju dobiti i producenti kako bi bili u mogućnosti financirati to djelo. Ulaganje potrebno za proizvodnju proizvoda kao što su fonogrami, filmovi ili multimedijalni proizvodi, i usluga kao što su usluge ‚na zahtjev’, značajno je. Odgovarajuća pravna zaštita prava intelektualnog vlasništva nužna je za jamčenje postojanja takve naknade i pruža mogućnost zadovoljavajućeg povrata tog ulaganja. […] (23) Ovom Direktivom trebalo bi se dodatno uskladiti pravo autora na priopćavanje javnosti. To bi se pravo trebalo tumačiti u širem smislu tako kao da ono obuhvaća svako priopćavanje javnosti koja nije prisutna na mjestu na kojem se priopćavanje obavlja. To pravo trebalo bi obuhvaćati svaki takav prijenos ili reemitiranje djela za javnost putem žice ili bežičnim putem, uključujući radiodifuzijsko emitiranje. To pravo ne bi trebalo obuhvaćati nikakve druge radnje. […] (27) Samo opskrba materijalnim uređajem za priopćavanje nije sama po sebi priopćavanje u smislu ove Direktive.”
64

Isključivo na temelju tih elemenata ne može se smatrati da takvo postupovno uređenje može stvoriti dvojbe o nepristranosti nacionalnog suda, s obzirom na to da on ne mora ispitati predmet u kojem odlučuje radi podržavanja optužbe, već radi utvrđivanja istine. Nadalje, to uređenje u biti počiva na ideji da uloga suda nije samo rješavanje spora među strankama, već da on zastupa opći interes društva. Isto će tako nacionalni sud radi ostvarenja tog interesa biti dužan ispitati opravdanje propisa koji ograničava temeljnu slobodu Unije u smislu sudske prakse Suda.
18

Iako se zemlja rođenja osobe ne nalazi na tom popisu kriterija, valja navesti da s obzirom na to da se uz taj popis navodi izraz „osobito”, elementi koji su navedeni nisu taksativni pa nije isključeno da se taj kriterij može nalaziti na tom popisu. Međutim, čak i da se nalazi, valja navesti da bi to bio samo jedan od specifičnih elemenata koji omogućuje donošenje zaključka o pripadnosti osobe određenoj etničkoj skupini, ali u tom pogledu on nipošto nije odlučujući.
47

Kada je konkretno riječ o spornim činjenicama iz glavnog postupka, iz spisa kojim Sud raspolaže razvidno je da je C. Popescu do 19. siječnja 2013. u Rumunjskoj bio ovlašten prometovati vozilom koje spada u kategoriju mopeda, na temelju činjenice da je posjedovao potvrdu o registraciji četverocikla, koji je izjednačen s mopedom, te uvjerenje o položenom tečaju iz poznavanja cestovnih propisa za upravljanje mopedima na javnim cestama. Dakle, budući da nije vlasnik vozačke dozvole ili istovjetne isprave, on se ne može pozvati na zaštitu predviđenu člankom 13. stavkom 2. te direktive kako bi mu nadležno rumunjsko tijelo priznalo pravo da se može nastaviti koristiti mopedima na javnim cestama bez obavljanja dodatnih formalnosti i izdalo službenu ispravu kojom se potvrđuje to pravo.