4

U tom je pogledu predsjednik Općeg suda u točkama 24. do 31. navedenog rješenja podsjetio na načela koja su u tom području utvrđena sudskom praksom Suda i Općeg suda. S obzirom na ta načela, Opći je sud u točkama 32. do 48. pobijanog rješenja zaključio sljedeće: „32. U ovom slučaju valja napomenuti, kao prvo, da tužitelji, pozivajući se na točku 38. rješenja [potpredsjednika Suda] od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P (R), EU:C:2013:558), navode da, s obzirom na to da je privremena zaštita zatražena za informacije koje su navodno povjerljive, ocjena postojanja teške i nepopravljive štete nužno mora poći od pretpostavke prema kojoj navodno povjerljive informacije to zaista jesu. 33. Međutim, valja utvrditi da se okolnosti predmeta u kojem je doneseno rješenje [potpredsjednika Suda] od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), poput onih u predmetu u kojem je doneseno rješenje [potpredsjednika Suda] od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), uvelike razlikuju od onih o kojima je riječ u ovom predmetu. 34. Naime, kao što to osobito proizlazi iz točaka 18. i 38. rješenja [potpredsjednika Suda] od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P (R), EU:C:2013:558), Pilkington Group Ltd je u svojoj tužbi za poništenje osporio Komisijinu ocjenu prema kojoj informacije otkrivanje kojih je bilo predviđeno u skladu s člankom 30. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003 nisu poslovna tajna, među ostalim, u smislu članka 339. UFEU‑a kao i članka 28. stavka 1. te članka 30. stavka 2. navedene uredbe. Slijedom toga, razmatranja koja je sudac privremene pravne zaštite uzeo u obzir kako bi zaključio da je pretpostavka hitnosti bila ispunjena polaze od pretpostavke, koja je izričito navedena u točki 47. tog rješenja, da su podaci o kojima riječ u tom predmetu bili obuhvaćeni poslovnom tajnom. 35. Isto tako, iz točke 84. rješenja [potpredsjednika Suda] od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), proizlazi da je društvo Evonik Degussa GmbH osporilo ocjenu prema kojoj predmetne informacije nisu poslovna tajna niti su obuhvaćene poslovnom tajnom. 36. Osim toga, u predmetima u kojima su donesena rješenja [potpredsjednika Suda] od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), i od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), tužitelji su tvrdili, kao što to proizlazi iz točaka 47. i 83. navedenih rješenja, da bi im se objavom predmetnih informacija mogla nanijeti šteta zbog same prirode tih informacija. 37. S druge strane, što se tiče ovog predmeta, valja istaknuti, kao prvo, da tužitelji ne tvrde da su sporne informacije obuhvaćene poslovnom tajnom. 38. Kao drugo, osim tvrdnje da su sporne informacije povjerljive zahtjev za privremenu pravnu zaštitu sadržava malo posebnih informacija koje se odnose na prirodu i sadržaj elemenata zbog kojih se tužitelji pozivaju na povjerljivost. 39. Kao treće, tužitelji ne pokušavaju dokazati da su sporne informacije inherentno poslovno osjetljive, što njihovi konkurenti mogu iskorištavati u uvjetima uobičajenog tržišnog natjecanja. 40. Kao četvrto, u dijelu u kojem tužitelji smatraju da sporne informacije „uključuju dokaze o povredi [i] detaljnije prikazuju povredu, među ostalim, imena dotičnih korisnika i projekata obuhvaćenih postupanjem kao i brojke koje se odnose na cijene i ciljeve sudionika, […] kao i uzročnu vezu između te štete i povrede”, oni upućuju na uvodne izjave 284., 372. točku (g) i 436. odluke o električnim kabelima kao „jasne primjere vrste informacija” na koju se pozivaju. 41. Međutim, u uvodnim izjavama 284., 372. točki (g) i 436. odluke o električnim kabelima ne navode se „imena dotičnih korisnika i projekata” te one osobito ne sadržavaju „brojke koje se odnose na cijene”. 42. Kao peto, iz sudske prakse proizlazi da informacije koje su bile tajne ili povjerljive, ali koje su stare pet godina ili više, zbog proteka vremena načelno treba smatrati povijesnima te da stoga prestaju biti tajne ili povjerljive, osim ako, iznimno, strana koja se poziva na tajnost ili povjerljivost dokaže da te informacije, unatoč svojoj starosti, i dalje predstavljaju ključne elemente njezina poslovnog položaja ili poslovnih položaja predmetnih trećih osoba. Ti razlozi, koji za posljedicu imaju oborivu pretpostavku, vrijede i u kontekstu zahtjevâ za povjerljivo postupanje u pogledu intervenijenata u postupcima pred sudovima Unije i u kontekstu zahtjevâ za povjerljivost u pogledu Komisijine objave odluke kojom se utvrđuje povreda prava tržišnog natjecanja (presuda od 14. ožujka 2017., Evonik Degussa/Komisija, C‑162/15 P, EU:C:2017:205, t. 64.). 43. U predmetnom slučaju su pak sporne informacije prikupljene tijekom pretrage u 2009. Međutim, tužitelji ne pokušavaju dokazati razloge zbog kojih sporne informacije, zbog svoje prirode, nisu prestale biti tajne ili povjerljive bez obzira na protek vremena. 44. Kao šesto, tužitelji ne pokušavaju dokazati povjerljivost spornih informacija s obzirom na prirodu tih informacija, nego tvrdeći da njihovo pravo na učinkovito pravno sredstvo i načelo pretpostavke nedužnosti zahtijevaju da se te informacije ne otkriju prije nego što se utvrdi da su zakonito pribavljene u okviru predmeta T‑449/14. 45. Kao sedmo, valja podsjetiti da se prema sudskoj praksi ispitivanje jesu li informacije obuhvaćene poslovnom tajnom općenito provodi pomoću analize u tri koraka, odnosno, kao prvo, te informacije smiju biti poznate samo ograničenom broju osoba, kao drugo, njihovo otkrivanje javnosti može nanijeti ozbiljnu štetu osobi koja ih je dostavila ili trećim osobama i, naposljetku, kao treće, interesi koji mogu biti ugroženi otkrivanjem takvih informacija javnosti objektivno su dostojni zaštite (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 2015., Evonik Degussa/Komisija, T‑341/12, EU:T:2015:51, t. 94. i navedenu sudsku praksu). 46. Tako se ispitivanje pretpostavke hitnosti u određenoj mjeri podudara s ispitivanjem toga mora li se smatrati da su sporne informacije obuhvaćene poslovnom tajnom, koje u okviru postupka privremene pravne zaštite uključuje ispitivanje pretpostavke fumus boni iuris. 47. U tim okolnostima sama tvrdnja, koja usto nije ničim potkrijepljena, da su informacije kojih je otkrivanje u pitanju obuhvaćene poslovnom tajnom nije dostatna da bi se utvrdila pretpostavka prema kojoj su te informacije obuhvaćene poslovnom tajnom zbog opasnosti od narušavanja analize pretpostavke hitnosti. 48. Prema tome, za razliku od predmeta u kojima su donesena rješenja [potpredsjednika Suda] od 10. rujna 2013., Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), i od 2. ožujka 2016., Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142), analiza hitnosti u ovom predmetu ne može poći od pretpostavke prema kojoj su sporne informacije obuhvaćene poslovnom tajnom.”