ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 129/23

Tužba podnesena 27. veljače 2020. – Autoridad Portuaria de Bilbao protiv Komisije

(Predmet T-126/20)

(2020/C 129/29)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Tužitelj: Autoridad Portuaria de Bilbao (Španjolska) (zastupnici: D. Sarmiento Ramírez-Escudero i X. Codina García-Andrade, odvjetnici)

Tuženik: Europska komisija

Tužbeni zahtjev

Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

— primarno, proglasi pobijanu odluku ništavom;

— u svakom slučaju, naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Ova je tužba podnesena protiv Odluke Europske komisije od 8. siječnja 2019. (C (2018) 8676 final) o oporezivanju luka u Španjolskoj, kao i protiv odluka Europske komisije C (2019) 1765 final od 7. ožujka 2019. i C (2019) 8068 final od 15. studenoga 2019. (u daljnjem tekstu: pobijane odluke).

U prilog svojoj tužbi, tužitelj se poziva na pet tužbenih razloga.

1. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. prvog stavka UFEU-a jer porezno izuzeće ne čini prednost. U prilog prvom tužbenom razlogu tvrdi se da mjere poreznog izuzeća koje su predmet pobijanih odluka ne čine gospodarsku prednost dok ukidanje tog izuzeća nameće gospodarski teret Lučkoj upravi s obzirom na to da je ona i dalje obvezna financirati ulaganja od općeg interesa vlastitim sredstvima.

2. Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. prvog stavka UFEU-a u vezi s člankom 296. UFEU-a i člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima zbog toga što Komisija prilikom analize postojanja prednosti nije provela potpunu analizu raspoloživih podataka. U prilog drugom tužbenom razlogu tvrdi se da Europska komisija, prilikom ocjene toga čine li mjere izuzeća koje su predmet pobijanih odluka prednost, nije provela potpunu analizu podataka koje je Lučka uprava podnijela tijekom postupka.

3. Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. prvog stavka UFEU-a zbog toga što porezno izuzeće ne narušava tržišno natjecanje niti mu prijeti te ne utječe na razmjenu između država članica. U prilog trećem tužbenom razlogu, tvrdi se da mjere izuzeća koje su predmet pobijanih odluka ne poboljšavaju tržišni položaj lučkih uprava te da stoga nije moguće da tržišno natjecanje utječe na razmjene između država članica. Prema tome, nije riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. UFEU-a.

4. Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 107. prvog stavka UFEU-a zbog toga što porezno izuzeće nije selektivno. U prilog četvrtom tužbenom razlogu, tvrdi se da mjere izuzeća koje su predmet pobijanih odluka nisu selektivne te da ne čine iznimku od referentnog sustava zbog čega nije riječ o državnoj potpori u smislu članka 107. UFEU-a.
3.

Treći tužbeni razlog, koji se temelji na bitnoj pogrešci, očitoj pogrešci u ocjeni, povredi općih provedbenih odredaba članka 45. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije („Pravilnik o osoblju”) i povredama postupka. Tužitelj smatra da nigdje u Pravilniku o osoblju nije predviđeno da disciplinska odluka o vraćanju u niži razred automatski ima prednost pred kasnijom odlukom o promaknuću kada je adresat obaju odluka isti dužnosnik, i da je promaknuće, po naravi, pravni akt koji ne može sadržavati odgodni ili raskidni uvjet ni vremensko ograničenje. Komisija je dakle trebala u trenutku obnove tužiteljeve karijere uzeti u obzir da je on od 1. siječnja 2010. bio razvrstan u razred AD 10. Osim toga, tužitelj ističe da je nastavno na to što je Opći sud poništio odluku o opozivu, u cilju reintegracije i obnove njegove karijere, Komisija također imala obvezu nastaviti postupak promaknuća u fazi u kojoj je on bio prekinut primjenom općih provedbenih odredaba članka 45. Pravilnika o osoblju. Naposljetku, prema mišljenju tužitelja, u cilju obnove njegove karijere na lojalan, ozbiljan način i u dobroj vjeri, Komisija je trebala, u skladu s načelom dobre uprave, detaljno analizirati sve elemente kako bi donijela obrazloženu odluku u pogledu razreda u koji tužitelj treba biti vraćen. Međutim, ne samo da ona to nije učinila, već nije ni saslušala tužitelja prije donošenja svoje odluke.
—

Konačno, članak 9. stavak 2. točka (c) dopušta iznimku od zabrane iz članka 9. stavka 2. točke (a) u slučaju kada podnositelj zahtjeva (pojedinac ili skupina) potpada pod točke (a) do (c). Ako podnositelji zahtjeva mogu dokazati da njihova poljoprivredna aktivnost „nije beznačajna”, potpadaju pod točku (b). Stoga je jasno da ne postoji zakonodavna namjera da se isključe plaćanja osobama koje obavljaju djelatnosti s negativnog popisa kao takva.
—

S tim u vezi tužitelji navode da nadležno španjolsko tijelo nije podnijelo nikakvu potvrdu u kojoj je navedeno da su C. Puigdemont i A. Comín prisegnuli na vjernost Ustavu, što je suspenzivan uvjet za njihovo svojstvo zastupnika. Slijedom toga, prema mišljenju tužitelja, postupanje Europskog parlamenta nije u skladu s Izbornim aktom, zadire u suverene nadležnosti država članica i dovodi do mogućnosti da bilo kakav sporazum koji je na plenarnoj sjednici donese Europski parlament ili odbori u kojima mogu sudjelovati C. Puigdemont i A. Comín bude potpuno nezakonit i nevaljan.
C 87/24

Tužba podnesena 20. siječnja 2020. – West End Drinks protiv EUIPO-a – Pernod Ricard (The King of SOHO)

(Predmet T-31/20)

(2020/C 87/29)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Tužitelj: West End Drinks Ltd (London, Ujedinjena Kraljevina) (zastupnici: C. Hawkes, Solicitor i C. Hall, Barrister)

Tuženik: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

Druga stranka pred žalbenim vijećem: Pernod Ricard SA (Pariz, Francuska)

Podaci o postupku pred EUIPO-om

Podnositelj prijave spornog žiga: tužitelj pred Općim sudom

Predmetni sporni žig: prijava figurativnog žiga Europske unije u zlatnoj, tamno žutoj, svjetlo žutoj i krem boji The King of SOHO – prijava za registraciju br. 11 539 103

Postupak pred EUIPO-om: postupak povodom prigovora

Pobijana odluka: odluka prvog žalbenog vijeća EUIPO-a od 16. listopada 2019. u predmetu R 1543/2018-1

Tužbeni zahtjev

Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

— poništi pobijanu odluku;

— poništi odluku Odjela za prigovore;

— naloži EUIPO-u snošenje troškova.

Tužbeni razlozi

— povreda članka 42. stavka 3. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća;
1.

Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na prigovoru nezakonitosti jer se člancima 33. i 68. Provedbenih mjera za Statut zastupnika Europskog parlamenta (u daljnjem tekstu: Provedbene mjere) koje su donesene Odlukom Predsjedništva Europskog parlamenta od 19. svibnja 2008. i 9. srpnja 2008. povređuju načela pravne sigurnosti i legitimnih očekivanja osobito zbog činjenice da im nedostaje jasnoće i preciznosti. Tužiteljica tvrdi da nedostatak jasnoće i preciznosti dovodi do toga da se pravna pravila provedbenih mjera moraju tumačiti kroz sudsku praksu. Međutim, detaljna pravila za dokaze o radu parlamentarnog pomoćnika nisu bila pojašnjena do 2017. i sudske prakse u predmetu Montel s obzirom na to da se sudska praksa iz 2005. i predmeta Gorostiaga odnosila samo na dokaz o isplaćivanju plaća od treće strane. Stoga, pobijane odredbe već od 2008. sadržavaju elemente nesigurnosti i nejasnoće. Tužiteljica dodaje da unatoč opasnosti od pravne nesigurnosti Europski parlament nije precizno i jasno utvrdio postupak nadzora parlamentarne pomoći, niti je formalno utvrdio obvezu zastupnika da imaju i vode zapisnik, a čak nije ni utvrdio sustav dopuštenih dokaza koje je moguće utvrditi i datirati.
—

slijedom toga, naloži Europskoj investicijskog banci da zbog gore navedenih razloga tužitelju isplati iznos od 143 915,70 eura po osnovi neimovinske štete i iznos od 1 726 988,40 eura po osnovi imovinske štete ili neki drugi, čak i veći, iznos koji Opći Sud procjeni ex aequo et bono ili prema mišljenju stručnjaka, zajedno sa zakonskim kamatama od pokretanja sudskog postupka do isplate;
2.

Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da su kompenzacije za razdoblje od kolovoza 2015. do travnja 2016. isključene. — Kompenzacije za razdoblje od kolovoza 2015. do travnja 2016. isključene su prema njemačkom stečajnom pravu. Kad je riječ o djelomičnom iznosu od 274 248,27 eura isključenost kompenzacija za tražbine tužitelja proizlazi iz članka 95. stavka 1. treće rečenice njemačkog Stečajnog zakonika (u daljnjem tekstu: InsO). Kad je riječ o preostalom iznosu od 1 144 394,33 eura u skladu s presudom od 25. rujna 2018. GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG v Commission (predmet T-10/16, EU:T:2018:600), kompenzacija je isključena u skladu s člankom 96. stavkom 1. podstavkom 3. InsO-a, u vezi s člankom 133. stavkom 1. InsO-a (u prijašnjoj verziji).
9.

Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 6. Uredbe (EU) 2015/1589 (2) te povredi dužnosti dobre uprave iz članka 41. Povelje o temeljnim pravima. Konkretno, u odluci o pokretanju postupka nije navela da dvoji o opravdanosti „75-postotnog izuzeća” iz odjeljka 371.ID Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 kako bi izbjegla praktične poteškoće do kojih dovodi analiza značajnih dužnosti zaposlenika u vezi s kreditiranjem unutar grupacije, kao što je pružanje zainteresiranim strankama odgovarajuće mogućnosti da na to daju svoja očitovanja; propustila je, tijekom istrage, pozvati zainteresirane stranke da se u tom pogledu očituju; te je u pobijanoj odluci odlučila zanemariti takva očitovanja koja su zainteresirane stranke u tom pogledu zapravo dale. Slijedom toga, pobijana odluka je ništava.
C 45/76

Tužba podnesena 14. studenoga 2019. – Moerenhout i dr. protiv Komisije

(predmet T-789/19)

(2020/C 45/61)

Jezik postupka: francuski

Stranke

Tužitelji: Tom Moerenhout (Humbeek, Belgija) i šestero drugih tužitelja (zastupnik: G. Devers, odvjetnik)

Tuženik: Europska komisija

Tužbeni zahtjev

Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:

— poništi pobijanu odluku;

— naloži Komisiji snošenje ukupnih troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

U prilog tužbi protiv Odluke Komisije C(2019) 6390 final od 4. rujna 2019. o odbijanju registracije europske građanske inicijative, naslovljene „Ensuring Common Commercial Policy conformity with EU Treaties and compliance with international law” (SL 2019., L 241, str. 12.), tužitelji ističu četiri tužbena razloga.

1. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 41. stavka 1. Povelje o temeljnim pravima i članka 4. stavaka 1. i 2. Uredbe br. 211/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o građanskoj inicijativi (SL 2011., L 65, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 20., svezak 1., str. 31.) jer je Komisija iskrivila prijedlog građanske inicijative.

2. Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 3. drugog podstavka Uredbe br. 211/2011 jer je Komisija povrijedila svoju obvezu obrazlaganja pobijane odluke.

3. Treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 4. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 211/2011 jer je Komisija smatrala da se mjera predviđena prijedlogom građanske inicijative može donijeti samo na temelju članka 215. UFEU-a, dok je navedena mjera očito obuhvaćena zajedničkom trgovinskom politikom.
3.

Treći tužbeni razlog koji se temelji na tome da na tužitelja izravno utječe to što je Europsko vijeće propustilo isključiti A. Babiša iz odlučivanja o budućem proračunu Europske unije na sastancima Europskog vijeća, s obzirom na to da: i. ni jedan drugi međuakt nije potreban da bi se sa sastanka Europskog vijeća isključila osoba koja je u sukobu interesa; i ii. to utječe na tužiteljev pravni položaj jer je on: (a) izabrani zastupnik češkog Senata koji je, kao član posebnog senatskog odbora osnovanog u tu svrhu, zadužen za istragu navodnog sukoba interesa češkog premijera i (b) budući konkurent kandidatima iz stranke ANO 2011 koja je pod kontrolom češkog premijera.
5.

Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da čak i kad bi predmetne CFC mjere prima facie činile potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, u pobijanoj odluci pogrešno je zaključeno da ne postoji opravdanje koje bi se moglo primijeniti kako bi se obranila usklađenost predmetnih mjera s Unijinim pravilima o državnim potporama. Usto, pobijana odluka je nerazborita i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Akt o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima kad bi jedini razlog za primjenu pristojbe CFC-a prema protučinjeničnom scenariju iz poglavlja 5. navedenog dijela 9A bilo ispitivanje „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, s obzirom na to da to ispitivanje može biti pretjerano teško primijeniti u praksi, ali Komisija istodobno tvrdi, a da nije pružila odgovarajuće obrazloženje, da navedeno poglavlje 9. nije nikada opravdano u slučajevima u kojima bi ispitivanje značajnih dužnosti zaposlenika dovelo do primjene pristojbe CFC-a prema navedenom poglavlju 5. Naime, ispitivanje značajnih dužnosti zaposlenika je prekomjerno teško izvršiti u praksi tako da je Komisija trebala zaključiti da je navedeno poglavlje 9. opravdano s obzirom na kontekst i tog ispitivanja te je stoga trebala zaključiti da ne postoji državna potpora.
—

povreda članka 59. stavka 1. točke (a) u vezi s člankom 7. stavkom 1. točkama (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća zbog pogrešne primjene trenutačnog tumačenja odredbe članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća na trenutak podnošenja prijave za registraciju pobijanog žiga Europske unije i nedostatka utvrđenja u pogledu tumačenja odredbe članka 7. stavka 1. točaka (b) i (c) Uredbe Vijeća (EZ) 207/2009 u trenutku prijave za registraciju;
5.

Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ prima facie potpora u smislu članka 107. stavak 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema argumenata koji se mogu istaknuti u obranu spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Akt o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu pristojbe CFC-a pri suprotnom činjeničnom stanju iz navedenog poglavlja 5. bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da navedeno poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika za posljedicu imao primjenu pristojbe CFC-a iz navedenog poglavlja 5. Zapravo je test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati navedeno poglavlje 9. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.
8.

Osmi tužbeni razlog, koji se temelji na tome da se pri određivanju iznosa potpore koji treba vratiti, gubici, olakšice ili izuzeća koji su bili dostupni tužitelju (putem zahtjeva, izbora ili automatski) u vrijeme kad je zahtijevao izuzeća financiranja unutar grupacija ili koji su trebali biti dostupni u to vrijeme da tužitelj nije zahtijevao izuzeće financiranja unutar grupacija, trebaju uzeti u obzir čak i ako je pravo na te gubitke, olakšice ili izuzeća sad zastarjelo u skladu s britanskim pravom. Tužitelj tvrdi da je to pravilno tumačenje uvodne izjave 203. pobijane odluke, ali, s obzirom na to da se u njoj tako ne tumači, odluka je pogrešna jer bi neuzimanje u obzir tih gubitaka, olakšica ili izuzeća dovelo do preračunavanja iznosa potpore koje bi dovelo do narušavanja unutarnjeg tržišta.
9.

Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj povredi članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 6. Uredbe (EU) 2015/1589 (2) te povredi dužnosti dobre uprave iz članka 41. Povelje o temeljnim pravima. Konkretno, u odluci o pokretanju postupka nije navela da dvoji o opravdanosti „75-postotnog izuzeća” iz odjeljka 371.ID Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 kako bi izbjegla praktične poteškoće do kojih dovodi analiza značajnih dužnosti zaposlenika u vezi s kreditiranjem unutar grupacije, kao što je pružanje zainteresiranim strankama odgovarajuće mogućnosti da na to daju svoja očitovanja; propustila je, tijekom istrage, pozvati zainteresirane stranke da se u tom pogledu očituju; te je u osporenoj odluci odlučila zanemariti takva očitovanja koja su zainteresirane stranke u tom pogledu zapravo dale. Slijedom toga, pobijana odluka je ništava.
3.

Treći tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema primjenjivog opravdanja u korist spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija ispravno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9. A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu CFC nameta bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika (SPF) za posljedicu imao primjenu CFC nameta. Zapravo, iako je, na temelju činjenica samih tužiteljâ, pozicija jasna, test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano je teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati poglavlje 9. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.
5.

Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ prima facie potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema primjenjivog opravdanja u korist spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu CFC nameta pri suprotnom činjeničnom stanju iz poglavlja 5. navedenog dijela 9.A bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom Kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da navedeno poglavlje 9. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika (SPF) za posljedicu imao primjenu CFC nameta iz navedenog poglavlja 5. Zapravo je test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati navedeno poglavlje 9. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.
5.

Peti tužbeni razlog, koji se temelji na tome da čak i uz pretpostavku da su mjere koje se odnose na kontrolirana strana društva o kojima je riječ prima facie potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pobijanom se odlukom pogrešno zaključilo da nema argumenata koji se mogu istaknuti u obranu spojivosti mjera o kojima je riječ s Unijinim pravilima o državnim potporama. Uz to, pobijana je odluka nerazumna i nedosljedna jer je Komisija pravilno prihvatila da je poglavlje 9. dijela 9.A Taxation (International and Other Provisions) Acta 2010 (Zakon o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010.) opravdano u slučajevima u kojima bi jedini razlog za primjenu CFC nameta pri suprotnom činjeničnom stanju iz poglavlja 5. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. bio test „kapitala povezanog s Ujedinjenom kraljevinom”, zbog toga što bi taj test bilo pretjerano teško provesti u praksi, ali, u isto vrijeme i bez pružanja prikladnog obrazloženja, Komisija tvrdi da poglavlje 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. nikad nije opravdano u slučajevima u kojima bi test značajnih dužnosti zaposlenika (SPF) za posljedicu imao primjenu CFC nameta iz poglavlja 5. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. Zapravo je test značajnih dužnosti zaposlenika pretjerano teško primijeniti u praksi, tako da je Komisija trebala smatrati poglavlje 9. dijela 9.A Zakona o oporezivanju (međunarodne i druge odredbe) iz 2010. opravdanim i u kontekstu tog testa te stoga zaključiti da nije riječ o državnoj potpori.
2.

Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na nezakonitosti članka 1. pobijane odluke, u mjeri u kojoj se odnosi na utvrđenje da je izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) selektivna prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, koja osobito proizlazi iz sljedećih činjenica: i. U pogledu relevantnog referentnog okvira: a. Komisijino pogrešno utvrđenje da je cilj referentnog sustava samo oporezivanje dobiti koja proizlazi iz aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini i imovine koja je umjetno preusmjerena iz Ujedinjene Kraljevine, ne uzimajući u obzir to je li ciljane transakcije zapravo rezultiraju rizikom erozije britanske porezne osnovice. b. Komisijino pogrešno utvrđenje da je cilj referentnog sustava samo oporezivanje dobiti koja proizlazi iz aktivnosti u Ujedinjenoj Kraljevini i imovine koja je umjetno preusmjerena iz Ujedinjene kraljevine, ne uzimajući u obzir to rezultiraju li ciljane transakcije zapravo rizikom erozije britanske porezne osnovice. ii. U pogledu utvrđivanja odstupanja od referentnog okvira: a. Komisijina pogrešna ocjena relevantnosti i važnosti značajnih dužnosti zaposlenika; b. Komisijina pogrešna ocjena usporedivosti kvalificiranih kreditnih odnosa sa zajmovima i. rezidentnim povezanim stranama u Ujedinjenoj Kraljevini ii. trećim stranama, c. Komisijino nezakonito oslanjanje na Direktivu Vijeća (EU) 2016/1164 (1); d. činjenica da je Komisijina ocjena usporedivih rizika povrede slobode poslovnog nastana za izuzete i neizuzete kategorije CFC-a pogrešna. iii. U pogledu opravdanja navodnog odstupanja: a. pogrešna Komisijina odluka da se opravdanje povezano s potrebom da sustav bude izvediv i primjenjiv ne proširuje i na značajne dužnosti zaposlenika; b. pogrešna odluka Komisije da izuzeće financiranja unutar grupacija (GFE) nije bilo opravdano upućivanjem na usklađenost sa slobodom poslovnog nastana.