ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

U skladu s člankom 1. točkom 42. Direktive (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. o izmjeni Direktive (EU) 2015/849 o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma i o izmjeni direktiva 2009/138/EZ i 2013/36/EU ( 4 ), članak 67. stavak 1. Direktive 2015/849 zamijenjen je sljedećim tekstom: „1. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom do 26. lipnja 2017. Države članice primjenjuju članak 12. stavak 3. od 10. srpnja 2020. Države članice uspostavljaju registre iz članka 30. do 10. siječnja 2020. i registre iz članka 31. do 10. ožujka 2020. te centralizirane automatizirane mehanizme iz članka 32.a do 10. rujna 2020. […] Države članice Komisiji odmah dostavljaju tekst mjera navedenih u ovom stavku. Kada države članice donose te mjere, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Načine tog upućivanja određuju države članice.”
29.

Odgovor na to pitanje bio bi potvrdan ako se odbitak pretporeza ne bi priznao djelomično, nego samo u odnosu na ukupni iznos (u cijelosti) (odjeljak B) ili ako u tom pogledu ne bi postojao nesporni višak PDV‑a, kao što to osobito ističu češka i španjolska vlada (odjeljak C). Međutim, ako to nije slučaj, tada se načelom neutralnosti u pogledu PDV‑a čak nalaže pravodobni, djelomični izračun i isplata nespornog viška PDV‑a, koji se u svakom slučaju mogu ograničiti iz razloga povezanih s učinkovitom borbom protiv utaje (odjeljak D).
71.

No, proizvodom se žele ostvariti svrhe koje se nastoje umnogostručiti napretkom i znanjem. Primjerice, sredstva za pranje nisu više namijenjena samo čišćenju kože, nego i zdravstvenoj ili drugoj njezi iste. Na isti način, odjevni predmeti imaju, osim svoje primarne funkcije, to jest pokrivanja, skrivanja ili pak zaštite ljudskog tijela od vremenskih utjecaja, zajedničku estetsku funkciju time što doprinose vanjskoj slici potrošača. Ako ovaj potonji traži odjeću da se zaštiti od kiše, neovisno o tome radi li se o vanjskoj odjeći ili šeširu, ili da se zaštiti od hladnoće, poput donjeg rublja, ili pak rukavica ili čarapa, nije isključeno niti da traži odjeću s boljom estetikom. Očito je da se svaka od svrha ne može odvojeno razmatrati kako bi se utvrdilo postojanje zasebne potkategorije proizvoda. Ako bi to bilo tako, to bi još jednom ograničilo prava nositelja ranijeg žiga da proširi i obogati svoju paletu proizvoda. Štoviše, to bi očito odvratilo od istraživanja i razvoja koje se žigovnim pravom nastoji upravo potaknuti.
64.

Točno je da točka 58. pobijane presude izgleda kao potvrda zaključaka iz sporne odluke („In the light of those various factors, it is necessary to uphold the Commission's conclusion that, in essence, the Slovak compulsory health insurance scheme had predominant social, solidarity and regulatory features” ( 27 )), u kojoj je Komisija u više navrata zaključila da su predmetni negospodarski elementi prevladavajući. Međutim, dodavanje izraza „in essence” (u biti) u tekstu te točke pokazuje, prema mojem mišljenju, da je Opći sud taj zaključak potvrdio u dijelu u kojem se odnosi na postojanje tih elemenata, a ne na posljedice koje to postojanje ima za stupanj solidarnosti slovačkog sustava obveznog zdravstvenog osiguranja u svrhu karakterizacije djelatnosti koja se obavlja u okviru tog sustava kao gospodarske.
32.

To je povezano s drugim pitanjem. Člankom 6. stavkom 1. Direktive 2012/13 propisano je pravo na žurno informiranje o optužbama kako bi se osigurala pravičnost postupka i djelotvorno ostvarivanje prava na obranu. Što točno „informiranje o optužbama” znači u kontekstu tekućeg (drugog) postupka? U okviru tog drugog kaznenog postupka, kako se čini, nema problema s informiranjem o optužbama, s obzirom na to da nije navedeno da optuženik ne zna za što ga se sada optužuje te da, posljedično, ne može ostvariti svoja prava na obranu. Pravi problem zapravo se odnosi na dostavu kaznenog naloga u prvom kaznenom postupku (to jest na njezinu kvalitetu). Međutim, to pitanje može biti donekle problematično, u konceptualnom smislu, kvalificirati kao pitanje nedostatnog informiranja o optužbama u trenutačno tekućem (drugom) kaznenom postupku.
108.

Državno odvjetništvo ima ključnu ulogu u vođenju kaznenog postupka, s obzirom na to da ono vodi istragu i osobito je nadležno za kazneni progon osoba osumnjičenih za počinjenje kaznenog djela kako bi one za to odgovarale pred sudom. S obzirom na to, treba ga smatrati tijelom koje sudjeluje u kaznenom sudovanju ( 62 ).
16.

U tim okolnostima, sud koji je uputio zahtjev Sudu postavlja sljedeća pitanja: „1. Treba li pravilo prava Unije iz članka 4. stavka 2. točke (a) u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (c) [Okvirne odluke Vijeća 2004/757] tumačiti na način da mu se ne protivi to da se pojam ‚znatna količina droge’ tumači ovisno o okolnostima konkretnog slučaja u sklopu pojedinačne ocjene nacionalnog suda, pri čemu takva ocjena ne zahtijeva primjenu nikakvog objektivnog kriterija, a osobito ne zahtijeva utvrđenje da počinitelj kaznenog djela posjeduje drogu za obavljanje jedne od aktivnosti navedenih u članku 4. stavku 2. točki (a) te okvirne odluke, odnosno za proizvodnju, nuđenje, nuđenje na prodaju, distribuciju, posredovanje ili isporuku pod bilo kakvim uvjetima? 2. Jesu li mjere sudske zaštite kojima se osigurava djelotvornost i učinkovitost pravila prava Unije sadržanih u [Okvirnoj odluci 2004/757], osobito u članku 4. stavku 2. točki (a) te okvirne odluke u vezi s njezinim člankom 2. stavkom 1. točkom (c) – s obzirom na to da [Zakon o suzbijanju zlouporabe droga] ne sadržava preciznu definiciju ‚znatne količine droge’ i da sudskim vijećima prepušta da taj pojam protumače u konkretnom predmetu u okviru svoje ‚diskrecijske ovlasti’ – dostatne da se poljskim građanima zajamči djelotvorna zaštita koja proizlazi iz pravila prava Unije kojima se utvrđuju minimalne odredbe u vezi s elementima kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom? 3. Je li nacionalno pravno pravilo iz članka 62. stavka 2. Zakona o suzbijanju zlouporabe droga u skladu s pravom Unije, a osobito s [pravnim pravilom] iz članka 4. stavka 2. točke (a) u vezi s člankom 2. stavkom 1. točkom (c) [Okvirne odluke 2004/757], i, ako je tako, je li tumačenje pojma ‚znatna količina psihotropnih tvari i opojnih droga’ koje su utvrdili poljski sudovi protivno pravilu prava Unije prema kojem svatko tko počini kazneno djelo posjedovanja velikih količina droga za obavljanje aktivnosti navedenih u članku 2. stavku 1. točki (c) [Okvirne odluke 2004/757] podliježe težoj kaznenoj odgovornosti? 4. Je li članak 62. stavak 2. [Zakona o suzbijanju zlouporabe droga], kojim se utvrđuje teža kaznena odgovornost za kazneno djelo posjedovanja znatne količine psihotropnih tvari i opojnih droga prema tumačenju poljskih nacionalnih sudova, protivan načelu jednakosti i nediskriminacije (članak 14. [EKLJP‑a], članci 20. do 21. [Povelje] u vezi s člankom 6. stavkom 1. [Ugovora o Europskoj uniji])?”
1.

Je li mirovni sudac, kao što je sud koji upućuje zahtjev za prethodnu odluku, obuhvaćen pojmom suda države članice nadležnog za upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a unatoč tome što mu

nacionalni poredak, protivno jamstvima neovisnosti i nepristranosti suda države članice koje je Sud naveo u presudama od 19. rujna 2006., Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587, t. 47. do 53.), od 27. veljače 2018., Associaçâo Sindical dos Juizes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, t. 32. i 41. do 45.), te od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci pravosudnog sustava) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 50. do 54.), zbog njegovog nestalnog radnog statusa ne priznaje uvjete rada jednake onima profesionalnih sudaca iako obavlja jednake pravosudne dužnosti koje su dio nacionalnog pravosudnog sustava?
120.

Poput onoga što je Sud presudio u presudi OZ/EIB, smatram da isto važi i u ovom predmetu. Naime, u toj je presudi Sud podsjetio da povreda prava obrane, a posebice prava na saslušanje, dovodi do poništenja odluke donesene na kraju upravnog postupka samo ako bi navedeni postupak bez te nepravilnosti mogao imati drukčiji ishod ( 27 ). Sud je smatrao da je propust da se dostavi barem sažetak izjava osobe optužene za uznemiravanje i različitih svjedoka neizbježno utjecao kako na sadržaj izvješća istražnog odbora tako i na sadržaj odluke o kojoj se radilo u tom predmetu, tako da su to izvješće i ta odluka mogli razumno dovesti do drukčijeg ishoda ( 28 ).
5.

Sud koji je uputio zahtjev želi znati, prije svega, primjenjuju li se na odnos javnih naručitelja koji je doveo do ovog spora pravila o javnoj nabavi iz Direktive 2014/24. Time Sudu pruža priliku da upotpuni svoju raniju sudsku praksu, s obzirom na to da u pogledu nove odredbe (članak 12. stavak 4. Direktive 2014/24) do sada, ako ne griješim, nije donesena nijedna presuda.
16.

Zaposlenici koji su provodili provjeru D. Z.-ovih putnih isprava telefonski su kontaktirali zemaljsko osoblje društva Blue Air u zračnoj luci u Bukureštu zaduženo za kontrolu, kojem su poslali sve isprave koje im je predočio D. Z. Odgovor zaposlenice društva Blue Air koja radi u zračnoj luci u Bukureštu, koji je poslan elektroničkom poštom, bio je sljedeći: „I am sorry but they said that without a visa or a family member residence card, he can’t enter Romania” (Žao mi je, ali rekli su da bez vize ili boravišne iskaznice za člana obitelji on ne može ući u Rumunjsku).
65.

S obzirom na to da se predlaže da se na prvo pitanje odgovori na način da se samo prijevoznike sa sjedištem u Nizozemskoj treba smatrati „poslodavcem”, nije potrebno odgovoriti na drugo pitanje. Za slučaj da Sud dođe do drukčijeg zaključka, smatram da na to pitanje treba odgovoriti negativno iz razloga koje ću iznijeti u nastavku.
88.

U tom pogledu valja istaknuti, kao što je to učinila Komisija, da s obzirom na to da predstavlja odstupanje od načela primjene svih odredbi Direktive 78/660, odredbu iz članka 2. stavka 5. te direktive treba primijeniti u svakom slučaju zasebno te strogo i ograničeno. To stoga podrazumijeva da se uz odstupanje mora pružiti objašnjenje razloga za to, kao što je to pojašnjeno u drugoj rečenici tog stavka, pri čemu se navodi zašto je takvo odstupanje nužno kako bi se osiguralo poštovanje istinitog i poštenog prikaza financijskih izvještaja društva.
54.

Stoga, budući da su te deklaratorne obveze – koje proizlaze iz članka 1. stavka 492. Zakona br. 228/2012 – samo sporedno obilježje načina nadzora nad tim porezom, one same po sebi ne mogu biti protivne pravu Unije ako (kako sam to već zaključio) porez na koji se odnose to nije ( 32 ).
71.

Kao što to društvo Primart pravilno tvrdi, s obzirom na to da je žalbeno vijeće po službenoj dužnosti ispitalo te aspekte, mora imati pravo pobijati povezana utvrđenja pred Općim sudom. Suvišno je isticati da tužitelj, u skladu s člankom 263. UFEU‑a, osobito ako se ta odredba tumači u svjetlu članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, mora imati mogućnost pred sudovima Unije pobijati sva činjenična i pravna pitanja na kojima tijelo Unije temelji svoje odluke. To osobito vrijedi kada, na žalbenoj upravnoj razini pred tijelom Unije, to žalbeno tijelo može, po službenoj dužnosti i prvi put, iznijeti ključne elemente koji nisu prethodno razmotreni u prvostupanjskoj upravnoj odluci te u odnosu na koje tužitelj ni stranke nisu imali mogućnost biti saslušani.
100.

Pristup koji je primijenjen u Engleskoj i Walesu (ne osjećam se kompetentnom govoriti o drugim dijelovima Ujedinjene Kraljevine) također mi se čini zanimljivim, barem zbog njegove pragmatičnosti. Taj pravni poredak priznaje načelo „de facto sudac”, na temelju kojeg odluke suca mogu ostati valjane s obzirom na zakon, čak i ako je nevaljano i bez ikakvog zakonskog učinka. Tako je u predmetu o kojem je prvotno na High Courtu of Justice, Queen’s Bench Division (Visoki sud, Odjel Queen’s Bench, Ujedinjena Kraljevina) odlučivao sudac koji nije za to bio nadležan, tužitelj doveo u pitanje (u prvom stupnju) nadležnost suca za odlučivanje u predmetu i postavio pitanje (u žalbi) je li to u skladu s pravom svake osobe da „zakonom ustanovljen” sud ispita njezin slučaj. U skladu s vrlo dugačkom presudom Court of Appeala (Žalbeni sud, Ujedinjena Kraljevina), zbog načela „de facto sudac” odluke dotičnog suca, kao i samo osnivanje suda u skladu sa zahtjevima članka 6. stavka 1. EKLJP‑a mogu postati nevaljani. Iz rasuđivanja Court of Appeala (Žalbeni sud) proizlazi da se tim načelom nastoji zaštititi svaka osoba koja podnosi pravni lijek pred sudom jer smatra da nije propisno sastavljen. Logika načela jest očuvati žurnost, pravnu sigurnost, stabilnost i povjerenje javnosti u pravni sustav, kao i izbjeći da dođe do sporova u pogledu formalnosti imenovanja. Međutim, načelo „de facto sudac” ne primjenjuje se na osobe koje su sudjelovale u takvom sastavu suda dok su bile svjesne da za to nisu nadležne (osobe koje se nazivaju „uzurpatorima”). Odluke tih osoba proglašavaju se nevaljanima ( 77 ).
72.

Žalitelj smatra da je to Komisijino tumačenje članka 4. stavka 2. treće alineje Uredbe br. 1049/2001. Odnosno, žalitelj smatra da bi sama činjenica da bi Komisija u budućnosti tu odredbu mogla tumačiti na sličan način, to jest, smatrajući da može odbiti zahtjev za pristup tijekom postupka zbog povrede obveze protiv države članice, imala za posljedicu zadržavanje pravnog interesa i, stoga, potrebu za nastavkom postupka do donošenja odluke o meritumu.
81.

Ukratko rečeno, kada Komisija naloži povrat nezakonite potpore, a protiv toga nije podneseno nikakvo pravno sredstvo, uloga nacionalnih tijela ograničava se na to da izvrše tu odluku Komisije. Ta tijela stoga nemaju nikakvu diskrecijsku ovlast kad je riječ o povratu potpore ( 52 ). S obzirom na to da nacionalno tijelo nema diskrecijsku ovlast, korisnik nezakonito dodijeljene potpore više nije u neizvjesnom položaju od trenutka u kojem je Komisija donijela odluku kojom se ta potpora proglašava nespojivom te se zahtijeva njezin povrat ( 53 ). To je slučaj u pogledu pojedinačnih potpora, kao i potpora dodijeljenih na temelju programa potpore ( 54 ). Načelo pravne sigurnosti stoga ne može spriječiti povrat potpore zbog toga što su nacionalna tijela postupila u skladu s odlukom kojom se zahtijeva taj povrat sa zakašnjenjem, i to neovisno o predviđenom trajanju roka zastare. U suprotnom bi povrat neosnovano isplaćenih iznosa bio gotovo nemoguć te bi odredbe prava Unije o državnim potporama izgubile svaki koristan učinak ( 55 ).
28.

U nastavku iznosim sažetak razloga na koje se Komisija pozvala pri donošenju pobijane odluke: – u skladu s člankom 17. Protokola br. 7, bilo je potrebno osigurati da ukidanje imuniteta neće naštetiti interesima Europske unije i, konkretnije, neovisnosti i pravilnom funkcioniranju Unijinih institucija, tijela, ureda i agencija. Iz sudske prakse Suda proizlazi da je to jedini materijalni kriterij na temelju kojeg je moguće odbiti ukidanje imuniteta. U protivnom bi imunitet trebalo sustavno ukidati, jer Protokol br. 7 ne dopušta Unijinim institucijama da provjere je li nacionalni postupak za potrebe kojeg je zahtjev podnesen utemeljen ili pošten ( 11 ). – pri donošenju odluke u obzir je trebalo uzeti vrlo poseban pravni okvir – uspostavljen Uredbom br. 883/2013 – kojim su uređene OLAF‑ove istrage. Zakonodavac Unije dodijelio je OLAF‑u istražne ovlasti koje on (iako je povezan s Komisijom) izvršava potpuno neovisno od same Komisije. Taj poseban pravni okvir zahtijeva od Komisije da se uvjeri da prihvaćanje zahtjeva za ukidanje imuniteta neće narušiti neovisnost i pravilno funkcioniranje OLAF‑a kao ureda Unije zaduženog za istraživanje prijevara ( 12 ). – imunitet glavnog direktora OLAF‑a mogao se ukinuti samo ako su belgijska tijela dovoljno jasno i precizno obavijestila Komisiju o razlozima zbog kojih su smatrala da bi navodi izneseni protiv njega mogli, prema potrebi, opravdati njegovo saslušanje u svojstvu okrivljenika u kaznenom postupku. Da to nije slučaj, bilo koja osoba protiv koje se vodi OLAF‑ova istraga mogla bi, iznošenjem očito neosnovanih navoda protiv njegova glavnog direktora, onemogućiti funkcioniranje tog ureda, što bi se protivilo interesima Europske unije ( 13 ). – u predmetnom slučaju, kada je riječ o navodima o neovlaštenom snimanju telefonskog razgovora, Komisija je na temelju dopisa od 23. lipnja 2015. raspolagala vrlo jasnim i preciznim elementima koji su upućivali na to da su belgijska tijela razumno – a u svakom slučaju bez arbitrarnog postupanja ili zlouporabe – mogla zaključiti da su navodi koji su izneseni protiv RQ‑a opravdavali vođenje istrage protiv njega. Odbiti ukidanje RQ‑ova imuniteta u tim bi okolnostima bilo suprotno načelu lojalne suradnje s nacionalnim tijelima. Komisija je stoga, prema vlastitu mišljenju, bila dužna prihvatiti zahtjev za ukidanje imuniteta u pogledu tih navoda ( 14 ). – unatoč tomu, RQ je nastavio uživati pretpostavku nedužnosti te odluka o ukidanju njegova imuniteta ni na koji način nije činila ocjenu o osnovanosti navoda iznesenih protiv njega niti o pravičnosti pokrenutog nacionalnog postupka ( 15 ). – naposljetku, RQ je imao pravo od Komisije tražiti pravnu pomoć na temelju članka 24. prvog stavka Pravilnika o osoblju koja bi obuhvaćala sudske i odvjetničke troškove, ako bi istraga koju su protiv njega vodila belgijska tijela dovela do pokretanja postupka koji bi mu prouzročio troškove ( 16 ).
8.

Društvo AURES Holdings a.s. (u daljnjem tekstu: Aures) (prije: AAA Auto International a.s.) pravni je sljednik nizozemskog društva AAA Auto Group N. V., uključujući njegovo odvojeno poduzeće AAA Auto Group N. V. – podružnica. Sjedište društva i uprava nalazili su se u Nizozemskoj. To je društvo 1. siječnja 2008. u Češkoj Republici osnovalo podružnicu. U skladu s češkim pravom, podružnica nema vlastitu pravnu osobnost.
35.

Kao prvo, financijski rezultati izneseni u navedenim točkama odnose se na razdoblje do 2012. i u svakom slučaju na negativne rezultate 2009. Kao drugo, financijski rezultati 2008. također su ostvareni nakon dodjele jamstva 2008. jer poslovna godina tada još nije bila zaključena, financijski izvještaji još nisu bili sastavljeni i Grčka Država nije za njih znala u vrijeme dodjele jamstva. Prema tome, Opći sud nije uzeo u obzir kontekst razdoblja kao što se to zahtijeva u sudskoj praksi Suda. Kao treće, u svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da podaci iz 2008. nisu slijedili nakon dodjele jamstva iz 2008., u toj su fazi bili kratkoročni. U tom pogledu, društvo Larko tvrdi da iz točaka 9. do 11. Smjernica o sanaciji i restrukturiranju proizlazi da analizu financijskog položaja poduzeća treba temeljiti na podacima dovoljno dugog razdoblja, a ne na trenutačnom stanju.
108.

Presuda Suda u predmetu Feryn, donesena u kontekstu Direktive 2000/43, pruža smjernice koje su i u kontekstu Direktive 2000/78 jednako relevantne i prikladne: „[…] ako ne postoji izravna žrtva diskriminacije, ali tijelo koje je za to ovlašteno zakonom zahtijeva da se utvrdi postojanje diskriminacije i izrekne kazna, sankcije čije se propisivanje u nacionalnom pravu nalaže člankom 15. Direktive 2000/43 također moraju biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće. Ako se to čini prikladnim situaciji koja se razmatra u glavnom postupku, sud ili nadležno upravno tijelo u okviru tih sankcija po potrebi može utvrditi postojanje diskriminacije i u odgovarajućoj mjeri ih javno objaviti, trošak čega snosi tuženik. One mogu imati i oblik službene zabrane, u skladu s pravilima nacionalnog prava, kojom se poslodavcu nalaže da prestane s diskriminirajućom praksom te, ako je to prikladno, novčane kazne. Osim toga, one mogu imati i oblik dodjele naknade štete tijelu koje je pokrenulo postupak” ( 60 ).
11.

Članak 75. Direktive 2007/64, koji je također obuhvaćen glavom IV., sadržava odredbe koje uređuju slučajeve neizvršenja ili pogrešnog izvršenja platne transakcije. On glasi: „1. Kad platitelj zadaje nalog za plaćanje […], njegov pružatelj platnih usluga odgovoran je […] platitelju za ispravno izvršenje platne transakcije, osim ako dokaže platitelju i, ako je potrebno, pružatelju platnih usluga primatelja plaćanja da je pružatelj platnih usluga primatelja plaćanja primio iznos platne transakcije […], u kojem slučaju je pružatelj platnih usluga primatelja plaćanja odgovoran primatelju plaćanja za ispravno izvršenje platne transakcije. Ako je pružatelj platnih usluga platitelja odgovoran sukladno prvom podstavku, on bez odgode nadoknađuje platitelju iznos neizvršene ili pogrešno izvršene platne transakcije te, ako je to primjenjivo, dovodi terećeni raču[n] za plaćanje u stanje u kojem bi bio da nije izvršena neispravna platna transakcija. Ako je pružatelj platnih usluga primatelja plaćanja odgovoran sukladno prvom podstavku, on bez odgode stavlja iznos platne transakcije na raspolaganje primatelju plaćanja te, ako je to primjenjivo, za odgovarajući iznos odobrava račun za plaćanje primatelja plaćanja. 2. […] U slučaju neizvršene ili pogrešno izvršene platne transakcije za koju pružatelj platnih usluga primatelja plaćanja nije odgovoran sukladno prvom i drugom podstavku, pružatelj platnih usluga platitelja odgovoran je platitelju. Ako je pružatelj platnih usluga platitelja odgovoran u tom smislu[,] on, prema potrebi i bez odgode, nadoknađuje platitelju iznos neizvršene ili pogrešno izvršene platne transakcije te dovodi terećeni raču[n] za plaćanje u stanje u kojem bi bio da nije izvršena neispravna platna transakcija”.
28.

Sud je u presudi od 19. prosinca 2013., The Bridport and West Dorset Golf Club (C‑495/12, EU:C:2013:861, t. 32.), utvrdio, odgovarajući na prvih pet pitanja suda koji je uputio zahtjev, da „članak 134. točku (b) Direktive 2006/112 treba tumačiti u smislu da on iz prava na izuzeće predviđenog člankom 132. stavkom 1. točkom (m) te direktive ne isključuje isporuku usluga koje se sastoje od toga da neprofitna organizacija koja upravlja igralištem za golf i nudi program učlanjenja daje pravo korištenja tim igralištem za golf posjetiteljima koji nisu članovi navedene organizacije”. Međutim, u središtu predmeta Bridport and West Dorset Golf Club nije bio članak 132. stavak 1. točka (m), nego članak 134. točka (b) Direktive 2006/112 ( 6 ). S obzirom na to da članak 134. točka (b) ograničava mogućnost država članica da na temelju članka 132. stavka 1. točke (m) izuzmu određene isporuke roba ili usluga koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem, Sud je svoje rasuđivanje implicitno ali nužno temeljio na pretpostavci da su uvjeti za primjenu te odredbe ispunjeni.
48.

Konkretno, to pretpostavlja da nacionalna tijela moraju nacionalno pravo tumačiti u najvećoj mogućoj mjeri u svjetlu teksta i svrhe okvirnih odluka radi postizanja rezultata koji se njima želi ostvariti. Takvo tumačenje ne može ipak dovesti, s jedne strane, do contra legem tumačenja nacionalnog prava te, s druge strane, do toga da se na temelju okvirnih odluka i neovisno o zakonu donesenom radi njihove provedbe utvrdi ili poveća kaznena odgovornost onih koji su počinili povredu ( 25 ).
37.

Kao što to proizlazi iz pravnog okvira koji iznosi sud koji je uputio zahtjev, mjere za izvršenje presude u njemačkom građanskom pravu podrazumijevaju izricanje novčanih kazni, izvršenje od treće osobe i kaznu zatvora. Njemačko upravno pravo predviđa pak mogućnost izricanja novčanih kazni kako bi se osiguralo da uprava poštuje nalog koji je dobila u sudskoj odluci. Te su novčane kazne nižeg iznosa nego one u građanskom pravu. Ako se primjena novčane kazne pokaže neučinkovitom, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, mogu se primijeniti građanskopravni propisi kojima se, među ostalim, predviđaju novčane kazne koje mogu iznositi do 25000 eura umjesto 10000 eura, ali kazna zatvora ne može se primijeniti na javne službenike. Kao što se to navodi u točki 27. ovog mišljenja, to proizlazi iz njemačkog ustavnog prava, kako ga tumači Bundesverfassungsgericht (Savezni ustavni sud).