ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Iako u glavnom postupku ni najveće dopuštene dimenzije ni ukupni kapacitet odlagališta nisu bili izmijenjeni, on ističe da će produljenje odlaganja ipak imati za posljedicu to da će se otpad odlagati dvije dodatne godine. Sud koji je uputio zahtjev ističe i da se, u skladu s uvodnom izjavom 12. Direktive 2010/75 i njezinim člankom 1., tim pravnim aktom želi postići visoka razina zaštite okoliša u cjelini. On stoga ne vidi prepreku tomu da produljenje rada postrojenja može predstavljati „značajnu promjenu” s obzirom na to da to produljenje može negativno utjecati na zdravlje ljudi ili okoliš, kao što se to zahtijeva člankom 3. stavkom 9. te direktive.
46

To je usto potvrđeno zadanim ciljem Uredbe Bruxelles II.a. Iako se tom uredbom nastoji, kao što to proizlazi iz njezine preambule, utvrđivanjem pravila o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u stvarima koje se odnose na roditeljsku odgovornost, uspostaviti pravosudno područje zasnovano na načelu uzajamnog priznavanja sudskih odluka, dok je predmet Haške konvencije, prema njezinu članku 1. točki (a), osigurati hitnu predaju djece protupravno odvedene ili zadržane u nekoj državi ugovornici, između ta dva instrumenta postoji uska veza, kojima je u biti zajednički cilj odvraćanje od otmica djece između država te u slučaju otmice osiguranje hitne predaje djeteta u državu njegova uobičajenog boravišta (presuda od 19. rujna 2018., C. E. i N. E., C‑325/18 PPU i C‑375/18 PPU, EU:C:2018:739, t. 47. i navedena sudska praksa).
33

U konkretnom slučaju, s jedne strane, osobama HM i TZ trenutačno je oduzeta sloboda. Naime, kao što to proizlazi iz točaka 18. i 23. ove presude, osobe HM i TZ zadržane su u Mađarskoj odnosno Belgiji, nakon što su predane tim državama članicama na temelju europskih uhidbenih naloga koje su ove potonje izdale. S druge strane, s obzirom na to da se pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev odnose na to treba li dotičnu osobu saslušati glede postojanja razloga koji mogu opravdati uskraćivanje pristanka pravosudnog tijela države članice izvršenja za proširenje kaznenih djela koja su prvotno opravdala predaju ili za naknadnu predaju te osobe drugoj državi članici, odluka Suda mogla bi neposredno utjecati na sudbinu pritvora osoba HM i TZ.
23

Na temelju European Arrest Warranta (Application to Third Countries amendement) and Extradition (Amendment) Act 2012 (Zakon iz 2012. o europskom uhidbenom nalogu (izmjena u pogledu primjene na treće zemlje) i predaji (izmjena)), ministar vanjskih poslova može trećoj zemlji naložiti primjenu Zakona iz 2003. o europskom uhidbenom nalogu jer, kao što se to pojašnjava njegovim člankom 2. stavkom 3., postoji važeći sporazum između navedene treće zemlje i Unije radi predaje traženih osoba u svrhu kaznenog progona ili izvršenja sankcija.
48

U presudi od 15. srpnja 1964., Costa (6/64, EU:C:1964:66, t. 1158. do 1160.), Sud je tako utvrdio da uspostavljanje Ugovorom o EEZ‑u zasebnog pravnog sustava, koji države članice prihvaćaju na temelju reciprociteta, ima za posljedicu to da one ne smiju dopustiti da naknadna jednostrana mjera prevlada nad tim pravnim sustavom niti mogu pravu stečenom na temelju Ugovora o EEZ‑u suprotstaviti bilo kakva pravila nacionalnog prava a da pritom tom pravu ne oduzmu njegovo obilježje prava Zajednice i dovedu u pitanje pravne temelje same Zajednice. Nadalje, Sud je naglasio da se izvršna snaga prava Zajednice ne može razlikovati od jedne do druge države u korist naknadnog nacionalnog zakonodavstva a da to ne ugrozi ostvarivanje ciljeva Ugovora o EEZ‑u i dovede do diskriminacije na temelju državljanstva zabranjene tim ugovorom (presuda od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 246.).
54

U ovom slučaju, sud koji je uputio zahtjev u biti se pita je li to ispitivanje u dvije faze, koje je Sud utvrdio u presudama od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586) i od 17. prosinca 2020., Openbaar Ministerie (Neovisnost pravosudnog tijela izdavanja) (C‑354/20 PPU i C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033), u pogledu jamstava neovisnosti i nepristranosti koji su svojstveni temeljnom pravu na pošteno suđenje iz članka 47. drugog stavka Povelje, primjenjivo u slučaju da je tom temeljnom pravu svojstveno i predmetno jamstvo koje se odnosi na zakonom prethodno ustanovljen sud i, ovisno u slučaju, koji su uvjeti i načini primjene navedenog ispitivanja u tom pogledu. On se osobito pita o utjecaju na to ispitivanje okolnosti da tijelo kao što je KRS, koje je sastavljeno uglavnom od članova koji predstavljaju zakonodavnu ili izvršnu vlast ili su od njih izabrani, sudjeluje u imenovanju ili napredovanju u karijeri članova sudbene vlasti u državi članici izdavateljici.
5

Prema takozvanoj praksi „administrativne tolerancije”, na koju se osobito poziva u no 57/62 du commentaire administratif du CIR 1992 (br. 57/62 upravnog komentara ZPD‑a iz 1992.) i u Circulaireu no Ci.RH.243/581.810 (Okružnica br. Ci.RH.243/581.810 (AFER No 7/2009)) od 19. veljače 2009., porezni obveznici oslobođeni su potrebe podnošenja takvih pojedinačnih obrazaca i rekapitulacijskih izvješća kada su ispunjena dva uvjeta. S jedne strane, tijekom razdoblja o kojem je riječ u glavnim postupcima primatelji predmetnih plaćanja moraju biti osobe na koje se primjenjuje „Loi du 17 juillet 1975 relative à la comptabilité et aux comptes annuels des entreprises (Zakon od 17. srpnja 1975. o računovodstvu i godišnjim financijskim izvještajima poduzeća)”, s obzirom na to da se to upućivanje, nakon ukidanja tog zakona 2014., mora shvatiti kao upućivanje na računovodstvene obveze poduzeća iz knjige III. glave 3. poglavlja 2. belgijskog Codea de droit économique (Zakonik o gospodarskom pravu). S druge strane, predmetna plaćanja moraju se dodijeliti za transakcije koje nisu izuzete od obveze obračunavanja prema propisima u području poreza na dodanu vrijednost (PDV).
9

Članak 54. Direktive 2015/2436, naslovljen „Prenošenje”, određuje: „1. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člancima od 3. do 6., člancima od 8. do 14., člancima 16., 17. i 18., člancima od 22. do 39., člankom 41., člancima od 43. i 44. te člancima 46. do 50. do 14. siječnja 2019. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s člankom 45. do 14. siječnja 2023. Države članice tekst tih mjera odmah dostavljaju Komisiji. [...]”
15

Valja podsjetiti na to da jamstva pristupa zakonom prethodno ustanovljenom neovisnom i nepristranom sudu, a osobito ona kojima se određuje njegov pojam i sastav, čine kamen temeljac prava na pošteno suđenje. To znači da svaki sud ima obvezu provjeriti predstavlja li on po svojem sastavu takav sud kada u tom pogledu dođe do ozbiljne sumnje. Ta je provjera nužna kako bi se osiguralo povjerenje koje u demokratskom društvu pojedinci moraju imati u sudove (presuda od 26. ožujka 2020., Réexamen Simpson/Vijeće i HG/Komisija, C‑542/18 RX‑II i C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, t. 57. i navedena sudska praksa).
6

U skladu s člankom 6. navedene direktive, naslovljenim „Obveze informiranja kod ugovora na daljinu i ugovora sklopljenih izvan poslovnih prostorija”: „1. Prije nego što ugovor na daljinu ili ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija ili bilo koja odgovarajuća ponuda postanu obvezujući za potrošača, trgovac na jasan i razumljiv način pruža kupcu sljedeće informacije: […] (c) geografsku adresu na kojoj trgovac ima poslovni nastan te, kad su dostupni, broj telefona, broj telefaksa i adresu e‑pošte trgovca kako bi omogućio potrošaču da brzo stupi u vezu s trgovcem i da s njim učinkovito komunicira te, kad je to primjenjivo, geografsku adresu i identitet trgovca u čije ime on djeluje; (d) ako je različita od adrese navedene u skladu s točkom (c), geografsku adresu mjesta u kojem trgovac posluje i, kad je primjenjivo, geografsku adresu trgovca u čije ime on djeluje, na koju potrošač može uputiti eventualne reklamacije; […]”
29

Odlukom od 9. studenoga 2018., na temelju ex post nadzora zakonitosti provedbe postupka javne nabave o kojem je riječ u glavnom postupku, upravljačko tijelo operativnog programa „Okoliš 2014. – 2020.” odredilo je opći financijski ispravak u iznosu od 5 % vrijednosti dotičnih izdataka koji su priznati kao prihvatljivi na temelju ugovora od 29. kolovoza 2018. To je tijelo prigovorilo javnom naručitelju da je, s jedne strane, ocijenio ponudu koja ne odgovara propisanim tehničkim specifikacijama i, s druge strane, jednom od sudionika dao nejasne i zbunjujuće upute, što je dovelo do njegova nezakonitog isključenja te ga je spriječilo da podnese ponudu čija je cijena bila niža od one koju je predložio odabrani uspješni ponuditelj.
54

Prema sudskoj praksi Suda, uvjet nužnosti u pitanju odnosi se kako na samu činjenicu prepakiravanja proizvoda tako i na izbor između prepakiranja ili ponovnog označivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2007., Boehringer Ingelheim i dr., C‑348/04, EU:C:2007:249, t. 38.). Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 118. svojeg mišljenja, s obzirom na to da je priznavanje prava paralelnog trgovca na upotrebu novog pakiranja u svrhu komercijalizacije proizvoda pod žigom bez ovlaštenja nositelja tog žiga jednako tomu da mu se prizna ovlast koja se uobičajeno dodjeljuje samo tom nositelju, odnosno ovlast stavljanja tog žiga na novo pakiranje, takvo prepakiravanje u novo pakiranje nužno dovodi do dubljeg zadiranja u ovlasti navedenog nositelja od same komercijalizacije proizvoda u njegovu ponovno označenom izvornom pakiranju.
10

U skladu s člankom 3. stavkom 2. arrêtéa royal du 19 avril 2001 relatif à l’importation parallèle des médicaments à usage humain et à la distribution parallèle des médicaments à usage humain et à usage vétérinaire (Kraljevska uredba od 19. travnja 2001. o paralelnom uvozu lijekova za humanu primjenu i paralelnoj distribuciji lijekova za humanu i veterinarsku primjenu) (Moniteur belge od 30. svibnja 2001., str. 17954.), kako je izmijenjen arrêtéom royal du 21 janvier 2011 (Kraljevska uredba od 21. siječnja 2011.) (Moniteur belge od 9. veljače 2011., str. 9864.): „Odstupajući od odredaba članka 4. stavka 1. podstavka 1. arrêtéa royal du 14 décembre 2006 relatif aux médicaments à usage humain et vétérinaire (Kraljevska uredba od 14. prosinca 2006. o lijekovima za humanu i veterinarsku primjenu), osobi koja želi paralelno uvesti lijek može se izdati odobrenje u tu svrhu, ako je riječ o lijeku: 1° za koji u državi članici podrijetla postoji odobrenje za stavljanje u promet koje su izdala nadležna tijela te države članice; 2° za koji postoji referentni lijek; 3° koji, iako ni u jednom pogledu nije istovjetan referentnom lijeku: (a) ima barem isti kvalitativni i kvantitativni sastav djelatnih tvari; (b) ima barem iste terapijske indikacije; (c) ima barem ekvivalentan terapijski učinak; (d) ima barem isti farmaceutski oblik. Ako se dokaže da lijek za koji je zatraženo odobrenje za paralelni uvoz i koji ispunjava zahtjeve iz podstavka 1. točke 3. podtočaka (a) i (d) ima isti kvalitativni i kvantitativni sastav pomoćnih tvari i da se proizvodi istim postupkom, smatra se da ispunjava zahtjeve iz podstavka 1. točke 3. podtočke (c). Ako Agence Fédérale (Savezna agencija, Belgija) utvrdi da nije dokazano da je ispunjen kriterij iz podstavka 1. točke 3. podtočke (c), ona od nadležnih tijela države članice podrijetla zahtijeva informacije koje su potrebne kako bi se moglo prosuditi je li taj kriterij ispunjen. Barem jednim od sljedećih istraživanja ili ispitivanja može se dokazati da je kriterij iz podstavka 1. točke 3. podtočke (c) ispunjen: 1° istraživanje bioekvivalentnosti; 2° klinička ispitivanja; 3° farmakodinamična ispitivanja na ljudima 4° istraživanja o lokalnoj dostupnosti lijeka; 5° istraživanja in vitro otapanja. Primijenjena istraživanja ili ispitivanja, kao što je navedeno u podstavku 4., prilagođena su posebnim svojstvima lijeka.”
25

Sud koji je uputio zahtjev ističe, kao prvo, da ni Zakon o sprječavanju ni Direktiva 2015/849 ne određuju da NVO zbog svojeg pravnog oblika predstavlja slučaj povećanog rizika u pogledu pranja novca i financiranja terorizma te da samo zbog te činjenice obveznici nad njime moraju provesti pojačanu dubinsku analizu. Također navodi da se među kriterijima koji mogu upućivati na povećani zemljopisni rizik – navedenima u Smjernicama za pristup koji se temelji na procjeni rizika za računovodstvenu profesiju (Guidance for a Risk‑based Approach for the Accounting Profession), koje je objavio GAFI – nijedan od njih ne odnosi na državljanstvo zaposlenika stranke. Dakle, prema mišljenju tog suda, ako bi VID kao nacionalno nadzorno tijelo zaključio da obveznik mora provesti pojačanu dubinsku analizu u svim slučajevima kad je stranka NVO ili kad je jedan od njezinih zaposlenika, iako nije stvarni vlasnik navedene stranke u smislu te direktive, državljanin treće zemlje koja predstavlja visok rizik od korupcije, postavilo bi se pitanje nije li taj zahtjev, koji nije predviđen zakonom, pretjeran i nesrazmjeran, a samim time i protivan načelu proporcionalnosti kako je definirano u članku 5. UEU‑a.
65

Prema sudskoj praksi Suda, uvjet nužnosti u pitanju odnosi se kako na samu činjenicu prepakiravanja proizvoda tako i na izbor između prepakiravanja ili ponovnog označivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2007., Boehringer Ingelheim i dr., C‑348/04, EU:C:2007:249, t. 38.). Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 118. svojeg mišljenja, s obzirom na to da je priznavanje prava paralelnog trgovca na upotrebu novog pakiranja u svrhu komercijalizacije proizvoda pod žigom bez ovlaštenja nositelja tog žiga jednako tomu da mu se prizna ovlast koja se uobičajeno dodjeljuje samo tom nositelju, odnosno ovlast stavljanja tog žiga na novo pakiranje, takvo prepakiravanje u novo pakiranje nužno dovodi do dubljeg zadiranja u ovlasti navedenog nositelja od same komercijalizacije proizvoda u njegovu ponovno označenom izvornom pakiranju.
34

Što se tiče pitanja može li takav propis dotičnom radniku otežati ili učiniti manje privlačnim ostvarivanje njegove slobode kretanja, temeljne slobode zajamčene člankom 45. UFEU‑a, važno je primijetiti, kao što je to u biti istaknula nezavisna odvjetnica u točkama 49. i 50. svojeg mišljenja, da, ako se taj radnik želi koristiti tom slobodom, dodjela financijske pomoći za visokoškolsko obrazovanje u inozemstvu neće ovisiti samo o njegovim odabirima nego i o odabirima njegova eventualnog djeteta i o nizu budućih hipotetskih i neizvjesnih događaja, to jest osobito o tome hoće li radnik u budućnosti doista imati dijete, hoće li njegovo dijete odlučiti ostati u državi članici domaćinu iako se njegov roditelj vratio u svoju državu članicu podrijetla, hoće li njegovo dijete biti integrirano u društvo potonje države članice i hoće li njegovo dijete odlučiti, kada za to dođe trenutak, započeti s visokoškolskim obrazovanjem.
10

U skladu s člankom 7. stavkom 2. statuta društva NGD mbH, kojim se uređuju sastav skupštine i glasačka prava: „Skupštinu čine članovi odbora za djelatnosti podrške tijela A i članovi glavnog odbora udruge C e.V. Svaki član raspolaže sa sedam glasova i imenuje do sedam svojih predstavnika u skupštini, koji za to društvo djeluju isključivo na dobrovoljnoj osnovi. Ne dirajući time u odredbe koje slijede, svaki predstavnik ima jedan glas i izjašnjava se u skladu sa svojom stručnom ocjenom, pri čemu u tom pogledu nije vezan uputama člana koji ga je imenovao. Iznimka od navedenog vrijedi isključivo za odluke koje se izravno odnose na udjele koje je svaki od članova stavio na raspolaganje društvu. U tom slučaju glasanje se može obaviti samo skupno, za člana, pri čemu su predstavnici vezani uputama člana koji ih je imenovao. Ako se predstavnici ne mogu sporazumjeti oko načina glasovanja, smatra se da je sedam glasova za tog člana dano na način na koji je glasala većina predstavnika koje je on imenovao”.
53

S obzirom na prethodna razmatranja, valja smatrati da članak 4. stavak 4. drugi podstavak Šeste direktive treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica kao jedinstvenog obveznika PDV‑a odredi člana PDV grupe, to jest njezina nositelja, a ne sâmu tu grupu, ako navedeni nositelj može nametnuti svoju volju ostalim subjektima koji su članovi te grupe te pod uvjetom da to određivanje ne dovodi do rizika od poreznih gubitaka.
41

U tom smislu valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru suradnje između Suda i nacionalnih sudova koja je određena člankom 267. UFEU‑a isključivo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da uvažavajući posebnosti predmeta ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom navedenog, ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud načelno mora donijeti odluku (presuda od 15. srpnja 2021., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, t. 54. i navedena sudska praksa).
49

S druge strane, čak i u obratnom slučaju u kojem drugi posrednici znaju za to, nema bojazni da se oni bez provjere pouzdaju u to da će odvjetnik posrednik provesti potrebno izvješćivanje, s obzirom na to da je člankom 8.ab stavkom 9. drugim podstavkom izmijenjene Direktive 2011/16 pojašnjeno da se posrednik izuzima od obveze podnošenja informacija samo u mjeri u kojoj ima dokaz da je iste već podnio drugi posrednik. Osim toga, time što je u članku 8.ab stavku 5. izričito predvidjela da profesionalna tajna može dovesti do izuzeća od obveze izvješćivanja, izmijenjena je Direktiva 2011/16 odvjetnika posrednika učinila osobom od koje drugi posrednici ne mogu a priori očekivati nikakvu inicijativu koja ih može osloboditi od njihovih obveza izvješćivanja.
5

Odlukom od 28. listopada 2014. o programu potpora za električnu energiju proizvedenu iz obnovljivih izvora i učinkovitu kogeneraciju (Državna potpora SA.36023) (SL 2015., C 44, str. 2., u daljnjem tekstu: odluka iz 2014.) Komisija je utvrdila da estonski program potpora, iako krši obvezu predviđenu u članku 108. stavku 3. UFEU‑a, ispunjava uvjete propisane Smjernicama Zajednice o državnim potporama za zaštitu okoliša (SL 2001., C 37, str. 3.), Smjernicama o državnim potporama za zaštitu okoliša (SL 2008., C 82, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 203.) i Smjernicama iz 2014., tako da je navedeni sustav u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a.
34

Kao drugo, što se tiče konteksta članka 86. stavka 1. Direktive 2001/83, valja istaknuti da se među odredbama glava VIII. i VIII.a te direktive nalaze i one u kojima se upućuje na oglašavanje za „lijekove”, što upućuje na to da se to oglašavanje može odnositi na neodređene lijekove, dok se druge odnose na oglašavanje u pogledu „lijeka”.
110

Međutim, činjenica da SSP Kosovo ne sadržava odredbe za sklapanje radnih dogovora na temelju članka 35. stavka 2. drugog podstavka Uredbe 2018/1971 ne može dovesti u pitanje, kao što to tvrdi Kraljevina Španjolska, zaključak da je članak 111. SSP‑a Kosovo dovoljna pravna osnova za omogućavanje sudjelovanja NRT‑a Kosova u radu BEREC‑a i Ureda BEREC‑a, kao što to proizlazi iz točaka 56. do 64. i 80. do 87. ove presude.
56

Što se tiče testa jednako učinkovitog konkurenta koji je sud koji je uputio zahtjev izričito naveo u svojem zahtjevu, valja podsjetiti da taj pojam upućuje na različite testove kojima je zajednički cilj ocijeniti sposobnost prakse da proizvede protutržišne učinke isključenja pozivajući se na sposobnost hipotetskog konkurenta poduzetnika u vladajućem položaju koji je jednako učinkovit kao i on u pogledu strukture troškova, da ponudi klijentima dovoljno povoljnu tarifu kako bi ih se potaknulo na promjenu dobavljača unatoč neugodnostima koje to može izazvati, a da to ne dovede do toga da taj konkurent pretrpi gubitke. Ta sposobnost općenito se određuje s obzirom na strukturu troškova samog poduzetnika u vladajućem položaju.
63

U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da suprotno onomu što tvrde žalitelji, Opći sud – kako bi ocijenio je li ovlast porezne uprave da izda odobrenje za ranu amortizaciju bila diskrecijske naravi – nije morao ispitati je li izvršavanje te ovlasti u stvarnosti zapravo dovelo do neopravdanog povoljnijeg postupanja prema određenim subjektima u odnosu na druge koji su se nalazili u usporedivoj situaciji. Naime, u slučaju programa potpora, Komisija je dužna, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 68. svojeg mišljenja, provesti ispitivanje tog programa na temelju trenutka njegova donošenja i provedbom ex ante analize. Komisija mora samo dokazati da je predmetni porezni sustav takve naravi da svoje korisnike stavlja u povoljniji položaj, provjeravajući može li on, u svojoj cjelini i s obzirom na vlastite značajke, u trenutku svoga donošenja dovesti do nižeg oporezivanja od onog koje proizlazi iz primjene općeg sustava oporezivanja (vidjeti u tom smislu presudu od 4. ožujka 2021., Komisija/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, t. 86. i 87.).
11

Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se ne bi li gubici koje je pretrpjela stalna poslovna jedinica društva W u Ujedinjenoj Kraljevini trebali biti uzeti u obzir prilikom izračuna poreza koji to društvo duguje u Njemačkoj na temelju slobode poslovnog nastana. Naime, prema njegovu mišljenju, sudska praksa Suda koja zadnje proizlazi iz presude od 12. lipnja 2018., Bevola i Jens W. Trock (C‑650/16, EU:C:2018:424) ne nudi jasan odgovor na to pitanje u konkretnom slučaju, u kojem je izuzimanje stranih rezultata predviđeno ugovorom o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje, taj se sud također pita pod kojim uvjetima gubitke strane stalne poslovne jedinice treba smatrati „konačnima” u smislu te sudske prakse, kako treba utvrditi iznos tih gubitaka te vrijedi li obveza njihova uzimanja u obzir također i u području poreza na gospodarsku djelatnost.
24

U tom pogledu, na prvom mjestu valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz samog teksta članka 7. stavka 1. Direktive 2003/88, svaki radnik ima pravo na plaćeni godišnji odmor u trajanju od najmanje četiri tjedna. To pravo na plaćeni godišnji odmor treba smatrati osobito važnim načelom socijalnog prava Unije, koje nadležna nacionalna tijela mogu provoditi samo u granicama izričito propisanima samom Direktivom 2003/88 (presuda od 6. studenoga 2018., Max‑Planck‑Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C‑684/16, EU:C:2018:874, t. 19. i navedena sudska praksa).
173

Naime, kako bi se očitovao o IMG‑ovim argumentima, Opći je sud utvrdio da postojanje te povrede valja isključiti s obzirom na to da se, s jedne strane, „Komisiji […] ne može prigovoriti to što nije sklopila nove sporazume o delegiranju u okviru neizravnog upravljanja sa subjektom čiji se status međunarodne organizacije može preispitivati na temelju elemenata koji su u tom smislu dostavljeni toj instituciji”. Međutim, takav razlog nije bio relevantan, s obzirom na to da je u presudi C‑183/17 P i C‑184/17 P konačno utvrđeno da je odluka od 8. svibnja 2015. nezakonita jer se njome dovodi u pitanje status međunarodne organizacije IMG‑a nakon provođenja analize koja je zahvaćena pogreškom koja se tiče prava i očitom pogreškom u ocjeni nekoliko elemenata na koje se odnosila, i s obzirom na to da je eventualno postojanje povrede koja može dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije trebalo utvrditi u odnosu na tu prošlu odluku i na tu konkretnu nezakonitost, a ne u odnosu na Komisijinu opću ovlast da dovede u sumnju IMG‑ov status na temelju drugih elemenata o kojima može biti obaviještena u budućnosti.
10

Nakon što je let iz New Yorka (Sjedinjene Američke Države) u Budimpeštu (Mađarska) kasnio više od tri sata, putnici su se obratili Odjelu za zaštitu potrošača kako bi LOT‑u na ime naknade štete zbog povrede članka 5. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 261/2004 naložio plaćanje odštete utvrđene člankom 7. te uredbe.