Budući da se prema članku 9. točki (c) Uvjeta zaposlenja Europske središnje banke pravila i sudska praksa koji su primjenjivi na osoblje institucija Unije moraju na odgovarajući način uzeti u obzir pri tumačenju prava i obveza iz tih Uvjeta zaposlenja, sud Unije može, u mjeri u kojoj disciplinski postupak predviđen pravilima primjenjivima na dužnosnike Banke predstavlja postupak koji je analogan onome predviđenom Pravilnikom o osoblju za dužnosnike Unije, primijeniti analogijom ako je potrebno sudsku praksu razvijenu u vezi s disciplinskim postupkom propisanim Pravilnikom o osoblju za dužnosnike.

Prvostupanjski sud: presude ICI/Komisija, T‑36/91, EU:T:1995:118 , t. 93.; N/Komisija, T‑273/94, EU:T:1997:71 , t. 89.; Eyckeler & Malt/Komisija, T‑42/96, EU:T:1998:40 , t. 81. i Kaufring i dr./Komisija, T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97 do T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97 do T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 i T‑147/99, EU:T:2001:133 , t. 179. i 185.

U tom smislu ni Banka ni disciplinski odbor nisu ovlašteni izjasniti se o važnosti ni vrijednosti koju određeni dokumenti mogu imati u svrhu obrane člana osoblja, s obzirom na to da se ne može isključiti da dokumenti koje Banka ili disciplinski odbor ne smatraju važnima mogu biti korisni za tog člana osoblja. Stoga ni Banka ni disciplinski odbor ne mogu jednostrano isključiti iz upravnog postupka dokumente koji bi se mogli koristi za obranu zainteresirane osobe.

Pravo pristupa spisu disciplinskog postupka, predviđeno Pravilima koja se primjenjuju na osoblje Banke, odgovara zahtjevima uspostavljenima pravom Unije i osobito člankom 41. stavkom 2. točkom (b) Povelje Europske unije o temeljnim pravima kao i sudskom praksom Unije u području disciplinskog postupka. Naime, kontradiktornost disciplinskog postupka, poput onoga koji se odvija pred disciplinskim odborom Banke, i pravo na obranu u takvom postupku svakako zahtijevaju da se zainteresirana osoba i, ako je potrebno, njezin odvjetnik mogu upoznati sa svim činjeničnim elementima na kojima se temelji disciplinska odluka, i to pravodobno kako bi se mogli na njih očitovati. Također, poštovanje prava na obranu zahtijeva ne samo da se zainteresiranoj stranci omogući iznošenje njezinog mišljenja o relevantnosti činjenica, već i to da navedena osoba barem može izraziti svoje mišljenje o dokumentima koje je institucija Unije uzela u obzir i iz kojih proizlaze činjenice koje su važne za izvršavanje prava te osobe na obranu. Međutim, zahtjev da osoba ima pristup dokumentima koji se na nju odnose primjenjuje se samo na dokumente koji se koriste u disciplinskom postupku i/ili u konačnoj odluci uprave. Stoga za potrebe načela poštovanja prava na obranu uprava ne mora nužno podnijeti druge dokumente.

Iako dužnosnik protiv kojeg se vodi disciplinski postupak na temelju odredbi primjenjivih na dužnosnike Europske središnje banke ima načelno neograničen pristup spisu disciplinskog postupka, uključujući elemente u njegovu korist, one ipak ne propisuju neograničen pristup tog dužnosnika svim informacijama ili dokumentima koji se nalaze u prostorijama Banke ili koji se mogu rekonstruirati iz postojećih informacija ili dokumenata dostupnih u tim prostorijama. Naime, kad je riječ o ovoj posljednjoj vrsti informacija ili rekonstruiranih dokumenata koji se načelno ne smatraju dijelom spisa disciplinskog postupka, Pravila koja se primjenjuju na osoblje ne propisuju da se oni po službenoj dužnosti moraju dostaviti zainteresiranoj osobi.

(t. 135. do 139.)

U svakom slučaju, iako uprava mora osobi protiv koje je pokrenut disciplinski postupak dostaviti dokumente na kojima izrijekom temelji svoju odluku kojom se nanosi šteta i iako je, kad je riječ o Banci, uprava obvezna na temelju članka 8.3.11. Pravila koja se primjenjuju na osoblje dopustiti osobi fotokopiranje svih dokumenata, uključujući onih kojima ona može dokazati svoju nedužnost, nečinjenje dostupnim određenih dokumenata može dovesti do poništenja disciplinske odluke samo ako se navedeni prigovori mogu obrazložiti jedino pozivanjem na ove potonje dokumente, odnosno ako je nečinjenje dostupnim dokumenata na koje je uputila zainteresirana osoba moglo štetno utjecati na tijek disciplinskog postupka i sadržaj disciplinske odluke.

Zato se disciplinski odbor ne koristi diskrecijskom ovlasti kojom raspolaže na tom području na pogrešan način kada zauzima stajalište da, u mjeri u kojoj spis disciplinskog postupka sadrži dovoljno dokaza kako o činjenicama koje se zainteresiranoj stranci stavljaju na teret tako i o onima u potporu argumentima za njezinu obranu, uključivanje u spis tog dokumenta koji sadržava privremene ocjene povjerenstva ne predstavlja dodatnu vrijednost i nepotrebno odugovlači postupak. Štoviše, ne treba smatrati da je, na temelju toga što se disciplinski odbor složio s time da će pribaviti to izvješće od Banke te ga ispitati kako bi mogao odgovoriti na zahtjev zainteresirane osobe za uvid, navedeno izvješće postalo sastavni dio spisa disciplinskog postupka i da je disciplinski odbor nužno koristio navedeno izvješće da bi usvojio svoje mišljenje.

Štoviše, uzimajući u obzir preliminarni karakter utvrđenja i zaključaka koji se potencijalno mogu nalaziti u izvješću o aktivnostima povjerenstva, kao i legitimni interes za očuvanje anonimnosti zviždača, to izvješće ima karakter pripremne bilješke sastavljene prije pokretanja disciplinskog postupka. Stoga ta pripremna bilješka kao interni dokument nije dio disciplinskog spisa i, u skladu s Pravilima koja se primjenjuju na osoblje Banke, nije je potrebno dostaviti članu osoblja protiv kojeg se vodi disciplinski postupak kako bi očuvao prava na obranu.

(t. 148. i 150. do 157.)

U tim uvjetima ne može se prigovoriti jednome od članova odbora kojeg je imenovala uprava da je člana osoblja protiv kojeg se vodi disciplinski postupak tijekom njegova saslušanja pred disciplinskim odborom ispitao na način koji je navedeni doživio kao saslušanje u optužnom postupku. Naime, takvo postupanje, čak i ako bi bilo dokazano, ne bi se nužno moglo smatrati pristranim već bi se moglo ocijeniti kao želja da se potakne kontradiktorna rasprava suočavanjem osobe o kojoj se radi s činjenicama koje joj se stavljaju na teret. Međutim, čak i ako se navedenoj osobi tijekom saslušanja subjektivno moglo činiti da su izjave zamjenika glavnog direktora Glavne uprave za ljudske resurse iznesene optužujućim tonom, to samo po sebi još ne znači povredu prava na obranu ili načela pretpostavke nedužnosti.

U tom pogledu okolnost da je glavni direktor ili zamjenik glavnog direktora Glavne uprave za ljudske resurse punopravni član disciplinskog odbora ne podrazumijeva da on izvršava ili da može izvršavati odlučujuće ovlasti nad bilo kojim članom osoblja i, time, nad odlukama disciplinskog odbora. Štoviše, prihvatljivo je u situaciji na koju se ne primjenjuje Pravilnik o osoblju za dužnosnike, kakva je ona koja se odnosi na radne odnose između Banke i njezinih dužnosnika, da interese banke u disciplinskom odboru zastupa jedan takav član osoblja, tim više što glavni direktor Glavne uprave za ljudske resurse nije član Izvršnog odbora, tijela koje donosi odluke u disciplinskim stvarima.

Štoviše, iako je točno da je osoba o kojoj se radi tijekom istrage koja prethodi pokretanju disciplinskog postupka i tijekom samog disciplinskog postupka primorana čekati i u nesigurnom je položaju, posebno u svezi sa svojom profesionalnom budućnosti, ovaj aspekt ne može utjecati na valjanost disciplinske odluke s obzirom na to da je situacija karakteristična za svaki disciplinski postupak i da je njegovo pokretanje opravdano interesom Unije, što nalaže Banci da u situaciji kada je suočena s optužbama koje bacaju sumnju na integritet njezinih dužnosnika poduzme potrebne sankcije, uključujući suspenziju osobe o kojoj se radi, kako bi se izvan sumnje uvjerila u profesionalnost postupanja navedenih osoba.

U disciplinskim stvarima Europska središnja banka ili, u određenim slučajevima, Europski ured za borbu protiv prijevara imaju obvezu postupati s pažnjom, i to od trenutka kada saznaju za činjenice i postupanja koja mogu predstavljati povredu obveza od strane dužnosnika Banke, kako bi ocijenili treba li pokrenuti istragu te, kada je primjenjivo, u provođenju navedene istrage i, u slučaju Banke, pri vođenju disciplinskog postupka. Pritom Banka mora pri provođenju disciplinskog postupka osigurati da se svaki akt donosi u razumnom roku u odnosu na prethodni. U tom pogledu se kod disciplinskog postupka ne radi o povredi načela razumnog roka kada je razdoblje između poduzimanja procesnih koraka razumno i u kojem je do možebitnog zakašnjenja došlo zbog poštovanja prava na obranu osobe o kojoj se radi i da bi se odgovorilo na brojne napomene i mišljenja koja je iznio njezin pravni savjetnik.

Ako je u disciplinskim stvarima sankcija primijenjena na dužnosnika Europske središnje banke naposljetku stroža od one koju je predložio disciplinski odbor, uzimajući u obzir specifične okolnosti svakog disciplinskog postupka, u odluci Banke moraju biti, čak i kad je riječ o radnom odnosu koji je isključivo ugovorne naravi, detaljno navedeni razlozi zbog kojih Banka nije slijedila mišljenje disciplinskog odbora. Ovom je zahtjevu udovoljeno u slučaju kada je Izvršni odbor Banke iznio razloge zbog kojih je usvojio strožu sankciju od one oko koje se suglasio disciplinski odbor. U tom pogledu okolnost da sankcija Izvršnog odbora odgovara onoj za koju su bila dva od četiri člana disciplinskog odbora s pravom glasa sama po sebi ne predstavlja povredu disciplinske odluke u odnosu na obvezu obrazlaganja.

Usto Izvršni odbor nije vezan mišljenjem disciplinskog odbora, kako to izričito propisuje članak 8.3.17. Pravila koja se primjenjuju na osoblje Banke. Stoga izvršni odbor može, čak i ako se većina disciplinskog odbora slaže oko toga da, prema njegovom mišljenju, on može utvrditi da je narušen odnos povjerenja samo ako ocijeni da se osoba o kojoj se radi vodila osobnim interesom, u okviru široke diskrecijske ovlasti kojom raspolaže u definiranju svojih zahtjeva u vezi s integritetom osoblja Banke, zauzeti stajalište da je došlo do povrede odnosa povjerenja, čak i u situaciji izvan okolnosti koje je definirao disciplinski odbor, odnosno čak i u slučaju nepostojanja dokaza da je osoba o kojoj se radi postupala u osobnom interesu.

(t. 190., 196. i 197.)

Sud: presuda F./Komisija, 228/83, EU:C:1985:28, t. 35.

Prvostupanjski sud: presuda N/Komisija, T‑198/02, EU:T:2004:101, t. 95.

Službenički sud: presuda EH/Komisija, F‑42/14, EU:F:2014:250, t. 132.