ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

Treba također podsjetiti da se, u skladu s člankom 162. stavkom 2. Poslovnika suda, primjena rješenja može uvjetovati time da podnositelj zahtjeva položi jamstvo, čiji se iznos i vrsta određuju ovisno o okolnostima. Korištenje te ovlasti ne ovisi o postojanju ponude od strane podnositelja zahtjeva. Naime, kako proizlazi iz sudske prakse Suda, taj sud može, kad smatra da je to prikladno, donijeti privremena rješenja, posebno na način da suspenziju podvrgne uvjetima [vidjeti, u tom smislu, rješenja predsjednika Suda, Nederlandse Vereniging voor de Fruit- en Groentenimporthandel i Nederlandse Bond van Grossiers in Zuidvruchten en ander Geïmporteerd Fruit/Komisija, 71/74 R i RR, EU:C:1974:103, t. 5. do 8.; VBVB i VBBB/Komisija, 43/82 R i 63/82 R, EU:C:1982:119, t. 9. do 12., kao i rješenje potpredsjednika Suda, EMA/InterMune UK i dr., C‑390/13 P(R), EU:C:2013:795, t. 55.].
Kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova zadaća sastoji se u tome da pojasni kriterije primjena kojih će omogućiti nacionalnom sudu pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u kombiniranu nomenklaturu, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, to više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Tako se čini da je nacionalni sud u boljem položaju da to učini. Međutim, kako bi sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor i omogućio mu da izvrši tarifno razvrstavanje, Sud mu, u duhu suradnje s nacionalnim sudovima i s obzirom na podatke navedene u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, može pružiti sve smjernice koje smatra potrebnima

(t. 28., 29.)
13

S tim u svezi treba podsjetiti na to da se Sud u svojem rješenju donesenom u predmetu Sindicato dos Profissionais de Seguros e Afins (EU:C:2014:2036) oglasio očito nenadležnim za odlučivanje o pitanjima koja je postavio Tribunal do Trabalho do Porto u svezi sa Zakonom o državnom proračunu za 2011. koja su bila slična onima upućenima Sudu u ovom predmetu. Štoviše, kao i kod ovog zahtjeva za prethodnu odluku, odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu u kojem je doneseno to rješenje nije sadržavala nijedan konkretan element iz kojeg bi bilo moguće zaključiti da Zakon o proračunu ima za cilj provedbu prava Unije.
5)

Izričito se odobrava prijenos ugovora vezanih za iskorištavanje proizvodne jedinice koje je društvo u likvidaciji eventualno zaključilo s trećima, posebice naloga, narudžbi, ugovora o franšizi, ugovora o najmu u gradskoj zoni i pružanju usluga. Stjecatelj obavještava trgovački sud o svim poteškoćama do kojih bi moglo doći u ostvarenju prijenosâ. Izričito je ugovoreno da se prijenosom poništavaju svi troškovi i dugovi koji bi mogli ugroziti elemente aktive koja se prenosi, uz iznimku onih vezanih uz posebne povlastice koje se nalaze u konačnom izvješću. Stjecatelj, prema tome, ne preuzima nikakve druge dugove osim onih obuhvaćenih zatvorenom ponudom, prema u njoj utvrđenim modalitetima, a on ili subjekt kojeg on odredi ne preuzimaju prijašnje porezne dugove društva u likvidaciji kao ni prijašnje obveze, odnosno dugove koje društvo u likvidaciji eventualno ima prema Tesoreríji General de la Seguridad Social [Općoj riznici socijalne sigurnosti, u daljnjem tekstu: TGSS]. To se rješenje šalje na znanje Agenciji Estatal de Administración Tributaria [Državnoj poreznoj upravi] i TGSS‑u.
17

Think Schuhwerk tvrdi da je Opći sud povrijedio njegovo pravo na saslušanje. U tom smislu on navodi da je tijekom postupka pred Općim sudom, s obzirom na to da OHIM nije podnio očitovanja na tužbu u propisanom roku, Opći sud odredio Think Schuhwerku rok da podnese očitovanja o tijeku postupka u svrhu primjene članka 122. Poslovnika Općeg suda. Think Schuhwerk je od Općeg suda tražio da donese presudu kojom prihvaća njegov tužbeni zahtjev. Međutim, potonji u pobijanoj presudi nije odlučio ni o tome da OHIM nije podnio svoja očitovanja ni o zahtjevu Think Schuhwerka da donese presudu zbog ogluhe. Osim toga, Think Schuhwerk ističe da on nije imao mogućnost zahtijevati održavanje rasprave na kojoj bi mogao iznijeti svoje stajalište o razlikovnom karakteru žiga za koji je zatražena registracija.
12

Odlukom od 8. ožujka 2013. Bundesministerium je odbio pružiti spomenute informacije. To je odbijanje bilo obrazloženo osobito činjenicom da bi objavljivanje traženih informacija moglo negativno utjecati na pokrenuti kazneni postupak i ugroziti pravo osoba na koje se to odnosi na pravedno suđenje, zbog čega se te informacije ne mogu proslijediti do završetka kaznenog postupka.
5

Tijekom pisanog dijela postupka Vlada Ujedinjene Kraljevine istaknula je da je rješenje o pljenidbi poništeno. Točnije, iz svih podataka kojima Sud raspolaže proizlazi da je sud koji ga je donio odlučujući o meritumu u drugom sudskom sastavu to rješenje poništio odlukom od 12. srpnja 2012. Tu je odluku u žalbenom postupku potvrdio Court of Appeal (Engleska & Wales) (građanski odjel) odlukom od 19. lipnja 2013. Dana 26. srpnja 2013. Supreme Court of the United Kingdom odbio je pravni lijek uložen protiv potonje oduke tako da je odluka kojom je rješenje o pljenidbi poništeno stekla svojstvo pravomoćnosti.
9

Zakon o porezu na robu i usluge (ustawa o podatku od towarów i usług), od 11. ožujka 2004. (Dz. U. no 54, pozicija 535), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, sadrži članak 91., čiji stavci 1. do 3., 7. i 7a glase kako slijedi: „1. Nakon završetka godine tijekom koje se koristio odbitkom ulaznog poreza predviđenim u članku 86. stavku 1., porezni je obveznik obvezan u odnosu na zatvorenu fiskalnu godinu, ispraviti odbitke sukladno članku 90. stavcima 2. do 9., vodeći računa o omjeru izračunanom prema metodi predviđenoj u članku 90. stavcima 2. do 6. ili prema odredbama usvojenima na temelju članka 90. stavka 11. Ispravak se ne provodi ako razlika između omjera odbitka definiranog u članku 90. stavku 4. i omjera definiranog u prethodnoj rečenici ne prelazi dva postotna poena. 2. Što se tiče robe i usluga koje, na temelju odredaba o porezu na povlastice, porezni obveznik pridružuje materijalnoj i nematerijalnoj fiksnoj imovini podložnoj amortizaciji, kao i što se tiče zemljišta i prava zakupa nad materijalnom i nematerijalnom fiksnom imovinom stjecatelja, s iznimkom onih čija početna vrijednost ne prelazi 15.000 [poljskih zlota (PLN)], poreznik obveznik provodi ispravak predviđen stavkom 1. tijekom razdoblja od 5 godina računajući od godine u kojoj je započeto korištenje, ili od 10 godina što se tiče zemljišta i prava zakupa. Godišnji ispravak, u slučaju predviđenom u prvoj rečenici odnosi se na petinu, odnosno u slučaju nekretnina i prava zakupa, na desetinu poreza izračunanog prilikom njihovog stjecanja ili proizvodnje. Za materijalnu ili nematerijalnu fiksnu imovinu čija početna vrijednost ne prelazi 15.000 PLN‑a, stavak 1. se primjenjuje mutatis mutandis, a ispravak se izvršava na kraju godine početka korištenja. [...] 3. Ispravak predviđen u stavcima 1. i 2. obavlja se u poreznoj prijavi podnesenoj za prvo razdoblje prijave za godinu nakon one za koju se obavlja ispravak i, u slučaju prestanka ekonomske aktivnosti, u poreznoj prijavi za zadnje razdoblje prijave. [...] 7. Stavci 1. do 6. primjenjuju se mutatis mutandis kad porezni obveznik ima pravo odbitka ukupnog plaćenog ulaznog poreza za robu ili uslugu koju je dotični koristio, i tim se odbitkom i okoristio, ili kad nema pravo na odbitak, ali ga je imao slijedom izmjene prava na odbitak ulaznog poreza plaćenog na tu robu ili uslugu. 7a. Što se tiče robe i usluga koje, na temelju odredaba o porezu na povlastice, porezni obveznik pridružuje materijalnoj i nematerijalnoj fiksnoj imovini podložnoj amortizaciji, kao i što se tiče zemljišta i prava zakupa nad materijalnom i nematerijalnom fiksnom imovinom stjecatelja, s iznimkom onih čija početna vrijednost ne prelazi 15.000 [poljskih zlota (PLN)], poreznik obveznik obavlja ispravak predviđen u stavku 7. sukladno s pravilima utvrđenima u stavku 2., prvoj i drugoj rečenici i u stavku 3. Taj se ispravak obavlja prilikom svake iduće izmjene prava na odbitak, kad do takve izmjene dođe tijekom razdoblja za ispravak.“
36

Društvo ultra air tvrdi da je Opći sud proveo redovno ispitivanje uvjeta za zloupotrebu prava. Prema tome, Opći sud je u točkama 17. do 20. pobijane presude razmatrao cilj zakonodavstva Unije u pitanju koje štiti opći interes. U točkama 21. do 27. iste presude on je ispitao imaju li okolnosti koje navodi društvo Donaldson Filtration Deutschland u ovom slučaju za učinak nepostizanje cilja zakonodavstva. Opći sud je pravilno utvrdio da te okolnosti ne mijenjaju činjenicu da je cilj zakonodavstva postignut.
55

U tom pogledu, suprotno onome što je predsjednik Općeg suda smatrao u točki 21. pobijanog rješenja, hitnost koja je zatražena u postupku privremene pravne zaštite sama po sebi u ovom slučaju ne može biti u suprotnosti s time da sudac privremene pravne zaštite pojedinačno ispita argumente i dokaze koje su društva InterMune podnijela u prvom stupnju i čiji je cilj bio utvrditi nužnost očuvanja povjerljivosti informacija koje su ispuštene u pročišćenoj verziji zatraženih dokumenata kako bi se izbjeglo da ta društva pretrpe tešku i nepopravljivu štetu. Osim toga, iz sudske prakse Suda i Općeg suda proizlazi da sudac privremene pravne zaštite, ako to smatra primjerenim, može donijeti privremena rješenja, osobito na način da djelomično odobri zahtjev za suspenziju primjene akta (vidjeti u tom smislu rješenja predsjednika Suda od 15. listopada 1974., Nederlandse Vereniging voor de Fruit- en Groentenimporthandel i Nederlandse Bond van Grossiers in Zuidvruchten en ander Geimporteerd Fruit/Komisija, 71/74 R i RR, Zb., str. 1031., t. 5. do 8.; od 31. ožujka 1982., VBVB i VBBB/Komisija, 43/82 R i 63/82 R, Zb., str. 1241., t. 9. do 12., kao i rješenja predsjednika Općeg suda od 16. lipnja 1992., Langnese‑Iglo i Schöller Lebensmittel/Komisija, T‑24/92 R i T‑28/92 R, Zb., str. II‑1839., t. 30. do 35. te t. 1. i 2. izreke).
21

Kao treće, predsjednik Općeg suda u točkama 68. do 79. pobijanog rješenja ispitao je uvjet hitnosti. U točki 68. uputio je na to da je svrha postupka privremene pravne zaštite zajamčiti punu učinkovitost buduće odluke o meritumu i da je određivanje privremene pravne zaštite hitno kad bi u suprotnom podnositelju zahtjeva nastala ozbiljna i nepopravljiva šteta, pri čemu podnositelj zahtjeva mora dokazati okolnosti na temelju kojih se može očekivati nastanak takve štete. U točkama 69. i 70. naveo je da Savezna Republika Njemačka tvrdi da nakon 20. srpnja 2013. postoji prijetnja narušavanja zdravlja djece, što je ozbiljno jer je zdravlje samo po sebi osobito važna vrijednost koja može biti izložena nepopravljivoj šteti. Na to je Komisija u bitnom odgovorila da, čak i da su granične vrijednosti stare direktive o igračkama vodile do više razine zaštite nego vrijednosti iz nove direktive o igračkama, to ne znači da bi potonje od 20. srpnja 2013. dovele do ozbiljne, nepopravljive štete.
15

Kao što je pojasnio sud koji je uputio zahtjev, na temelju članka 8. stavka 7. ovog dekreta, turistička agencija je dužna – kada je to potrebno – najkasnije do 31. svibnja svake godine povećati iznos financijskog jamstva tako da odgovara visini referentne vrijednosti koja se temelji na neto prihodu od prodaje izračunatom prema zakonu C iz 2000. o računovodstvu (a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény) u godini sklapanja ugovora o bankarskoj garanciji, ugovora o osiguranju ili gotovinskog pologa.
6

Pod naslovom „Lokalne akcijske skupine“, članak 62. Uredbe br. 1698/2005 propisuje: „1. Partnerski pristup lokalnom razvoju provode lokalne akcijske skupine koje ispunjavaju sljedeće uvjete: (a) moraju predložiti integriranu strategiju lokalnog razvoja zasnovanu barem na elementima navedenim u članku 61. točkama (a) do (d) i (g) i moraju biti odgovorne za njezinu provedbu; (b) moraju se sastojati ili od skupine koja je već kvalificirana za Leader II. [...] ili Leader+ [...] inicijative, ili u skladu s Leader pristupom, ili biti nova skupina koja predstavlja partnere iz različitih lokalnih društveno‑gospodarskih sektora na odnosnom teritoriju. Na razini donošenja odluka, gospodarski i društveni partneri kao i ostali predstavnici civilnog društva poput poljoprivrednika, ženske ruralne populacije, mladih i njihovih udruženja, moraju sačinjavati najmanje 50% lokalnog partnerstva; (c) moraju pokazati sposobnost definiranja i provedbe strategije razvoja za to područje. 2. Upravno se tijelo brine da lokalne akcijske skupine ili odaberu administrativnog i financijskog voditelja sposobnog upravljati javnim fondovima i osigurati zadovoljavajuće funkcioniranje partnerstva, ili se udruže u pravno osnovanu zajedničku strukturu čije ustrojstvo jamči zadovoljavajuće funkcioniranje partnerstva i sposobnost upravljanja javnim fondovima. […] 4. Lokalne akcijske skupine biraju projekte koji će se financirati u skladu sa strategijom. Mogu također izabrati i projekte suradnje.“
19

Patent Office je, kao drugo, osporavao da se predmet u glavnom postupku razlikuje od predmeta koji je doveo do gore navedene presude Massachusetts Institute of Technology. U tom je pogledu istaknuo da Sud u obrazloženju te presude praktički nije spominjao pomoćne tvari te da se ni izreka ni argumentacija na kojoj ona počiva nisu ograničile na pomoćne tvari. Prema tome, smatra da se načelo utvrđeno tom presudom kao i obrazloženje na kojem se ono temelji neposredno primjenjuju na predmetu koji se tiče adjuvansa. Pored toga smatra da je Sud u toj istoj presudi odlučivao glede situacije u kojoj je prisutnost polifeprozana, pomoćne tvari biorazgradivog polimera, bila nužna za terapijsku učinkovitost lijeka. No, da je inventivna vrijednost bila jedini kriterij, Sud bi bio došao do suprotnog zaključka.
2.

Društvima Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza a.s., Koppers Denmark A/S i Koppers UK Ltd nalaže se snošenje troškova.
2.

Društvima Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Koppers Denmark A/S i Koppers UK Ltd nalaže se snošenje troškova.
2.

Društvima Bilbaína de Alquitranes SA, Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV i Rütgers Poland sp. z o.o. nalaže se snošenje troškova.
54

Četvrti žalbeni razlog temelji se na pogrešnoj primjeni prava prilikom ispitivanja sličnosti suprotstavljenih žigova. OHIM prigovara Općem sudu da nije proveo opću ocjenu suprotstavljenih žigova kako bi procijenio vjerojatnost zablude. Tvrdi da je Opći sud osim toga u pobijanoj presudi iznio proturječne argumente kada je u točki 39. potvrdio da postoji velika vizualna sličnost između suprotstavljenih žigova i smatrajući u točki 43. navedene presude da su suprotstavljeni žigovi tek „umjereno slični u vizualnom smislu“. No mala razlika između znakova može dovesti tek do male vjerojatnosti zablude. Opći sud je odbio registrirati žig CLORALEX temeljeći svoju odluku na elementu „clor“ koji je opisan, što dovodi do toga da se Cloroxu dodjeljuje monopol na taj element i zabranjuje trećima njegovo korištenje za sredstva za čišćenje.
19

S tim u vezi valja podsjetiti na to da se Sud u svom rješenju donesenom u predmetu Sindicato dos Bancários do Norte i dr. (EU:C:2013:149) oglasio očito nenadležnim za odlučivanje o pitanjima koja je postavio Tribunal do Trabalho do Porto u vezi sa Zakonom o državnom proračunu za 2011. jer odluka kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku nije sadržavala nijedan konkretan element iz kojeg bi bilo moguće zaključiti da potonji zakon ima za cilj provedbu prava Unije.
57

U svakom slučaju, u predmetu iz glavnog postupka, prema utvrđenjima suda koji je uputio zahtjev, prodaja lijeka Iresse mogla se odvijati preko trgovaca na veliko na temelju odobrenja od 2. ožujka 2004. koje je izdao Swissmedic, a zatim ga je, nakon privremenog oduzimanja tog odobrenja, Astrazeneca mogla pojedinačno isporučivati na temelju posebnog odobrenja Swissmedica. Iz toga slijedi da je od izdavanja navedenog švicarskog odobrenja to društvo moglo u jednoj od država EGP‑a početi iskorištavati ulaganja u istraživanja koja su dovela do priznanja njegova patenta, a što opravdava da se to odobrenje smatra, kao što je to presuđeno u gore navedenoj presudi Novartis i dr., kao prvi OSP za taj lijek u smislu članka 13. stavka 1. Uredbe br. 469/2009 primijenjen u kontekstu Sporazuma o EGP‑u.
27

U tim je okolnostima Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. [Treba li] Direktivu 93/13 tumačiti na način da joj se protivi nacionalno zakonodavstvo koje sud pred kojim je pokrenut ovršni postupak na temelju hipoteke, kao što je onaj uređen člancima 681. do 695. španjolskog Zakonika o građanskom postupku, […] sprječava da po službenoj dužnosti ili na zahtjev stranke ocijeni nepoštenost odredbe iz ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluge i potrošača, bez obzira na to je li taj potonji podnio prigovor[?] 2. Bez obzira na to je li odgovor na to pitanje potvrdan ili negativan, [...] [treba li] [Direktivu 93/13] tumačiti na način da joj se protivi nacionalno zakonodavstvo koje sud pred kojim je pokrenut ovršni postupak na temelju hipoteke, kao što je onaj uređen člancima 681. do 695. španjolskog Zakonika o građanskom postupku, […] sprječava da prekine navedeni postupak u slučaju kad je naknadno pokrenut postupak o meritumu kojim se traži utvrđenje nepoštenosti odredbe iz ugovora sklopljenog između prodavatelja robe ili pružatelja usluge i potrošača, a na temelju kojeg je pokrenut postupak ovrhe[?]”
Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 4. srpnja 2013. – Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon protiv Komisije i dr.

(predmet C‑520/12 P)

„Žalba — Instrument pretpristupne pomoći — Javna nabava — Projekt razvoja europske mreže poslovnih centara u Turskoj — Odluka o nedodjeli projekta — Zahtjev za naknadu navodno pretrpljene štete — Nacionalna odluka — Neuključenost tijela Unije“

1. Žalba — Razlozi — Očito nedopušteni i očito neosnovani razlozi — Odbacivanje u svakom trenutku, obrazloženim rješenjem, bez provođenja usmenog postupka (Poslovnik Suda, čl. 181.) (t. 26.)

2. Međunarodni sporazumi — Instrument pretpristupne pomoći — Provedba postupka javne nabave u okviru decentraliziranog upravljanja programom Unije — Uloga države članice kojoj je dodijeljena navedena potpora i uloga Komisije — Nacionalna tijela kojima je zadaća provođenje postupka javne nabave — Odluka nacionalnog javnog naručitelja da ne sklopi ugovor s ponuditeljem, koja se ne može pripisati Komisiji — Nenadležnost suda Unije (čl. 263. UFEU‑a; Uredba Vijeća br. 1085/2006; Uredba Komisije br. 718/2007, čl. 10. i čl. 21. st. 1. t. (f)) (t. 32.‑35., 43.)

Predmet

Žalba protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. rujna 2012., u predmetu Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon protiv Komisije i dr. (T‑369/11), kojim je Opći sud odbio tužbu za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog odluke Delegacije Europske unije u Turskoj da tužitelju ne dodijeli ugovor za realizaciju projekta „Enlargement of the European Turkish Business Centers Network to Sivas, Antakya, Batman and Van” (Europe Aid/128621/D/SER/TR) – Nedopuštenost – Nenadležnost.

Izreka

1. Žalba se odbacuje.
Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 6. ožujka 2014. – Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development protiv Komisije

(predmet C‑248/12 P)

„Žalba — EFSJP, EFJP i EPFRR — Troškovi isključeni iz financiranja Europske unije — Dopuštenost tužbe za poništenje — Slučaj tužitelja na kojeg ne utječe izravno sporna odluka“

Tužba za poništenje — Fizičke ili pravne osobe — Akti koji se na njih izravno i osobno odnose — Izravni utjecaj — Kriteriji — Odluka Komisije kojom se iz financiranja Europske unije isključuju određeni troškovi država članica na ime EFSJP‑a, EFJP‑a i EPFRR‑a — Tužba regionalnog subjekta korisnika tog financiranja koji djeluje kao tijelo za upravljanje dobivenih sredstava — Nepostojanje izravnog utjecaja — Nedopuštenost (čl. 263. st. 4. UFEU‑a) (t. 21.‑26., 32.‑34., 40.)

Predmet

Žalba protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) od 6. ožujka 2012., Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija (T‑453/10), kojom je Opći sud kao nedopuštenu odbacio tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije 2010/399/EU (priopćeno pod brojem dokumenta C (2010) 4894) od 15. srpnja 2010. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem isključuje određene izdatke nastale Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske (SL L 184, str. 6.).

Izreka

1. Žalba se odbija.
Članak 13. Uredbe br. 469/2009 o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove treba za potrebe primjene Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) tumačiti na način da on određuje da ta svjedodžba stupa na snagu po isteku zakonskog roka trajanja temeljnog patenta za razdoblje koje je jednako razdoblju proteklom od datuma podnošenja prijave temeljnog patenta do datuma izdavanja prvog odobrenja za stavljanje u promet na području jedne od država obuhvaćenih Sporazumom o EGP‑u, umanjeno za razdoblje od pet godina. U tom pogledu, tim prvim odobrenjem za stavljanje u promet u EGP‑u ne namjerava se zamijeniti odobrenje iz članka 3. točke (b) te uredbe, već on predstavlja dodatni uvjet u slučaju u kojem ovo potonje odobrenje nije prvo odobrenje za proizvod kao lijek u EGP‑u. Funkcija prvog odobrenja za stavljanje u promet u Uniji stoga je isključivo vremenske naravi.

Sporazumom o EGP‑u, čiji Prilog II. – kako je izmijenjen Prilogom 2. Odluci br. 1/95 o stupanju na snagu Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru za Kneževinu Lihtenštajn – omogućava Lihtenštajnu da istodobno sa zakonodavstvom Zajednice primjenjuje švicarske tehničke propise i standarde koji proizlaze iz njegove regionalne unije sa Švicarskom Konfederacijom, priznaju se dvije vrste odobrenja za stavljanje u promet koja mogu istodobno postojati u Kneževini Lihtenštajnu, to jest, s jedne strane, odobrenja za stavljanje u promet koja su izdala švicarska tijela i koja se automatski priznaju u Lihtenštajnu te, s druge strane, odobrenja za stavljanje na tržište koja su izdana u Lihtenštajnu u skladu sa zakonodavstvom Zajednice.

Odobrenje za stavljanje u promet koje su izdala švicarska tijela i koji je automatski priznat u Lihtenštajnu u okviru njegove regionalne unije sa Švicarskom Konfederacijom, može se smatrati prvim odobrenjem za stavljanje u promet u smislu članka 13. Uredbe br. 469/2009, kada je on bio izdan prije odobrenja koje je Europska agencija za lijekove dala na temelju Uredbe br. 726/2004 o utvrđivanju postupaka odobravanja primjene i postupaka nadzora nad primjenom lijekova koji se rabe u humanoj i veterinarskoj medicini, te uspostavi Europske agencije za lijekove, ili prije odobrenja za stavljanje u promet koje su izdale nadležne službe za intelektualno vlasništvo države članice Unije u skladu s Direktivom 2001/83 o zakoniku Zajednice koji se odnosi na lijekove za primjenu kod ljudi, ili takve službe Republike Island i Kraljevine Norveške.

Prema tome, u kontekstu EGP‑a, članak 13. stavak 1. Uredbe br. 469/2009 treba tumačiti na način da švicarsko administrativno odobrenje za stavljanje u promet, koje se automatski priznaje u Lihtenštajnu, treba smatrati prvim odobrenjem za stavljanje u promet za taj lijek u EGP‑u u smislu te odredbe, kada je to odobrenje bilo izdano prije odobrenja za stavljanje u promet koje je za taj isti lijek izdala Europska agencija za lijekove ili tijela država članica Europske unije u skladu sa zahtjevima iz Direktive 2001/83 kao i tijela Republike Island i Kraljevine Norveške.

(t. 38.‑41., 60. i izreka)