PRESUDA SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE (drugo vijeće)

19. studenoga 2014.

EH

protiv

Europske komisije

„Javna služba — Dužnosnik — Primici od rada — Obiteljske naknade — Pravilo o sprječavanju preklapanja nacionalnih naknada i naknada na temelju Pravilnika o osoblju — Primanje nacionalnih obiteljskih naknada dužnosnikova bračnog druga — Izostanak dužnosnikove prijave o promjeni osobnih okolnosti svojoj administrativnoj službi — Stegovni postupak — Stegovna mjera — Nazadovanje na niži stupanj — Razmjernost — Obrazloženje — Olakotne okolnosti — Nepažnja administracije“

Predmet

:

Tužba podnesena na temelju članka 270. UFEU-a, primjenjivog na Ugovor o EZAE-u na temelju njegova članka 106.a, kojom EH zahtijeva poništenje odluke tijela za imenovanje (u daljnjem tekstu: TZI) Europske komisije od 24. lipnja 2013. kojom se tužitelju izriče sankcija nazadovanja za tri stupnja kao i poništenje odluke od 24. siječnja 2014. kojom se odbija njegova žalba.

Odluka

:

Tužba se odbija. EH snosi vlastite troškove i nalaže mu se snošenje troškova Europske komisije.

Sažetak

Kada je davanje zatraženo i priznato dužnosniku na temelju njegovih obiteljskih okolnosti, on se ni u kojem slučaju ne može pozivati na navodno nepoznavanje osobnih okolnosti svojeg bračnog druga, bez obzira na to radi li se o obavljanju profesionalne djelatnosti, primicima od te djelatnosti ili nacionalnim davanjima koja se isplaćuju bračnom drugu, a koja su istovrsna statutarnim davanjima. Naime, kada bi se taj argument uvažio, to bi moglo omogućiti dužnosnicima ili službenicima koji primaju statutarne obiteljske naknade u punom iznosu da se smatraju oslobođenima od obveze da prijave nacionalne obiteljske naknade koje primaju iz drugih izvora isplaćene ne neposredno dužnosniku već njegovu bračnom drugu na njegov osobni bankovni račun. Nadalje, isti bi pristup mogao poticati zadržavanje informacija na štetu financijskih interesa Unije. (t. 99. i 100.)

Opća je obveza svakog dužnosnika koji prima novčane pogodnosti izričito navedena u članku 67. stavku 2. Pravilnika u vezi s pravilom o sprječavanju preklapanja obiteljskih naknada, da dostavi sve informacije koje se odnose na njegove osobne okolnosti te da svoju administrativnu službu upozna sa svim promjenama istih. Eventualna neučinkovitost ili inertnost administrativne službe koja je nadležna za zaštitu financijskih interesa Unije ne može osloboditi dužnosnika od te odgovornosti. Pažljiv dužnosnik, koji je upoznat s odredbama Pravilnika temeljem kojih mu je na njegov zahtjev priznato pravo na davanje, osobito kad se u odluci o priznanju prava na navedeno davanje navode te odredbe, ne može samo prešutno nastaviti primati navedeno davanje dok i njegov bračni drug prima istovrsne nacionalne obiteljske naknade u punom iznosu za istu djecu. U takvoj situaciji dužnosnik svoju šutnju ne može opravdati činjenicom da je njegova administrativna služba ta plaćanja nepažnjom implicitno prihvatila ili tolerirala. Naime, kada bi se takva nepažnja administrativne službe uvažila kao olakotna okolnost, to bi ohrabrilo druge dužnosnike i službenike da eventualno izvlače korist iz pogrešaka potonje. Nadalje, u svakom slučaju obveza je dužnosnika korisnika statutarnog davanja dostaviti dokumente kojima već raspolaže i u svakom slučaju obavijestiti svoju administrativnu službu o eventualnim isplatama socijalnih davanja koja nacionalna tijela nadležna za podmirenje potonjih isplaćuju njegovu bračnom drugu. (t. 104., 105., 107. i 108.) Izvori: Službenički sud: presuda Lopez Cejudo/Komisija, F-28/13, EU:F:2014:55, t. 67.

Obveza odanosti Uniji iz članka 11. Pravilnika implicira to da dužnosnici olakšavaju zadatak administrativne službe u pogledu određivanja opsega svojih novčanih statutarnih prava. U tom pogledu, pažnji prosječno odgovornog dužnosnika ne smije promaknuti činjenica da obavijest o promjeni njegovih obiteljskih okolnosti, na temelju kojih prima naknade, treba neposredno uputiti nadležnoj službi svoje institucije, i to na jasan i nedvosmislen način, i, s obzirom na to, dužnosnik ne može iskorištavati činjenicu da je administrativna služba stekla određene informacije slučajno ili posredno. To osobito vrijedi u situaciji kad iz odredaba članka 67. stavka 2. Pravilnika nedvojbeno proizlazi da nije obveza institucije informirati se o mogućem primanju obiteljskih naknada iste naravi iz drugih izvora, već da je zaposlenikova dužnost da podnese izjave o primanju tih naknada iz drugih izvora. Osim toga, članak 11. Pravilnika predstavlja jedan od specifičnih izraza obveze odanosti koja dužnosniku nameće ne samo suzdržavanje od nepriličnog ponašanja koje šteti ugledu dužnosti i dužnom poštovanju prema instituciji i svojim nadređenima nego i da dokaže, to više ako je u višem razredu, da je njegovo ponašanje izvan svake sumnje radi očuvanja povjerenja koje postoji između njega i institucije. (t. 108., 112. i 123.) Izvori: Prvostupanjski sud: presuda Costacurta/Komisija, T-34/89 i T-67/89, EU:T:1990:20, t. 45. i 46. Službenički sud: presuda Andreasen/Komisija, F-40/05, EU:F:2007:189, t. 233., i navedena sudska praksa

Okolnost da se dužnosnik, nakon što je doznao mišljenje stegovnog povjerenstva, dobrovoljno založio vratiti nepripadne svote isplaćene za obiteljske naknade, ne umanjuje kvalifikaciju ove povrede, otkrivene tek tijekom nadzora koji je provela institucija, a ne zbog izjave koju je dužnosnik samoinicijativno dao u to vrijeme. Dužnosnik je povrijedio dužnost krajnjom nepažnjom ako je počinio pogrešku koja se ne smatra namjerom bogaćenja na štetu proračuna Unije, ali koja se teško može opravdati, osobito s obzirom na dužnosti i odgovornosti dotične osobe, njezin razred i radni staž u službi institucije. Osim toga, iz odredbe članka 10. Priloga IX. Pravilniku ne proizlazi obveza tijela za imenovanje da kao olakotnu okolnost vrednuje činjenicu da se tužitelj približava dobi za umirovljenje. (t. 115., 118., 124. i 125.)