Budući da Europska središnja banka raspolaže diskrecijskom ovlašću i posljedično širokom marginom prosudbe prilikom odluke hoće li dopustiti korištenje člankom 429. stavkom 14. Uredbe br. 575/2013 o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva, kako je izmijenjena Uredbom br. 2015/62, pri sudskom nadzoru koji sud Unije mora izvršiti u pogledu osnovanosti razloga odluke kojom se odbija primjena navedene odredbe, on ne može ocjenu Banke zamijeniti svojom, već je taj nadzor namijenjen provjeri toga temelji li se pobijana odluka na materijalno netočnim činjenicama, je li u njoj pogrešno primijenjeno pravo ili počinjena očita pogreška u ocjeni i je li došlo do zlouporabe ovlasti.

Posljedično, Europska središnja banka ne može iz korištenja člankom 429. stavkom 14. Uredbe br. 575/2013 isključiti izloženosti kreditne institucije prema javnoj financijskoj ustanovi na temelju razmatranja svojstvenih izloženostima na koje se ta odredba odnosi. To vrijedi za razmatranje koje se temelji na tome da se izloženosti te kreditne institucije prema navedenoj financijskoj ustanovi nalaze na strani imovine u njegovoj računovodstvenoj bilanci. Naime, budući da se izloženosti u odnosu na koje je navedenom odredbom predviđena mogućnost da ih se ne uzme u obzir prilikom izračuna omjera financijske poluge kreditne institucije moraju po svojoj naravi nalaziti na strani imovine u bilanci navedene institucije, razmatranjem koje se temelji na tome da se izloženosti prema javnoj financijskoj ustanovi nalaze na strani imovine u bilanci kreditne institucije ne može se valjano opravdati odbijanje da se zatraženo odstupanje odobri. Isto vrijedi, i to zbog sličnih razloga, za razmatranje koje se temelji na tome da navedene izloženosti čine dio iznosa položenih kod navedene kreditne institucije po osnovi pravno uređene štednje, koja u njezinoj bilanci ostaje na strani obveza.

Iz definicije rizika prekomjerne financijske poluge iz članka 4. stavka 1. točke 94. Uredbe br. 575/2013 o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva, kako je izmijenjena Uredbom 2015/62, proizlazi da se rizici u okviru prekomjerne financijske poluge ostvaruju u situaciji u kojoj je likvidnost nedostatna. Naime, kreditna institucija radi pribavljanja gotovine može biti navedena na poduzimanje mjera koje nisu predviđene u poslovnom planu, uključujući prisilnu prodaju imovine s posljedicama iz navedene odredbe, kao što na to podsjeća uvodna izjava 90. Uredbe br. 575/2013.

Budući da se negativne posljedice prekomjerne financijske poluge očituju u slučaju nedostatne likvidnosti, okolnost da se razdoblje usklađivanja pozicija kreditne institucije s pozicijama javne financijske ustanove tiče likvidnosnog rizika ne čini navedeno razdoblje irelevantnim prilikom procjene rizika povezanog s njegovim omjerom financijske poluge. Međutim, to razdoblje usklađivanja ne dovodi do likvidnosnog rizika po osnovi ocjene zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost u članku 412. Uredbe br. 575/2013 i u Uredbi Komisije br. 2015/61 o dopuni Uredbe br. 575/2013 u pogledu zahtjeva za likvidnosnu pokrivenost kreditnih institucija. Naime, odobrenje Europske središnje banke za primjenu članka 26. Uredbe 2015/61 – koji nadležnim tijelima, a posljedično i Banci, omogućuje poravnanje međuovisnih likvidnosnih priljeva i odljeva ako zbog postojanja jamstva središnje države članice i kratkoće razdoblja koje ih razdvaja procijeni da navedeno razdoblje ne dovodi do likvidnosnog rizika – na likvidnosne priljeve i odljeve povezane s izloženostima prema financijskoj ustanovi jednako je njezinu priznanju da razdoblje koje ih može razdvajati ne dovodi do likvidnosnog rizika.

(t. 70.-73., 76., 77.)