Glede izuzeća od primjene pravila unutarnjeg tržišta, iz članka 14. UFEU‑a proizlazi da se posebna pravila koja su njime određena primjenjuju na usluge od općeg gospodarskog interesa, ne dovodeći u pitanje članak 106. UFEU‑a. U skladu s člankom 2. potonje odredbe, čak i poduzetnici zaduženi za upravljanje takvim službama podliježu pravilima Ugovora, među ostalim pravilima koja se odnose na unutarnje tržište i tržišno natjecanje, što je načelo od kojeg nije moguće odstupiti samo pod strogim uvjetima čije postojanje ovisi o pravnim i činjeničnim okolnostima koje prevladavaju u svakoj državi članici, a to postojanje mora u svakom pojedinačnom slučaju dokazati država članica ili poduzetnik koji se na njih poziva. Iz toga slijedi da Komisija ne može na općenit način predložiti izuzimanje usluga čija kvalifikacija kao usluga od općeg gospodarskog interesa ovisi o nacionalnoj politici svake države članice od primjene pravila unutarnjeg tržišta.

Države članice ovlaštene su, uz poštovanje prava Unije, definirati opseg i organizaciju svojih usluga od općeg gospodarskog interesa. One imaju široku diskrecijsku ovlast u odnosu na definiranje onog što smatraju uslugama od općeg gospodarskog interesa, a Komisija može definiranje tih usluga dovesti u pitanje samo u slučaju očite pogreške. Taj prerogativ države članice glede definicije tih usluga potvrđen je time što ne postoji ni nadležnost koja je posebno dodijeljena Uniji niti precizna i potpuna definicija pojma usluga od općeg gospodarskog interesa u pravu Unije.

Članak 352. UFEU‑a, koji je sastavni dio institucionalnog poretka koji se temelji na načelu dodjeljivanja nadležnosti, ne može biti temelj za proširenje nadležnosti Unije izvan općeg okvira koji proizlazi iz svih odredaba Ugovora, a posebice iz odredaba koje definiraju zadaće i mjere Unije. Ta odredba ni u kojem slučaju ne može biti temelj za donošenje odredaba koje bi, u biti, posljedično dovele do izmjene Ugovora, a da se pritom ne bi proveo postupak koji za to predviđa Ugovor. Iz toga slijedi da primjena te odredbe ovisi o određenim uvjetima, kako bi se poštovalo razgraničenje nadležnosti određeno u Ugovorima i izbjeglo da se to razgraničenje dovede u pitanje donošenjem akta sekundarnog prava.

Usto, treba navesti da ni članak 352. UFEU‑a ni Uredba br. 211/2011 ne isključuju primjenu članka 352. UFEU‑a u okviru europske građanske inicijative.

Međutim, ciljem demokratskog sudjelovanja građana Unije, na kojemu se temelji mehanizam europske građanske inicijative, nije moguće isključiti načela prijenosa nadležnosti i ovlastiti Uniju za donošenje zakonodavstva u području u kojem joj nije bila dodijeljena nikakva nadležnost, tako da uvjete iz članka 352. UFEU‑a treba poštovati također u okviru predložene europske građanske inicijative. Komisija stoga mora provjeriti je li, glede predložene europske građanske inicijative, očito da neće moći podnijeti prijedlog pravnog akta koji se temelji na toj odredbi. To, međutim, ne prejudicira ocjenu institucija o nužnosti takvog pravnog akta, jer je tu ocjenu moguće obaviti nakon registracije predloženog EGI‑ja te je navesti, po potrebi, u obavijesti iz članka 10. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 211/2011.

(t. 51.‑53.)