ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

U tim je okolnostima Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Trgovački sud br. 9 u Barceloni) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje: „Treba li u svakom slučaju kada je utvrđen gubitak kovčega zračni prijevoznik naknaditi štetu putniku u najvišem iznosu odštete od 1131 SDR‑a, s obzirom na to da se radi o najtežem slučaju od onih predviđenih u članku 17. stavku 2. i članku 22. stavku 2. Montrealske konvencije, ili, pak, u najvišem iznosu odštete koji sud može s obzirom na okolnosti izmijeniti, što uključuje i slučaj gubitka kovčega, na način da će se iznos od 1131 SDR‑a dodijeliti samo ako putnik na bilo koji pravno dopušteni način dokaže da taj iznos dosiže vrijednost predmeta i osobnih stvari koje je nosio u predanoj prtljazi te vrijednost predmeta koje je morao kupiti da ih nadomjesti, odnosno, ako to ne učini, može li sud uzeti u obzir i druge kriterije kao što su to masa kovčega ili činjenica da je prtljaga bila izgubljena na odlaznom ili povratnom putovanju, u svrhu ocjene neimovinske štete uzrokovane nepogodnošću koja proizlazi iz gubitka putnikove prtljage?”
47

Iz toga slijedi, kao što to ističe Europska komisija, da se u ovom slučaju ta ocjena mora odnositi samo na neovisnost Verwaltungsgerichta Wiesbaden (Upravni sud u Wiesbadenu) u okviru glavnog postupka, koji se, kao što to proizlazi iz točaka 22. do 25. ove presude, odnosi na tumačenje prava Unije, odnosno Uredbe 2016/679.
12

Dana 23. ožujka 2017. NG i OH podnijeli su tužbu pred Tribunalulom Specializat Cluj (Specijalizirani sud u Cluju, Rumunjska) zahtijevajući da se utvrdi, među ostalim, da je točka 1. odjeljka 4. općih uvjeta ugovora o refinanciranju nepoštena. NG i OH također su tvrdili da je Banca Transilvania povrijedila svoju obvezu pružanja informacija time što ih tijekom pregovora i sklapanja tog ugovora nije obavijestila o riziku konverzije prvotnog ugovora u stranu valutu. Konkretnije, s obzirom na to da korisnici kredita ostvaruju prihode samo u rumunjskim lejima, Banca Transilvania trebala im je skrenuti pozornost na učinke devalvacije te valute u odnosu na stranu valutu u kojoj je kredit trebalo vratiti. Osim toga, odredba o povratu u stranoj valuti stvara neravnotežu na štetu korisnika kredita, s obzirom na to da su oni jedini koji snose rizik promjene tečaja. Stoga su NG i OH od Tribunalula Specializat Cluj (Specijalizirani sud u Cluju) zatražili fiksiranje tečaja CHF/RON na razini na kojoj je bio na dan sklapanja ugovora o refinanciranju kao i povrat iznosa isplaćenih na temelju nepovoljnijeg tečaja.
80

U ovom je slučaju Opći sud konkretno ispitao u točkama 92. do 96. pobijane presude je li razlog koji se temeljio na tome da žalitelj ima svojstvo vodećeg poslovnog čovjeka koji djeluje u Siriji, koje bi opravdalo njegovo ponovno uvrštenje na popis osoba i subjekata koji su predmet mjera ograničavanja, bio dovoljno potkrijepljen dokumentima koje je Vijeće podnijelo i koji datiraju iz razdoblja od 2011. do 2015. Istaknuvši u točki 97. te presude da žalitelj nije podnio nikakav element kojim bi se u pitanje mogli dovesti navodi Vijeća i dokumenti koji ih potkrepljuju, on uopće nije propustio ispitati isprave koje je zainteresirana stranka podnijela niti je prebacio teret dokazivanja, nego je smatrao da se na osnovu njih ne može oboriti zaključak koji se temelji na navedenim dokumentima (vidjeti u tom smislu presudu od 11. rujna 2019., HX/Vijeće, C‑540/18 P, neobjavljenu, EU:C:2019:707, t. 50.).
69

Što se tiče okolnosti, koje navodi sud koji je uputio zahtjev, da cijena uvezene robe, prema navodima prodavatelja, nije ovisila o plaćanju tantijema o kojima je riječ u glavnom postupku, i da na davatelju licencije nije bilo da upravlja ili ograničava njihovu djelatnost na operativnom planu, one same po sebi ne mogu isključiti mogućnost da je plaćanje navedenih tantijema činilo uvjet prodaje, pri čemu je odlučujuće pitanje isključivo to bi li u odsustvu tog plaćanja, vodeći računa o svim bitnim elementima, došlo do zaključenja ugovora o prodaji u izabranom obliku i, posljedično, do isporuke robe ili ne.
34

Naposljetku, treba istaknuti da se načelo porezne neutralnosti ne protivi takvom zaključku. Naime, položaj poduzetnika koji investira s ciljem obavljanja gospodarske djelatnosti koja istovremeno dovodi do oporezovanih transakcija i onih izuzetih, i koji još uvijek obavlja izuzete transakcije, razlikuje se od položaja poduzetnika koji investira s ciljem obavljanja gospodarske djelatnosti koja dovodi samo do oporezivih transakcija, pa makar ta djelatnost, u konačnici, uopće ne dovede do takvih transakcija.
22

U tom pogledu najprije treba podsjetiti na to da se, u skladu s člankom 1. stavkom 2. Direktive 2011/7, ona primjenjuje na sva plaćanja koja se izvršavaju kao naknada za „poslovnu transakciju” i da je taj pojam u članku 2. točki 1. Direktive 2011/7 definiran kao „transakcije između poduzeća ili između poduzeća i javnih tijela koje vode do isporuke robe, odnosno pružanja usluga, uz naknadu”. Tu odredbu treba tumačiti s obzirom na uvodne izjave 8. i 9. te direktive, iz kojih proizlazi da se primjenjuje na sva plaćanja koja se izvršavaju kao naknada za poslovne transakcije, uključujući one između poduzetnika i javnih tijela, osim transakcija s potrošačima i drugih vrsta plaćanja (vidjeti u tom smislu presudu od 28. studenoga 2019., KROL, C‑722/18, EU:C:2019:1028, t. 31.).
67

Neovisno o pitanju obvezuje li članak 2. stavak 10. Osnovne uredbe institucije Unije da zainteresiranim strankama dostave podatke o utvrđivanju uobičajene vrijednosti na temelju cijena proizvođača iz analogne zemlje, razvidno je da se, kao što to s pravom ističu institucije Unije i kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 64. svojeg mišljenja, trećim razlogom nevaljanosti u biti stavlja na teret institucijama Unije to da su povrijedila prava obrane kineskih proizvođača izvoznika koji su koristili svoja postupovna prava u ispitnom postupku koji je doveo do donošenja sporne uredbe.
32

Uvodno valja podsjetiti na to da, s obzirom na to da Uredba br. 1215/2012 stavlja izvan snage i zamjenjuje Uredbu br. 44/2001, koja je zamijenila konvenciju navedenu u uvodnoj izjavi 34. Uredbe br. 1215/2012, tumačenje koje je sud iznio u odnosu na te zakonske instrumente vrijedi isto tako i za tu uredbu kada se, kao što to proizlazi iz te uvodne izjave, odredbe navedenih instrumenata mogu smatrati „jednakovrijednima”.
25

Kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, nakon podnošenja tužbe zbog izvanugovorne odgovornosti protiv Talijanske Republike koja je predmet glavnog postupka, ta je država članica uvela propise o naknadi štete žrtvama nasilnih kaznenih djela počinjenih s namjerom na talijanskom državnom području, bez obzira na to imaju li one boravište u Italiji ili ne. Ti propisi također obuhvaćaju retroaktivno takva kaznena djela počinjena od 1. srpnja 2005. i, prema tome, kazneno djelo silovanja, žrtva kojeg je bila osoba BV.
73

Kao drugo, kao što je to navedeno u točki 49. ove presude, procjena utjecaja plana ili projekta na predmetno posebno područje očuvanja iz članka 6. stavka 3. Direktive o staništima mora sadržavati potpuna, precizna i konačna utvrđenja i zaključke koji mogu otkloniti svaku razumnu znanstvenu sumnju o učincima radova koji su predviđeni na predmetnom zaštićenom području (vidjeti u tom smislu presude od 11. travnja 2013., Sweetman i dr., C‑258/11, EU:C:2013:220, t. 44. i od 15. svibnja 2014., Briels i dr., C‑521/12, EU:C:2014:330, t. 27.). Zbog toga, jednom kada je provedena, kao što je to ovdje slučaj i kao što je to navedeno u točkama 51. do 53. ove presude, tu procjenu ne može nastaviti niti dopuniti ni tijelo koje ju je provelo ni neko drugo tijelo.
7

Članak 5. Direktive 2008/48, naslovljen „Informacije prije sklapanja ugovora”, u stavku 1. točkama (c), (g) i (i) navodi informacije koje se potrošaču moraju pružiti prije nego što se on obveže ugovorom o kreditu ili ponudom, a to su „ukupan iznos kredita i uvjeti kojima je uređeno povlačenje tranše”, „[EKS] i ukupan iznos koji plaća potrošač” i, prema potrebi, „sve druge pristojbe koje proizlaze iz ugovora o kreditu te uvjeti prema kojima se te pristojbe smiju mijenjati”.
50

Kao što je to istaknula Komisija, u brojnim regijama Unije vukovi žive u područjima koja su zaposjeli ljudi, u neposrednoj blizini ljudskih naselja. Čovjekova intervencija u ta područja tako je dovela do djelomične prilagodbe vukova tim novim uvjetima. Kao što to proizlazi iz spisa kojim raspolaže Sud, razvoj infrastrukture, nezakonito iskorištavanje šuma, poljoprivredna gospodarstva i određene industrijske djelatnosti pridonijeli su izvršavanju pritiska na populaciju vukova i njihovo stanište. Iz tog spisa također proizlazi da su se činjenice o kojima je riječ u glavnom postupku dogodile u Șimonu, mjestu koje se nalazi između dvaju velikih područja očuvanja na kojima žive populacije vukova, tako da je moguće da dođe do migracije vukova između tih dvaju područja.
3.

Članak 5. stavak 3. Uredbe br. 261/2004, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 14., treba tumačiti na način da činjenica da je zračni prijevoznik preusmjerio putnika, zbog toga što je na zrakoplov koji je potonjeg prevozio utjecala izvanredna okolnost, na let koji on sam izvodi i kojim je putnik stigao dan nakon prvotno predviđenog ne predstavlja „razumnu mjeru” koja tog prijevoznika oslobađa od njegove obveze isplate odštete iz članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. te uredbe, osim ako nije postojala nikakva druga mogućnost izravnog ili neizravnog preusmjeravanja letom koji izvodi on sam ili bilo koji drugi zračni prijevoznik i koji manje kasni u dolasku od sljedećeg leta predmetnog zračnog prijevoznika ili ako je izvođenje takvog preusmjeravanja za potonjeg predstavljalo nepodnošljivu žrtvu u pogledu kapaciteta njegova poduzeća u relevantnom trenutku, provjera čega je na sudu koji je uputio zahtjev.
43

U tom pogledu valja podsjetiti na to da, s obzirom na to da Sud mora uzeti u obzir činjenični i pravni kontekst prethodnog pitanja, kako je to određeno odlukom kojom se upućuje prethodno pitanje, Sud mora odgovoriti na postavljeno pitanje samo u odnosu na odredbe na koje se pozvao sud koji je uputio zahtjev (vidjeti u tom smislu presudu od 28. srpnja 2016., Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, C‑240/15, EU:C:2016:608, t. 30. i 31.).
18

Članak 49. stavak 1. Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 571/2003 privind Codul fiscal (Odredbe o primjeni Poreznog zakonika) propisuje: „Na temelju članka 147.b stavka 1. točke (a) Poreznog zakonika, svaki porezni obveznik koji nema poslovni nastan u Rumunjskoj, nego u drugoj državi članici, može imati pravo na povrat PDV‑a plaćenog za uvoz i nabavu robe/usluga u Rumunjskoj. Rumunjska vraća [PDV] ako dotični porezni obveznik ispunjava sljedeće uvjete: (a) tijekom razdoblja za povrat u Rumunjskoj nije imao sjedište svoje gospodarske djelatnosti ni stalni poslovni nastan iz kojega bi obavljao svoje poslovne transakcije ili, ako nije postojalo takvo sjedište ili nastan, nije imao poreznu rezidentnost ni uobičajeno boravište; (b) tijekom razdoblja za povrat nije identificiran i nije dužan identificirati se u svrhu PDV‑a u Rumunjskoj u skladu s člankom 153. Poreznog zakonika; (c) tijekom roka za povrat nije isporučivao nikakvu robu ni usluge za koje se smatra da su bile isporučene na rumunjskom području, osim sljedećih transakcija: 1. isporuka transportnih usluga i njima srodnih usluga, izuzetih u skladu s člankom 143. stavkom 1. točkama (c) do (m), člankom 144. stavkom 1. točkom (c) i člankom 144.a Poreznog zakonika; 2. isporuka robe i usluga osobi koja je obvezna plaćati PDV u skladu s člankom 150. stavcima 2. do 6. Poreznog zakonika.”
25

Kao šesto, ako bi se smatralo, kao što je to učinio Opći sud u točkama 49. do 51. pobijane presude, da neprecizno sastavljen zahtjev za preispitivanje, kao što je onaj koji je podnio D. Di Bernardo, obvezuje povjerenstvo za odabir otvorenog natječaja o kojem je riječ da pruži detaljna objašnjenja za svaki unos, to bi dovelo do toga da se na njega prenese teret dokazivanja postojanja profesionalnog iskustva koje se zahtijeva u obavijesti o natječaju. Međutim, teret tog dokazivanja jest na kandidatima, kao što to proizlazi iz obavijesti o natječaju u kojem se navodi da se „informacije koje su kandidati naveli u svojoj elektroničkoj prijavi provjeravaju na temelju popratne dokumentacije koju su dostavili”.
68

Iako je Sud do danas prihvatio dodjelu in house samo u slučajevima u kojima je javni naručitelj imao u vlasništvu, u cijelosti ili djelomično, kapital odabranog subjekta, iz toga se ne može zaključiti da u okviru mehanizma poput tzv. „odgovorne općine” u smislu finskog prava javni naručitelj, u ovom slučaju odgovorna općina, ne može izabrati dodjelu in house kako bi zadovoljio potrebe javnih naručitelja s kojima je sklopio sporazum koji se temelji na tom modelu samo zbog toga što druge općine stranke tog sporazuma ne drže nikakve udjele u kapitalu subjekta in house. Naime, kriterij držanja dijela kapitala ne može biti jedino sredstvo za postizanje tog cilja s obzirom na to da se nadzor koji nad vlastitim uslugama provodi javni naručitelj može očitovati na drukčiji način osim kapitalističkog pristupa.
33

Najprije je potrebno napomenuti da, kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova se zadaća sastoji u tome da pojasni kriterije čija će primjena omogućiti nacionalnim sudovima pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provede to razvrstavanje, to više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Nacionalni sudovi su u svakom slučaju u boljem položaju da to učine, zbog čega je na njima da provedu tarifno razvrstavanje robe o kojoj je riječ u glavnom postupku s obzirom na elemente odgovora koje je Sud dao odgovarajući na pitanje koje mu je postavljeno (vidjeti u tom smislu presude od 15. svibnja 2019., Korado, C‑306/18, EU:C:2019:414, t. 33. i 34.; od 16. svibnja 2019., Estron, C‑138/18, EU:C:2019:419, t. 67. do 69. i rješenje od 27. veljače 2020., Gardinia Home Decor, C‑670/19, EU:C:2020:117, t. 35.).
66

Valja, doduše, dodati da, u predmetnom slučaju, u pogledu odredaba u vezi s ZVSP‑om i aktima donesenima na temelju njih, treba podsjetiti na to da se posljednjom rečenicom članka 24. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a i člankom 275. prvim stavkom UFEU‑a uvodi odstupanje od pravila opće nadležnosti koju se člankom 19. UEU‑a daje Sudu za osiguranje poštovanja prava pri tumačenju i primjeni Ugovorâ. Međutim, te odredbe treba usko tumačiti i doseg odstupanja koje one uspostavljaju ne može se toliko proširiti da isključuje nadležnost suda Unije za nadzor zakonitosti akata upravljanja osobljem kao što su sporne odluke, kao što je to pravilno utvrdio Opći sud u točki 96. pobijane presude, a što SATCEN ne osporava (vidjeti u tom smislu presudu od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr., C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 39., 40., 54. i 55.).
24

Tekst te odredbe nedvosmislen je i predviđa da se informacije navedene u prethodnoj točki moraju nalaziti „u” općim uvjetima, kada su oni objavljeni na internetskoj stranici trgovca, a ne u drugim dokumentima dostupnima na toj internetskoj stranici ili na drugim karticama te stranice. Tu nedvosmislenost potvrđuju različite jezične verzije navedene odredbe, a osobito njezine jezične verzije na španjolskom (en las condiciones generales), češkom (ve všeobecných obchodních podmínkách), njemačkom (in den allgemeinen Geschäftsbedingungen), engleskom (in the general terms and conditions), talijanskom (nelle condizioni generali), nizozemskom (in de algemene voorwaarden), poljskom (w ogólnych warunkach umów), portugalskom (nos termos e nas condições gerais), finskom (yleisissä ehdoissa) i švedskom jeziku (i de allmänna villkoren).
27

Kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, te usluge sadržavaju više elemenata koji se sastoje, kao što je to navedeno u točkama 16. do 18. ove presude, s jedne strane, od toga da pružatelj tih usluga stavlja na raspolaganje ormariće za uređaje opremljene vratima koja se mogu zaključati, u kojima klijenti tog pružatelja mogu postaviti svoje poslužitelje, i, s druge strane, od toga da se te potonje opskrbi električnom energijom i različitim uslugama namijenjenima osiguranju korištenja tih poslužitelja u optimalnim uvjetima, među ostalim, u pogledu vlažnosti i temperature.
27

Međutim, valja podsjetiti na to da je Sud presudio da djela iz članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima ne uključuju samo namjerna djela nego i ona koja to nisu (vidjeti u tom smislu presudu od 20. listopada 2005., Komisija/Ujedinjena Kraljevina, C‑6/04, EU:C:2005:626, t. 77. do 79.). Ne ograničivši zabranu navedenu u članku 12. stavku 1. točki (d) te direktive na namjerna djela, za razliku od onoga što je predviđeno za djela iz njezina članka 12. točaka (a) do (c), zakonodavac Unije pokazao je namjeru da lokalitetima za razmnožavanje ili odmor dodijeli povećanu zaštitu od radnji kojima se uzrokuje njihovo oštećivanje ili uništavanje (presuda od 10. siječnja 2006., Komisija/Njemačka, C‑98/03, EU:C:2006:3, t. 55.).
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između društva BlackRock Investment Management (UK) Ltd (u daljnjem tekstu: BlackRock) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Uprava za poreze i carine, Ujedinjena Kraljevina) (u daljnjem tekstu: porezna uprava) u vezi s odbijanjem te uprave da tom društvu odobri korištenje izuzeća od poreza na dodanu vrijednosti (PDV) predviđeno u članku 135. stavku 1. točki (g) Direktive o PDV‑u.
13

On navodi da iz ustaljene sudske prakse njemačkih sudova proizlazi to da, kada se stavljanjem oglasa na internetsku stranicu povređuje pravo druge osobe, osoba koja je naručila taj oglas mora ne samo naložiti njegovo brisanje s te internetske stranice nego i provjeriti, pomoću uobičajenih pretraživača, jesu li operateri drugih internetskih stranica preuzeli spomenuti oglas te, ako je to slučaj, ozbiljno se pobrinuti za to da se te naknadne poveznice obrišu.
17

Članak 19. stavak 2. Uredbe br. 987/2009, koji je djelomično zamijenio članak 11. stavak 1. točku (a) te članak 12.a točku 2. podtočku (a) i članak 12.a točku 4. podtočku (a) Uredbe br. 574/72, određuje da „[n]a zahtjev dotične osobe ili poslodavca nadležna ustanova države članice čije se zakonodavstvo primjenjuje na temelju glave II. Uredbe [br. 883/2004] dostavlja potvrdu da se to zakonodavstvo primjenjuje i prema potrebi navodi do kojeg se datuma primjenjuje i pod kojim uvjetima”. To se potvrđuje potvrdom (u daljnjem tekstu: potvrda A 1).
(21)

Cilj koji je potrebno postići kada države članice utvrđuju pravila kojima se osigurava da se ugovor smatra nevažećim jest da se više ne primjenjuju i ne provode prava i obveze strana u okviru ugovora. Posljedice, koje proizlaze iz činjenice da se ugovor smatra nevažećim, potrebno je utvrditi u pravu pojedinih država. Nacionalni zakoni mogu stoga npr. predvidjeti retroaktivno poništavanje svih ugovornih obveza (ex tunc) ili obratno, ograničiti djelovanje poništenja na one obveze koje se još moraju ispuniti (ex nunc). To ne smije dovesti do toga da nedostaju stroge kazne za slučaj da su obveze koje proistječu iz nekog ugovora već u potpunosti ili gotovo potpuno ispunjene. U tim slučajevima potrebno je da države članice također predvide alternativne kazne, uzimajući u obzir opseg do kojeg je ugovor još važeći prema nacionalnim zakonima. Na isti je način potrebno nacionalnim pravom utvrditi i posljedice vezane uz mogući povrat iznosa koji su možda već plaćeni, kao i uz ostale oblike mogućih naknada, uključujući povrat vrijednosti ako naknada u naturi nije moguća.”
29

Uvodno valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (c) Direktive 2011/83, prije nego što ugovor na daljinu ili ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija ili bilo koja odgovarajuća ponuda postane obvezujuća za potrošača, trgovac na jasan i razumljiv način pruža kupcu informacije o geografskoj adresi na kojoj ima poslovni nastan te, kad su dostupni, broj telefona, broj telefaksa i adresu e‑pošte kako bi omogućio potrošaču da brzo stupi u vezu s njim i da s njim učinkovito komunicira te, kad je to primjenjivo, geografsku adresu i identitet trgovca za čiji račun on djeluje.
32

Najprije valja podsjetiti na to da je opći cilj Direktive 1999/31, kao što to proizlazi iz njezina članka 1., pomoću strogih radnih i tehničkih zahtjeva o otpadu i odlagalištima osigurati mjere, postupke i smjernice za sprečavanje štetnih utjecaja na okoliš ili njihovo smanjenje u najvećoj mogućoj mjeri, i to osobito za sprečavanje i smanjenje onečišćenja površinskih voda, podzemnih voda, tla i zraka te globalnog okoliša, uključujući efekt staklenika, kao i svake opasnosti za zdravlje ljudi do koje bi moglo doći zbog odlaganja otpada tijekom cijelog životnog vijeka odlagališta.
16

Odredbe njemačkog prava koje su relevantne u glavnom postupku nalaze se u Verordnungu über die Zuteilung von Treibhausgas‑Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Zuteilungsverordnung 2020) (Uredba o dodjeli emisijskih jedinica stakleničkih plinova za razdoblje trgovanja od 2013. do 2020. (Uredba o dodjeli 2020.)) od 26. rujna 2011. (BGBl. 2011. I, str. 1921.), kako je izmijenjen zakonom od 13. srpnja 2017. (BGBl. 2017. I, str. 2354.) (u daljnjem tekstu: ZuV 2020.). Članak 8. ZuV‑a 2020. glasi: „(1) Relevantna razina djelatnosti za postojeća postrojenja utvrđuje se na temelju podataka prikupljenih u skladu s člankom 5. prema izboru podnositelja zahtjeva dosljedno za svako potpostrojenje postrojenja na temelju referentnog razdoblja od 1. siječnja 2005. do 31. prosinca 2008. ili na temelju referentnog razdoblja od 1. siječnja 2009. do 31. prosinca 2010. (2) Relevantna razina djelatnosti za svaki proizvod postrojenja, za koji je potrebno napraviti potpostrojenje u smislu članka 3. stavka 1. točke 1., je vrijednost medijana svih godišnjih količina proizvoda u referentnom razdoblju odabranom u skladu sa stavkom 1. […] […] (8) U slučaju značajnih proširenja kapaciteta između 1. siječnja 2005. i 30. lipnja 2011., relevantna razina djelatnosti potpostrojenja predstavlja zbroj vrijednosti medijana određenog u skladu sa stavcima 2. do 5. bez značajnog proširenja kapaciteta i razine djelatnosti dodanog kapaciteta. Pri tome razina djelatnosti dodanog kapaciteta predstavlja razliku između instaliranog kapaciteta potpostrojenja nakon proširenja kapaciteta i instaliranog početnog kapaciteta izmijenjenog potpostrojenja do početka izmijenjenog rada, pomnoženog s prosječnim iskorištenjem kapaciteta dotičnog potpostrojenja u razdoblju od 1. siječnja 2005. do kraja kalendarske godine prije početka izmijenjenog rada. Značajna proširenja kapaciteta u 2005. godini na zahtjev operatera tretiraju se kao neznačajna proširenja kapaciteta; u suprotnom je u takvim slučajevima za potrebe određivanja prosječnog iskorištenja kapaciteta dotičnog potpostrojenja relevantno prosječno mjesečno iskorištenje kapaciteta u 2005. sve do kalendarskog mjeseca prije početka izmijenjenog rada. U slučaju većeg broja proširenja kapaciteta, relevantno je prosječno iskorištenje kapaciteta dotičnog potpostrojenja prije početka rada prve izmjene.”
6

Opći sud je u točkama 10. i 12. pobijanog rješenja najprije podsjetio na to da, u skladu s člankom 73. stavkom 1. njegova Poslovnika u verziji koja se primjenjuje u postupku, „izvornik postupovnog akta u papirnatoj verziji mora vlastoručno potpisati agent ili odvjetnik stranke” i da se nepoštovanje te odredbe, u skladu sa sudskom praksom Suda, ne može ispraviti. Potom je u točki 15. tog rješenja istaknuo da se papirnata verzija tužbe, koja sadržava glavni dio tužbe kao i dodatne zahtjeve, treba smatrati jedinstvenim postupovnim aktom. Naposljetku, on je u točkama 16. i 17. tog rješenja, u vezi s njegovom točkom 6., presudio – s obzirom na to da nijedan od potpisa koji se nalaze na tom postupovnom aktu nije vlastoručan, budući da su svi skenirani – da je tužba očito nedopuštena i da je ne treba dostavljati Europskoj komisiji.