22

U tim je okolnostima Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, jednaka u oba spojena predmeta: „1. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive [2014/23] tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. [Uredbe sa zakonskom snagom br. 148/2017] i naknadno donesenih provedbenih akata, kojim je propisano da ,[…] [n]a temelju članka 21. stavaka 3. i 4. [Uredbe sa zakonskom snagom br. 78/2009], [ADM] odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. godinu i 750 milijuna eura za 2018. godinu' u situaciji u kojoj: – članak 21. stavak 1. [Uredbe sa zakonskom snagom br. 78/2009] propisuje da se predmetne koncesije obično dodjeljuju većem broju subjekata odabranih u otvorenim, konkurentnim i nediskriminirajućim postupcima; – članak 21. stavak 4. navedene uredbe propisuje da se koncesije iz stavka 1. mogu eventualno obnoviti najviše jedanput; – društva žalitelji [u glavnom postupku] nisu sudjelovala u postupku nadmetanja pokrenutom 2010. godine; – konkretan postojeći odnos uspostavljen je od početka s jednim koncesionarom, po provođenju javnog postupka, u kojem je podnesena samo jedna ponuda; – nastavak postojeće koncesije konkretno bi uzrokovao to da bi se takav odnos nastavio isključivo s tim jednim koncesionarom umjesto obnovom s većim brojem subjekata a da se pritom ne provede dodatni postupak nadmetanja? 2. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive [2014/23] tumačiti na način da im se protivi propis poput onoga iz članka 20. stavka 1. [Uredbe sa zakonskom snagom br. 148/2017] čiji je izričiti cilj primjena članka 21. stavaka 3. i 4. [Uredbe sa zakonskom snagom br. 78/2009], koji propisuje da ,[ADM] odobrava nastavak postojeće koncesije koja se odnosi na prikupljanje uplata, čak i na daljinu, nacionalne instant lutrije sve do krajnjeg roka predviđenog člankom 4. stavkom 1. akta o koncesiji, na način koji osigurava nove, veće prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. godinu i 750 milijuna eura za 2018. godinu', odnosno: – nastavkom jedine postojeće koncesije, umjesto eventualnim obnovama više koncesija iz članka 21. stavka 4. Uredbe sa zakonskom snagom br. [78/2009] a da se pritom ne provodi novo nadmetanje; – u trenutku prije isteka koncesije (Uredba sa zakonskom snagom br. 148/2017 stupila je na snagu 16. listopada 2017., odnosno istog dana kad je objavljena u Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, dok je koncesija trebala isteći 30. rujna 2019.); – na način koji osigurava nove dodatne prihode u državni proračun u visini od 50 milijuna eura za 2017. godinu i 750 milijuna eura za 2018. godinu, čime se mijenjaju određeni aspekti u pogledu načina i rokova plaćanja naknade za koncesiju, kao i, potencijalno, aspekti u pogledu ukupnog iznosa koji treba platiti [koncesionar], osobito promjene rokova plaćanja koji se pomiču na ranije u odnosu na one koji su predviđeni izvornom koncesijom, s obzirom na to da je, prema tumačenju žalitelja [u glavnom postupku], financijska vrijednost vremena objektivna i općepoznata činjenica? 3. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive [2014/23] tumačiti na način da mu se protivi propis poput onog iz provedbenih akata [Uredbe sa zakonskom snagom br. 148/2017] i, konkretno, izvješća [ADM‑a] protokola br. 0133677 od 1. prosinca 2017., koji u utvrđenoj provedbi članka 20. stavka 1. te uredbe sa zakonskom snagom i u skladu s onim što je predviđeno člankom 4. prvim odlomkom [predmetnog ugovora o koncesiji], kojim je predviđena mogućnost obnove te koncesije najviše jedanput, ponovno određuje krajnji rok koncesije do 30. rujna 2028.; u svakom slučaju, ne dovodeći u pitanje ono što je predviđeno istim člankom 4. s obzirom na podjelu trajanja koncesije na dva razdoblja, od pet godina i četiri godine (dakle, nakon isteka prvog razdoblja od pet godina koje počinje 1. listopada 2019., nastavak za dodatne četiri godine do isteka 30. rujna 2028. uvjetovan je pozitivnom ocjenom o tijeku priređivanja koju će [ADM] iznijeti najkasnije do30. ožujka 2024.); koji propisuje da je društvo dužno uplatiti iznos od 50 milijuna eura do 15. prosinca 2017.; iznos od 300 milijuna eura do 30. travnja 2018. i iznos od 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.; – što se predvidjelo prije isteka izvornog roka isteka te koncesije (izvješće [ADM‑a] (protokol br. 0133677 doneseno je 1. prosinca 2017., dok je ugovor o koncesiji trebao isteći 30. rujna 2019.); – čime se osiguralo ranije plaćanje iznosa od 800 milijuna eura u ranijim rokovima (50 milijuna eura do 15. prosinca 2017., 300 milijuna eura do 30. travnja 2018., 450 milijuna eura do 31. listopada 2018.) u odnosu na istek ugovora (30. rujna 2019.); – čime se odredila potencijalna izmjena ukupnog iznosa koji treba platiti [koncesionar] s obzirom na, prema tumačenju žalitelja, objektivnu i općepoznatu činjenicu da vrijeme ima financijsku vrijednost? 4. Treba li pravo Unije, konkretno pravo poslovnog nastana i slobode pružanja usluga (članak 49. i sljedeći te članak 56. i sljedeći UFEU‑a), i načela [prava Unije] pravne sigurnosti, nediskriminacije, transparentnosti i nepristranosti, slobode tržišnog natjecanja, proporcionalnosti, legitimnih očekivanja i koherentnosti te, u slučajevima u kojima se smatraju primjenjivima, članke 3. i 43. Direktive 2014/23/EU tumačiti na način da im se protivi takav propis, čak i u slučaju da gospodarski subjekti iz tog sektora koji su trenutačno zainteresirani za ulazak na tržište […] nisu sudjelovali u postupku nadmetanja koji je prvotno pokrenut za dodjelu koncesije koja je istjecala i koja je nastavljena s koncesionarom kojem je koncesija istjecala, na temelju opisanih novih ugovornih uvjeta, odnosno […] dolazi li do eventualnog ograničavanja pristupa tržištu […] samo u slučaju njihova stvarnog sudjelovanja u izvornom postupku nadmetanja?”