ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Komisija ne čini pogrešku koja se tiče prava ocjenjujući da se njezina pitanja u pogledu eventualne zloporabe vladajućeg položaja ne mogu riješiti zahtijevanjem bihevioralnih rješenja od poduzetnika u vladajućem položaju na svjetskom tržištu konsolidiranih prijenosa podataka u realnom vremenu u pogledu njegovih konkurenata, nego prije svega u pogledu njegovih klijenata i trećih strana, na način da su klijentima tog poduzetnika dostupne razne opcije u svrhu promjene dobavljača, bez obzira na to jesu li one u odnosu na njihovu infrastrukturu interne ili eksterne. Prihvaćanjem takvih obveza, Komisija ocjenjuje da u cilju otklanjanja problema koje je istaknula nije potrebno uključiti konkurente navedenog poduzetnika pod uvjetima licenci koje je on ponudio klijentima i trećim razvojnim programerima.

Kad je riječ o teretu i trošku koje izmjene nastale obvezama nametnutima poduzetniku koji se nalazi u vladajućem položaju podrazumijevaju za klijente, Komisija također ne čini pogrešku koja se tiče prava kad te obveze omogućavaju, uslijed poboljšane ponude vladajućeg poduzetnika u pogledu njegovih klijenata, stvarnu prednost za potonje, na način se više ne suočavaju s prohibitornim troškovima u svrhu promjene dobavljača. Isto vrijedi za tvrdnju Komisije prema kojoj suradnja između dobavljača konsolidiranih prijenosa podataka u realnom vremenu i trećih razvojnih programera treće strane može dovesti do ekonomije razmjera koja može sniziti troškove promjene dobavljača, što može predstavljati dodatan poticaj za klijente, uključujući male klijente, da promijene dobavljača.

(t. 62., 63., 67., 69.)
Što se tiče zakonom propisanih zahtjeva o upravljanju koje su poljoprivrednici koji primaju izravna plaćanja obvezni poštovati na temelju članka 4. Uredbe br. 73/2009 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, zahtjev br. 8 iz Priloga II. navedenoj uredbi upućuje na članke 3., 4. i 5. Uredbe br. 21/2004 o uspostavi sustava za označivanje i registraciju ovaca i koza.

Što se tiče smisla koji bi trebalo pridati tomu da navedeni zahtjev upućuje na članke 3. do 5. Uredbe br. 21/2004, valja utvrditi da se samo za elemente spomenute u člancima 4. i 5. te navedene u članku 3., točkama (a) i (b) te iste uredbe treba smatrati da imaju status zahtjeva višestruke sukladnosti. Logičnost tog tumačenja potvrđuje se razlikom između, s jedne strane, elemenata nabrojenih u članku 3. točkama (a) i (b) Uredbe br. 21/2004 preuzetih u člancima 4. i 5. navedene uredbe - te, s druge strane, elemenata spomenutih u članku 3. točkama (c) i (d) Uredbe br. 21/2004 – preuzetih u člancima 6. do 8. navedene uredbe. Naime, suprotno elementima iz članaka 4. do 5. Uredbe br. 21/2004, elementi predviđeni u člancima 6. do 8. navedene uredbe odnose se na obveze samih država članica što se može objasniti voljom zakonodavca da njihovo poštovanje ne odredi kao uvjet plaćanja u korist poljoprivrednika. Slijedom toga, iako je država članica vezana Uredbom br. 21/2004 u cijelosti, što uključuje njezine članke 5. do 8., zajedno s upućivanjem zakonom propisanog zahtjeva o upravljanju br. 8 na njezin članak 3., ne smije se smatrati da je poštovanje tih članaka uvjet za plaćanja poljoprivrednicima.

(t. 63., 66., 67., 70.)
S druge strane, ako bi se navedeni kriterij mogao primijeniti i kada ne bi bio ispunjen gore navedeni uvjet, to bi dovelo do povrede načela pravne sigurnosti.

U okviru postupka u kojem se zahtjeva djelomično poništenje određenih mjera ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba čija djelovanja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine, koji je pokrenuo vlasnik društva koje je dobilo ugovor o javnoj nabavi za gradnju mosta od Rusije do nezakonito pripojene Autonomne Republike Krima, s obzirom na to da će most omogućiti taj izravni pristup iz Rusije u Krim i olakšat će stoga razmjenu između Rusije i Krima, ne samo u području dobara i usluga već i s vojne točke gledišta, Vijeće je moglo opravdano smatrati da se – imajući u vidu razvoj političkih i vojnih odnosa u regiji koji je obilježen djelovanjima Rusije koja su dovela do održavanja referenduma o statusu Krima, zatim do priznanja rezultata tog referenduma od strane Rusije i do nezakonitog pripojenja Krima gradnjom predmetnog mosta – konsolidira integracija Krima u Rusiju te predstavlja podrivanje teritorijalne cjelovitosti Ukrajine.

Nadalje, projektom koji je provela navedena osoba, na temelju naredbi predsjednika Rusije i u okviru usklađenja Krima s ruskim školskim standardima, koji se sastoji od javne kampanje čija je namjena uvjeriti krimsku djecu da su ruski građani koji žive u Rusiji podupire se politika ruske vlade čiji je cilj da se Krim integrira u Rusiju te stoga pridonosi daljnjem podrivanju teritorijalne cjelovitosti Ukrajine.

(t. 118., 121., 128. i 129.)
Donošenjem članka 45. stavka 8. Uredbe br. 639/2014 o dopuni Uredbe br. 1307/2013, koji propisuje dodatni kriterij da bi se površina kvalificirala ekološki značajnom površinom, isključivši stoga neautohtone vrste kulture kratkih ophodnji na površini koja je namijenjena da bude ekološki značajna, Komisija nije prekoračila svoju ovlast predviđenu u članku 46. stavku 9. točki (a) Uredbe br. 1307/2013 o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike. Naime, sukladno potonjoj odredbi Komisija je utvrdila dodatni kriterij za određivanje koje se vrste površina iz članka 46. stavka 2. Uredbe br. 1307/2013 mogu smatrati ekološki značajnim površinama. Ni članak 46. stavak 9. točka (a) te uredbe, ni druge odredbe iste uredbe ne predviđaju da se navedeni kriterij ne može odnositi na tip vrste koji se može zasaditi. Usto, ograničenje predviđeno u članku 45. stavku 8. Uredbe br. 639/2014 sudjeluje u učinkovitom i dosljednom određivanju ekološki značajnih površina, imajući u vidu cilj očuvanja biološke raznolikosti tih površina.

Nadalje, Komisija donošenjem navedenog ograničenja nije povrijedila nadležnost i marginu prosudbe država članica za određivanje vrsta drveća koje se mogu zasaditi kako bi činile kulturu kratkih ophodnji. Naime, Uredba br. 1307/2013, i to osobito članak 4. stavak 1. točka (k) i stavak 2. točka (c), državama članicama ne dodjeljuje isključivu nadležnost za odabir vrsta drveća koje se mogu koristiti za uspostavljanje ekološki značajnih površina. Iako države članice mogu utvrditi popis vrsta drveća koji se primjenjuje na sadnju kultura kratkih ophodnji, samo one vrste drveća koje ispunjavaju uvjete propisane Uredbom br. 1307/2013 i odgovaraju dodatnim kriterijima koje je utvrdila Komisija prilikom izvršavanja svoje ovlasti mogu biti uzete u obzir za kvalificiranje poljoprivrednih površina kao ekološki značajnih površina.

(t. 18.‑21.)
2.

Društvu ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias nalaže se da Europskoj komisiji plati iznos od 650625,37 eura, što odgovara povratu financijskih doprinosa koji su mu isplaćeni na temelju sporazumâ br. 215754 „Une architecture ouverte pour les services accessibles, l’intégration et la normalisation” i br. 215952 „Un système multiparamétrique complexe pour l’évaluation et le suivi effectifs et continus de la capacité motrice dans les cas de la maladie de Parkinson et d’autres maladies neurodégénératives”, koji su sklopljeni u okviru Sedmog okvirnog programa za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.), uvećan za zatezne kamate od 3. svibnja 2014. uz kamatnu stopu od 3,75%.
Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 18. veljače 2016. – Harrys Pubar i Harry’s New York Bar protiv OHIM‑a – Harry’s New York Bar i Harrys Pubar (HARRY’S NEW YORK BAR)

(spojeni predmeti T‑84/14 i T‑97/14)

„Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice HARRY’S NEW YORK BAR — Raniji verbalni nacionalni žig PUB CASINO Harrys RESTAURANG — Djelomično odbijanje registracije — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009“

1. Sudski postupak — Akt kojim se pokreće postupak — Formalni zahtjevi — Određivanje predmeta spora — Sažeti prikaz iznesenih razloga (Statut Suda, čl. 21. st. 1.; Poslovnik Općeg suda (1991.), čl. 44. st. 1. t. (c)) (t. 27.)

2. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Vjerojatnost dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga — Kriteriji za ocjenu (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 47.‑49., 51., 52., 103., 104.)

3. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Sličnost između predmetnih proizvoda ili usluga — Komplementarnost proizvoda ili usluga (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 61., 62.)

4. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Sličnost predmetnih žigova — Kriteriji za ocjenu — Složeni žig (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 76., 77., 84., 85.)

5. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Vjerojatnost dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga — Verbalni žig HARRY’S NEW YORK BAR i figurativni žig PUB CASINO Harrys RESTAURANG (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 92.‑101., 108., 110.)

Predmet

Dvije tužbe podnesene protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 14. studenoga 2013. (spojeni predmeti R 1038/2012‑1 i R 1045/2012‑1) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Harrys Pubar AB i Harry’s New York Bar SA.

Izreka

1. U predmetu T‑84/14 poništavaju se točke 1. izreke odluke prvog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 14. studenoga 2013. (spojeni predmeti R 1038/2012‑1 i R 1045/2012‑1) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Harrys Pubar AB i Harry’s New York Bar SA.

2. U predmetu T‑97/14 tužba društva Harry’s New York Bar se odbija.
(t. 25. do 28.)

Nadalje, nije nužno da dužnosnik ili član privremenog osoblja koji primjenjuje dužnu pažnju može s preciznošću odrediti opseg pogreške uprave. U tom pogledu je dovoljno da on sumnja u osnovanost dotičnih isplata kako bi bio obvezan obratiti se upravi kako bi ona učinila nužne provjere.

Elementi koje je sud Unije uzeo u obzir radi ocjene sposobnosti predmetnog dužnosnika da izvrši potrebne provjere odnose se na stupanj njegove odgovornosti, razred i staž, stupanj jasnoće odredbi Pravilnika o osoblju koje definiraju uvjete dodjele predmetne naknade kao i važnost promjena u njegovoj osobnoj ili obiteljskoj situaciji kad je isplata spornog iznosa vezana za to kako je uprava ocijenila tu situaciju.

S tim u vezi, izraz „toliko očito“ ne znači da primatelj preplaćenih iznosa o tome ne treba razmišljati niti to provjeriti, već da se ti iznosi moraju vratiti ako je riječ o pogrešci koja ne može promaknuti uobičajeno pažljivom dužnosniku koji mora poznavati pravila koja uređuju njegovu plaću.

Naime, ne može se smatrati da činjenica da članak 4. Priloga VII. Pravilniku o osoblju ne uređuje posebnu situaciju, kao što je pravo na naknadu za život u inozemstvu dužnosnika u slučaju upućivanja u zemlju čiji je on državljanin, krši načelo pravne sigurnosti, s obzirom na to da ta odredba na općenit i apstraktan način utvrđuje kriterije na temelju kojih se ta naknada za život u inozemstvu može dodijeliti u svakoj pojedinačnoj situaciji.

Tekst članka 4. stavka 1. točke (b) Priloga VII. Pravilniku o osoblju omogućuje uobičajeno pažljivom dužnosniku da razumije njegov doseg i zaključi da desetogodišnje razdoblje na koje se ta točka odnosi istječe prije stupanja u službu u instituciji poslodavcu, to više kad tu odredbu sud Unije već dulje vrijeme usklađeno i jedinstveno tumači.

Kad su ispunjeni uvjeti za povrat preplaćenih iznosa iz članka 85. stavka 1. Pravilnika o osoblju, institucija poslodavca obvezna je vratiti iznose koje mu je Unija preplatila, s obzirom na to da navedena odredba ne predviđa iznimke s tim u vezi.

Osim toga iz teksta članka 85. Pravilnika o osoblju jasno proizlazi da se on odnosi samo na financijski odnos između dužnosnika koji je primao isplate bez valjanog razloga i institucije poslodavca. Ta odredba isto tako ne vodi računa o eventualnim posljedicama povrata na dužnosnika s obzirom na druge osobe koje su izravno ili neizravno mogle imati koristi od isplata bez valjanog razloga koje su predmet povrata instituciji poslodavca, s obzirom na to da su to pitanja privatnog prava.

(t. 53. i 54.)
U prvom redu, što se tiče izvanugovorne odgovornosti Unije, uvjet koji se odnosi na nezakonito postupanje koje se zamjera predmetnoj instituciji ili tijelu Unije nalaže utvrđivanje dovoljno ozbiljne povrede pravnog pravila koje za cilj ima dodjeljivanje prava pojedincima

U tom pogledu, povreda nacionalnog zakonodavstva treće zemlje sama po sebi ne predstavlja povredu prava Unije koja bi podrazumijevala njenu izvanugovornu odgovornost. Nasuprot tomu, ako takva povreda istodobno predstavlja povredu prava Unije, posebice općeg načela prava Unije, to može dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije. Nadalje, što se tiče povrede prava treće zemlje od strane delegacije Unije koja se odnosi na utvrđivanje isprava o prestanu službe za njeno osoblje, treba zaključiti da je došlo do povrede načela dobre uprave u smislu članka 41. Povelje o temeljnim pravima Europske unije i osobito, načela razumnog roka. Načelo dobre uprave, kada predstavlja izraz određenog prava kao što je pravo osobe da se njezin predmet riješi na nepristran i pravičan način te u razumnom roku, u smislu navedenog članka 41., mora se smatrati pravilom prava Unije čija je svrha davanje prava pojedincima. Nadalje, institucije, tijela, uredi i agencije Unije ne raspolažu marginom prosudbe u pogledu poštovanja, u određenom slučaju, načela dobre uprave. Prema tome, utvrđenje činjenice da je delegacija Unije povrijedila to načelo dovoljno je kako bi se utvrdilo postojanje dovoljno ozbiljne povrede.

(t. 51., 108., 109., 113.‑115.)
PRESUDA OPĆEG SUDA (žalbeno vijeće)

13. listopada 2015.

Catherine Teughels

protiv

Europske komisije

„Žalba — Protužalba — Javna služba — Dužnosnici — Mirovine — Prijenos nacionalnih mirovinskih prava — Prijedlozi za priznavanje godina mirovinskog staža — Akt koji je negativno ne utječe — Nedopuštenost tužbe — Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju“

Predmet:

Žalba podnesena protiv presude Službeničkog suda Europske unije (puni sastav) od 11. prosinca 2013., Teughels/Komisija (F‑117/11, Zb. SS, EU:F:2013:196) radi ukidanja te presude.

Odluka:

Ukida se presuda Službeničkog suda Europske unije (puni sastav) od 11. prosinca 2013., Teughels/Komisija (F‑117/11). Odbija se tužba koju je Catherine Teughels podnijela Službeničkom sudu u predmetu F‑117/11. C. Teughels snosit će vlastite troškove ovog postupka kao i troškove koje je imala Europska komisija i one vezane uz žalbu. Komisija će snositi vlastite troškove protužalbe. C. Teughels i Komisija snosit će svaka svoje troškove prvostupanjskog postupka.

Sažetak

Tužbe dužnosnikâ — Akt koji negativno utječe — Pojam — Prijedlog za priznavanje godina mirovinskog staža radi prijenosa mirovinskih prava stečenih prije stupanja u službu Unije u sustav Unije — Isključenje — Odluka o priznavanju godina mirovinskog staža donesena nakon prijenosa kapitalizirane vrijednosti stečenih mirovinskih prava — Uključenost (Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 91. st. 1. i Prilog VIII., čl. 11. st. 2.) Dužnosnici — Mirovine — Mirovinska prava stečena prije stupanja u službu Unije — Prijenos u sustav Unije — Pravo dotične osobe da prije prijenosa sazna konačan broj priznatih godina mirovinskog staža — Pravo prethodnog zahtijevanja od suda Unije da zauzme stajalište — Nepostojanje (Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog VIII., čl. 11. st. 2.) Tužbe dužnosnikâ — Nadležnost suda Unije — Savjetodavno mišljenje — Isključenje (čl. 270. UFEU‑a; Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 91. st. 1.)
PRESUDA OPĆEG SUDA (žalbeno vijeće)

15. srpnja 2015.

Thierry Rouffaud

protiv

Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD)

„Žalba — Javna služba — Član ugovornog osoblja za pomoćne poslove — Prekvalifikacija ugovora — Pravilo o slaganju između tužbe i žalbe — Članak 91. stavak 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike“

Predmet:

Žalba podnesena protiv presude Službeničkog suda (treće vijeće) od 9. travnja 2014., Rouffaud/ESVD (F‑59/13, Zb. SS, EU:F:2014:49) radi ukidanja te presude.

Odluka:

Ukida se presuda Službeničkog suda Europske unije (treće vijeće) od 9. travnja 2014., Rouffaud/ESVD (F‑59/13, Zb. SS, EU:F:2014:49). Predmet je vraćen Službeničkom sudu. O troškovima će se odlučiti naknadno.

Sažetak

Tužbe dužnosnikâ – Prethodna žalba u upravnom postupku – Podudarnost žalbe i tužbe – Istovjetnost predmeta i pravne osnove – Pravni razlozi i argumenti koji nisu navedeni u žalbi, ali su s njome usko povezani – Dopuštenost

(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 90. i 91.)

Pravilo o podudarnosti između žalbe u smislu članka 91. stavka 2. Pravilnika o osoblju i tužbe koja je slijedi zahtijeva, pod prijetnjom nedopuštenosti, da je tužbeni razlog istaknut pred sudom Unije već bio istaknut u predsudskom postupku, tako da je tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu bilo u mogućnosti saznati za pritužbe koje osoba u pitanju ima protiv osporavane odluke. To pravilo opravdano je samom svrhom predsudskog postupka, s obzirom na to da je njegov cilj omogućiti mirno rješenje sporova između predmetnih dužnosnika i službenika, s jedne strane, i uprave, s druge strane. Iz toga proizlazi da zahtjevi istaknuti pred sudovima Unije mogu sadržavati samo one prigovore koji imaju iste pravne temelje kao i prigovori iz žalbe, iako se ti prigovori pred sudovima Unije mogu razviti navođenjem razloga i argumenata koji se nužno ne nalaze u žalbi, ali su s njome usko povezani.

Stoga žalbe ne valja tumačiti strogo, već ih, naprotiv, valja ispitati široko. S tim u vezi, sadržaj akta važniji je od oblika. Slijedom toga, u okviru ispitivanja dosega prigovora sadržanih u žalbi nije dovoljno usredotočiti se samo na formalne zahtjeve koje je žalitelj u njoj naveo.

Osim toga, kako bi predsudski postupak iz članka 91. stavka 2. Pravilnika o osoblju mogao ostvariti svoj cilj, potrebno je da uprava može u dovoljnoj mjeri imati precizna saznanja o kritikama koje dotične osobe ističu protiv pobijane odluke. Stoga uprava mora moći u dovoljnoj mjeri imati precizna saznanja o prigovorima ili zahtjevima dotične osobe kako bi mogla pokušati mirno riješiti spor.

(t. 24., 28. i 32.)

Izvori:

Sud: presuda od 29. lipnja 2000., Politi/ETF, C‑154/99 P, Zb., EU:C:2000:354, t. 17.

Opći sud: presude od 25. listopada 2013., Komisija/Moschonaki, T‑476/11 P, Zb. SS, EU:T:2013:557, t. 71. do 73. i 76. do 78. i navedena sudska praksa i od 14. srpnja 1998., Brems/Vijeće, T‑219/97, Zb. SS, EU:T:1998:165, t. 45. i navedena sudska praksa
Prvi podstavak članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1974/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu Uredbe br. 1698/2005 o potpori ruralnom razvoju iz EPFRR‑a izražava glavno ili opće pravilo u području prihvatljivih izdataka u slučaju ulaganja, a drugi podstavak predviđa drukčije rješenje za mikropoduzeća, mala i srednja poduzeća, na temelju čega se može utvrditi da je taj podstavak u svakom slučaju odstupajuće pravilo. Međutim, to utvrđenje nužno ne znači da je riječ o iznimci u strogom smislu, nego to može upućivati na postojanje posebnog i različitog uređenja u odnosu na uređenje na temelju glavnog ili općeg pravila. U tom pogledu, iz navedenog drugog podstavka nije jasno je li namjera zakonodavca Unije bila predvidjeti iznimku u strogom smislu ili samo dati ovlaštenje državama članicama da uspostave derogativno i posebno uređenje za mikropoduzeća, mala i srednja poduzeća, s obzirom na to da se izrazi „odstupajući od“ i „jedino“, ako ih se zajedno analizira, mogu tumačiti u oba značenja. Stoga, supostojanje dvaju ograničavajućih elemenata u istoj rečenici ne daje dovoljno jasnu i točnu naznaku u pogledu toga je li drugi podstavak iznimka u strogom smislu ili samo odstupajuće pravilo koje predviđa mogućnost da se za mikropoduzeća te mala i srednja poduzeća uspostavi različito i posebno uređenje.

Slijedom toga, nije nužno primijeniti sudsku praksu nadahnutu načelom rimskog prava singularia non sunt extendenda, prema kojem se pravila Unije koja predviđaju iznimke treba usko tumačiti kako bi se sačuvao koristan učinak općeg pravila od kojeg odstupaju, s obzirom na to da takvo usko tumačenje nije obvezno ako valja utvrditi da je drugi podstavak članka 55. stavka 1. Uredbe br. 1974/2006 odstupajuće pravilo koje predviđa mogućnost uspostave različitog i posebnog uređenja za mikropoduzeća te mala i srednja poduzeća.

(t. 28.‑30.)
Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 11. prosinca 2015. – Hikari Miso protiv OHIM‑a – Nishimoto Trading (Hikari)

(predmet T‑751/14)

„Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice Hikari — Raniji nacionalni verbalni žig HIKARI — Relativni razlog za odbijanje — Vjerojatnost dovođenja u zabludu — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009“

1. Žig Zajednice — Postupovne odredbe — Obrazloženje odluka — Prva rečenica članka 75. Uredbe br. 207/2009 — Doseg istovjetan onomu članka 296. UFEU‑a (čl. 296. UFEU‑a; Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 75. 1. reč.) (t. 15.)

2. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Vjerojatnost dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga — Kriteriji za ocjenu (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 21.‑23., 51.)

3. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Vjerojatnost dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga — Ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu — Određivanje relevantne javnosti — Stupanj pozornosti javnosti (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 26.)

4. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Sličnost između predmetnih proizvoda — Kriteriji za ocjenu (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 38.)

5. Žig Zajednice — Postupovne odredbe — Dokazna snaga dokaznih elemenata — Članci iz kolektivne enciklopedije na Internetu (t. 43.)

6. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Sličnost predmetnih žigova — Kriteriji za ocjenu (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 49.)

7. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja ranijeg istovjetnog ili sličnog žiga registriranog za istovjetne ili slične proizvode ili usluge — Vjerojatnost dovođenja u zabludu zbog ranijeg žiga — Verbalni žig Hikari i verbalni žigovi Hikari (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 1. t. (b)) (t. 50., 52.‑56.)

Predmet

Tužba protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM‑a od 8. rujna 2014. (predmet R 2394/2013‑4), koja se odnosi na postupak povodom prigovora između Nishimoto Trading Co. Ltd i Hikari Miso Co. Ltd.

Izreka

1. Tužba se odbija.