18

U tim je okolnostima Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Sud za upravne i radne sporove u Budimpešti, Mađarska) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 56. UFEU‑a, zabranu diskriminacije i zahtjev da ograničenja koja države članice nameću djelatnostima igara na sreću budu provedena dosljedno i sustavno – zakonom utvrđeni cilj koji država članica ponajprije obrazlaže borbom protiv ovisnosti o igrama na sreću i zaštitom potrošača – tumačiti na način da im se protivi državni monopol u području sportskih klađenja i klađenja na utrke konja putem interneta i onih tradicionalnih ako usto od reorganizacije tržišta koju je provela država privatni pružatelji usluga u istoj državi članici mogu u kasinima koji se nalaze na mađarskom području priređivati, u sustavu koncesije, druge igre na sreću (kasino igre, igre s kartama, automati za igre na sreću, internetske kasino igre, internetske igre s kartama), internetske i one tradicionalne, koje uključuju znatan rizik od ovisnosti? 2. Treba li članak 56. UFEU‑a, zabranu diskriminacije i zahtjev da ograničenja koja države članice nameću djelatnostima igara na sreću budu provedena dosljedno i sustavno tumačiti na način da je navedeni članak povrijeđen i da navedeni zahtjev nije ispunjen ako se utvrdi da reorganizacija tržišta, obrazložena borbom protiv ovisnosti o igrama na sreću i zakonom utvrđenim ciljem zaštite potrošača, ima za stvarnu posljedicu stalni porast broja kasina, godišnjeg poreza na igre na sreću u kasinima, predviđenih prihoda iz državnog proračuna koji potječu od naknada za koncesiju za kasina, od žetona koje kupuju igrači i količine novca potrebne za stjecanje prava za igranje na automatima za igre na sreću ili se ogleda u njima, nakon državne odluke o reorganizaciji tržišta? 3. Treba li članak 56. UFEU‑a, zabranu diskriminacije i zahtjev da ograničenja koja države članice nameću djelatnostima igara na sreću budu provedena dosljedno i sustavno tumačiti na način da je navedeni članak povrijeđen i da navedeni zahtjev nije ispunjen ako se utvrdi da uvođenje državnog monopola i ovlašteno priređivanje igara na sreću od strane privatnih pružatelja usluga, obrazloženi ponajprije borbom protiv ovisnosti o igrama na sreću i zakonom utvrđenim ciljem zaštite potrošača, imaju i ekonomsko‑politički cilj ostvarivanja većih neto prihoda od igara i postizanja iznimno visoke razine prihoda na tržištu kasina u najkraćem mogućem roku radi financiranja ostalih troškova državnog proračuna i javnih usluga? 4. Treba li članak 56. UFEU‑a, zabranu diskriminacije i zahtjev da ograničenja koja države članice nameću djelatnostima igara na sreću budu provedena dosljedno i sustavno tumačiti na način da je navedeni članak povrijeđen i da navedeni zahtjev nije ispunjen kao i da postoji neopravdana diskriminacija među pružateljima usluga ako se utvrdi da država članica, pozivajući se na isti razlog javnog poretka, održava državni monopol nad pružanjem određenih usluga internetskih igara na sreću, pri čemu istodobno dopušta pristup drugim uslugama igara na sreću dodjeljivanjem sve većeg broja koncesija? 5. Treba li članak 56. UFEU‑a i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im se protivi to da samo pružatelji usluga koji posjeduju kasina (nositelji koncesije) na području Mađarske mogu dobiti dozvolu za priređivanje internetskih kasino igara, slijedom čega pružatelji usluga koji ne posjeduju kasino na području Mađarske (uključujući i pružatelje usluga koji posjeduju kasino u drugoj državi članici) ne mogu dobiti takvu dozvolu? 6. Treba li članak 56. UFEU‑a i zabranu diskriminacije tumačiti na način da im se protivi to da država članica eventualnim pozivom na nadmetanje radi dodjele koncesija za kasina ili omogućavanjem pouzdanom priređivaču igara na sreću da podnese spontanu ponudu za dodjelu koncesije za kasino teoretski osigurava da bilo koji pružatelj usluga koji ispunjava pravne uvjete – uključujući pružatelja usluga s poslovnim nastanom u drugoj državi članici – dobije koncesiju za kasino na mađarskom području i da zatim, kad stekne to pravo, dobije dozvolu za internetski kasino, ali da predmetna država članica zapravo ne objavi javni i transparentni poziv na nadmetanje radi dodjele koncesije niti pružatelj usluga praktično ima mogućnost podnošenja ponude te tijela države članice utvrde da je pružatelj usluga djelovao nezakonito jer je pružao uslugu bez dozvole i izreknu mu sankciju koja se smatra upravnom sankcijom? 7. Treba li članak 56. UFEU‑a, zabranu diskriminacije i zahtjev da postupak izdavanja dozvole bude transparentan, objektivan i javan tumačiti na način da im se protivi to da država članica ustanovi sustav poziva na nadmetanje radi dodjele koncesija u odnosu na određene usluge igara na sreću, dok istodobno tijelo koje odlučuje o dodjeli koncesija može umjesto objave poziva na nadmetanje sklopiti ugovore o koncesiji s određenim osobama koje se smatraju pouzdanim priređivačima igara na sreću, umjesto da objavom jedinstvenog poziva na nadmetanje radi dodjele koncesija svim pružateljima usluga omogući da sudjeluju u pozivu na nadmetanje pod jednakim uvjetima? 8. Ako je odgovor na sedmo pitanje niječan i ako država članica o kojoj je riječ može ustanoviti više vrsta postupaka za dobivanje iste koncesije, treba li ta država članica, u skladu s člankom 56. UFEU‑a, osigurati njihovu istovjetnost radi osiguranja korisnog učinka propisa Unije u području te temeljne slobode, vodeći računa o zahtjevu da postupak izdavanja dozvole bude transparentan, objektivan i javan i o zahtjevu jednakog postupanja? 9. Utječe li na odgovor koji valja dati na šesto do osmog pitanja činjenica da ni u jednom od tih dvaju slučajeva nije osiguran sudski nadzor ili druga djelotvorna pravna zaštita protiv odluke o dodjeli koncesije? 10. Treba li članak 56. UFEU‑a, načelo lojalnosti iz članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji i načelo institucionalne i postupovne autonomije, u vezi s člancima 47. i 48. Povelje i zahtjevom prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pravima obrane koja iz njih proizlaze, tumačiti na način da nacionalni sud koji odlučuje u glavnom postupku može prilikom ispitivanja zahtjeva prava Unije koji proizlaze iz sudske prakse Suda, osobito prilikom ispitivanja nužnosti i proporcionalnosti ograničenja koje je odredila država članica o kojoj je riječ, naložiti i po službenoj dužnosti provesti ispitivanje i postupak izvođenja dokaza, uključujući i kad nacionalno postupovno zakonodavstvo države članice ne predviđa navedenu ovlast? 11. Treba li članak 56. UFEU‑a, u vezi s člancima 47. i 48. Povelje, kao i u vezi sa zahtjevom prava na djelotvornu sudsku zaštitu i pravima obrane koja iz njih proizlaze, tumačiti na način da nacionalni sud koji odlučuje u glavnom postupku ne može prilikom ispitivanja zahtjeva prava Unije koji proizlaze iz sudske prakse Suda, osobito prilikom ispitivanja nužnosti i proporcionalnosti ograničenja koje je odredila država članica o kojoj je riječ, prebaciti teret dokazivanja na pružatelje usluga na koje se odnosi ograničenje, nego da je zadaća države članice, konkretno državnog tijela koje je donijelo odluku koja se pobija u glavnom predmetu, opravdati i dokazati usklađenost s pravom Unije te nužnost i proporcionalnost nacionalnih propisa i da nepostojanje takvog dokaza samo po sebi dovodi do toga da se ti nacionalni propisi protive pravu Unije? 12. Treba li članak 56. UFEU‑a, s obzirom na pravo na dobru upravu iz članka 41. stavka 1. Povelje, pravo na saslušanje iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje i obvezu obrazlaganja iz članka 41. stavka 2. točke (c) Povelje kao i klauzulu lojalnosti iz članka 4. stavka 3. UEU‑a i institucionalnu i postupovnu autonomiju država članica, tumačiti na način da ti zahtjevi nisu ispunjeni ako nadležno tijelo države članice ne obavijesti priređivača igara na sreću o pokretanju postupka o upravnoj sankciji u skladu s odredbom nacionalnog prava države članice niti kasnije tijekom upravnog postupka zatraži njegovo mišljenje o usklađenosti tih propisa s pravom Unije te bez podrobnijeg objašnjenja te sukladnosti i dokaza o njoj u obrazloženju odluke u jednostupanjskom postupku naloži sankciju koja se smatra upravnom? 13. Uzimajući u obzir članak 56. UFEU‑a, članak 41. stavke 1. i 2. točke (a) i (c) Povelje i njezine članke 47. i 48. kao i zahtjev prava na djelotvornu sudsku zaštitu i prava obrane koja iz njih proizlaze, jesu li ispunjeni zahtjevi sadržani u navedenim odredbama ako priređivač igara na sreću može osporavati usklađenost nacionalnih propisa s pravom Unije isključivo i prvi put pred nacionalnim sudom? 14. Mogu li se članak 56. UFEU‑a i obveza države članice da opravda i obrazloži ograničenje slobode pružanja usluga tumačiti na način da država članica nije ispunila navedenu obvezu ako ni u trenutku određivanja ograničenja ni u trenutku njegova ispitivanja nije postojala niti postoji relevantna procjena učinaka tog ograničenja kojom bi se potvrdilo da se njime nastoje ostvariti ciljevi javnog poretka? 15. Uzimajući u obzir zakonom utvrđena ograničenja iznosa upravne kazne koja se može izreći, prirodu djelatnosti koja se kažnjava tom sankcijom i osobito činjenicu da je riječ o osjetljivoj djelatnosti s obzirom na javni poredak i javnu sigurnost, kao i represivni cilj kazne, može li se na temelju članaka 47. i 48. Povelje smatrati da je predmetna upravna kazna ‚kaznenopravne naravi’ i utječe li ta okolnost na odgovor koji valja dati na jedanaesto do četrnaestog pitanja? 16. Treba li članak 56. UFEU‑a tumačiti na način da, ako sud koji odlučuje u glavnom postupku na temelju odgovora danih na gore navedena pitanja utvrdi nezakonitost propisa i njihove primjene, on na temelju toga također treba zaključiti da se pravu Unije protivi sankcija utemeljena na nacionalnim propisima koji nisu u skladu s člankom 56. UFEU‑a?”