MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

GIOVANNIJA PITRUZZELLE

od 30. travnja 2020. ( 1 )

Predmet C‑809/18 P

Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

protiv

John Mills Ltd

„Žalba – Žig Europske unije – Postupak povodom prigovora – Žig za koji je prijavu podnio trgovački zastupnik ili predstavnik zakonitog nositelja – Članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009”

1. Svojom žalbom u ovom predmetu Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) zahtijeva ukidanje presude od 15. listopada 2018., John Mills/EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679), kojom je Opći sud prihvatio tužbu koju je društvo John Mills Ltd. podnijelo protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 5. listopada 2016. (predmet R 2087/2015‑1) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), koja se odnosi na postupak povodom prigovora koji je pokrenulo društvo Jerome Alexander Consulting Corp.

2. EUIPO‑ova žalba pruža Sudu priliku da se prvi put izjasni o tumačenju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 ( 2 ) (koji je postao članak 8. stavak 3. Uredbe 2017/1001 ( 3 )), koji među relativnim razlozima za odbijanje registracije znaka kao žiga Europske unije navodi činjenicu da je prijavu za registraciju u svoje ime podnio trgovački zastupnik ili predstavnik nositelja žiga bez njegova dopuštenja ( 4 ).

I. Pravni okvir

A. Međunarodno pravo

3. Unija je ugovorna stranka Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (TRIPS) od 15. travnja 1994. ( 5 ), koji predstavlja Prilog 1.C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO) ( 6 ). Članak 2. stavak 1. tog sporazuma predviđa da, kad je riječ o dijelu II. navedenog sporazuma, u kojem se nalaze odredbe u području žigova, države ugovornice poštuju, konkretno, članke 1. do 12. Konvencije za zaštitu intelektualnog vlasništva, potpisane u Parizu 20. ožujka 1883., posljednji put revidirane u Stockholmu 14. srpnja 1967. i izmijenjene 28. rujna 1979. ( 7 ), koja je obvezujuća za sve države članice Unije.

4. Članak 6.f te konvencije, kako je revidiran i izmijenjen, određuje: „1. Ako zastupnik ili predstavnik osobe koja je nositelj žiga u jednoj zemlji Unije podnese prijavu za registraciju žiga na svoje ime u jednoj zemlji ili više zemalja Unije bez ovlaštenja toga nositelja žiga, nositelj žiga ima pravo podnijeti prigovor na zahtijevanu registraciju ili zahtijevati njezino poništenje ili, ako zakon zemlje to dopušta, prijenos te registracije na njegovo ime ako taj zastupnik ili predstavnik ne opravda svoj postupak. 2. Uz iznimku odredaba iz gore navedenog stavka 1., nositelj žiga ima pravo podnijeti prigovor na upotrebu svojeg žiga od strane svojeg zastupnika ili predstavnika ako nije dao ovlaštenje za tu upotrebu. 3. Nacionalno zakonodavstvo može predvidjeti razuman rok u kojemu nositelj žiga mora ostvariti prava predviđena u ovome članku.” [neslužbeni prijevod]

B. Pravo Unije

5. Članak 8. Uredbe br. 207/2009, koji se ratione temporis primjenjuje na činjenice u ovom slučaju, nabraja relativne razloge za odbijanje registracije žiga. U skladu sa stavkom 3. tog članka: „Na temelju prigovora nositelja žiga, žig se neće registrirati kad trgovački zastupnik ili predstavnik nositelja žiga podnese prijavu za njegovu registraciju u svoje ime bez dopuštenja nositelja žiga, osim ako takav zastupnik ili predstavnik opravda svoj postupak ( 8 ).”

6. Članak 11. navedene uredbe, naslovljen „Zabrana uporabe žiga EU‑a registriranog na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika”, predviđa da „[k]ad je ži[g] EU‑a registriran na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika osobe koja je nositelj tog žiga, bez odobrenja nositelja žiga, ovaj potonji ima pravo usprotiviti se uporabi njegova žiga od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika ako on sam nije odobrio takvu uporabu, osim ako trgovački zastupnik ili predstavnik opravda svoj postupak” ( 9 ).

7. U skladu s člankom 18. iste uredbe, naslovljenim „Prijenos žiga registriranog na ime trgovačkog zastupnika”, „[k]ada je žig EU‑a registriran na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika osobe koja je nositelj tog žiga bez odobrenja nositelja žiga, ovaj potonji ima pravo zahtijevati prijenos navedene registracije u svoju korist, osim ako takav zastupnik ili predstavnik opravda svoj postupak” ( 10 ).

8. Naposljetku, članak 53. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 određuje da se „[ž]ig EU‑a proglašava […] ništavim na zahtjev podnesen Uredu ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede […] kad postoji žig iz članka 8. stavka 3., te kad su ispunjeni uvjeti navedeni u tom stavku” ( 11 ).

II. Okolnosti spora, postupak pred EUIPO‑om, postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

9. Društvo John Mills Ltd podnijelo je 18. rujna 2013. EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Unije čiji je predmet verbalni znak „MINERAL MAGIC”. Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju razredu 3. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, i odgovaraju sljedećem opisu: „Losioni za kosu; proizvodi za struganje; sapuni; mirisi; esencijalna ulja; kozmetički proizvodi; proizvodi za čišćenje i njegu kože, vlasišta i kose; dezodoransi za osobnu uporabu (parfumerijski proizvodi)”.

10. Dana 23. travnja 2014. Jerome Alexander Consulting Corp. podnio je prigovor na traženu registraciju žiga, ističući u potporu prigovoru razlog za odbijanje predviđen u članku 8. stavku 3. Uredbe br. 207/2009. Prigovor se temeljio, među ostalim, na verbalnom žigu MAGIC MINERALS BY JEROME ALEXANDER, registriranom u Sjedinjenim Američkim Državama 15. siječnja 2013. za sljedeće proizvode: „puder za lice koji sadržava minerale”. Odlukom od 18. kolovoza 2015. Odjel za prigovore odbio je prigovor. Jerome Alexander je 15. listopada 2015. EUIPO‑u podnio žalbu protiv te odluke.

11. Dana 5. listopada 2016. prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a donijelo je osporavanu odluku kojom je poništena odluka Odjela za prigovore i, na temelju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, odbilo je registrirati žig za koji je podnesena prijava. U toj odluci, žalbeno vijeće navelo je prije svega cilj članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, odnosno „sprečavanje zlouporabe od strane trgovačkog zastupnika nositelja žiga” ( 12 ), navelo je uvjete koji, prema njegovu mišljenju, moraju biti ispunjeni da bi se prihvatio prigovor na temelju te odredbe, to jest da „podnositelj prigovora mora biti nositelj ranijeg žiga, da podnositelj prijave za registraciju žiga mora biti ili je morao biti trgovački zastupnik ili predstavnik spomenutog nositelja, da zahtjev mora biti podnesen na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika bez dopuštenja nositelja žiga pri čemu ne postoje legitimni razlozi koji opravdavaju postupak trgovačkog zastupnika ili predstavnika, i da se zahtjev mora odnositi na istovjetne ili slične znakove i proizvode” ( 13 ). Stoga je utvrdilo da je „u trenutku podnošenja prijave žiga postojao stvarni, učinkovit i dugotrajni odnos, koji stvara opću obvezu povjerenja i lojalnosti, i da je tužitelj bio trgovački zastupnik u smislu članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009” ( 14 ). Naposljetku, žalbeno vijeće istaknulo je da su, u ovom slučaju, proizvodi obuhvaćeni suprotstavljenim znakovima bili istovjetni ( 15 ) i da su suprotstavljeni znakovi bili slični ( 16 ).

12. John Mills je 5. siječnja 2017. Općem sudu podnio tužbu za poništenje sporne odluke ističući jedan tužbeni razlog, sastavljen od triju dijelova, koji se temeljio na povredi članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009. Prvi dio se temeljio na kvalifikaciji John Millsa kao „trgovačkog zastupnika ili predstavnika” u smislu te odredbe. Drugim i trećim dijelom John Mills prigovorio je žalbenom vijeću da je ono pogrešno smatralo da je ta odredba primjenjiva, iako su suprotstavljeni znakovi samo slični, a ne istovjetni, i unatoč tomu što proizvodi obuhvaćeni ranijim žigom nisu istovjetni onima obuhvaćenima žigom za koji je podnesena prijava.

13. Opći sud najprije je ispitao drugi dio tužbenog razloga, prihvativši ga. Slijedom toga poništio je odluku žalbenog vijeća, a da se nije izjasnio o prvom i trećem dijelu tužbenog razloga te je naložio EUIPO‑u i društvu Jerome Alexandre da svaki snosi polovinu troškova društva John Mills.

III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

14. Podneskom dostavljenim tajništvu Suda 20. prosinca 2018., EUIPO je podnio predmetnu žalbu. EUIPO zahtijeva od Suda da ukine pobijanu presudu i naloži društvu John Mills snošenje nastalih troškova. Društvo John Mills traži od Suda da odbije žalbu i naloži EUIPO‑u snošenje troškova. EUIPO i društvo John Mills saslušani su na raspravi održanoj 16. siječnja 2020.

IV. Žalba

15. U prilog žalbi EUIPO ističe dva žalbena razloga. Prvim žalbenim razlogom prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009, a drugim žalbenim razlogom ističe povredu članka 36. Statuta Suda.

A. Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009

1. Pobijana presuda

16. Prvi žalbeni razlog odnosi se na točke 25. do 37. pobijane presude.

17. U točki 25. te presude, nakon što je primijetio da je cilj članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 „izbjeći da trgovački zastupnik ili predstavnik nositelja žiga zlouporabi njegov žig, s obzirom na to da ti zastupnici i predstavnici mogu upotrijebiti znanja i iskustva stečena tijekom poslovnog odnosa koji su imali s nositeljem i, prema tome, nepošteno iskoristiti napore i ulaganja koja je nositelj žiga izvršio”, Opći je sud ustvrdio da stoga ta odredba „u biti zahtijeva da postoji izravan odnos između žiga nositelja i žiga za koji je prijavu za registraciju podnio trgovački zastupnik ili predstavnik u svoje ime” i da „[t]akav odnos može postojati samo ako se predmetni žigovi podudaraju”. Opći je sud zatim utvrdio da u prilog tumačenju prema kojem raniji žig i žig za koji je podnesena prijava moraju biti istovjetni – a ne samo slični – da bi se članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 mogao primjenjivati, idu i pripremni akti Uredbe br. 40/94 o žigu Zajednice ( 17 ) (točke 26. do 31. pobijane presude), i tekst članka 6.f Pariške konvencije (točke 32. do 35. pobijane presude).

2. Argumenti stranaka

18. EUIPO ističe da je Opći sud pogrešno protumačio članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 time što je ograničio njegovo područje primjene na pojam „istovjetnost” znakova i time što je tom pojmu dao značenje koje ima u kontekstu članka 8. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009. EUIPO prigovara Općem sudu da je dao prednost doslovnom tumačenju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, kojim se ne uzima u obzir cilj te odredbe. U tom pogledu EUIPO ističe, s jedne strane, da se doslovnim tumačenjem ne može isključiti da se ta odredba primjenjuje i na slične žigove i, s druge strane, da je sud Unije uvijek usvajao teleološki pristup u tumačenju odredaba u području žigova. Prema EUIPO‑ovu mišljenju, trgovački zastupnik ili predstavnik mogao bi nepošteno izvlačiti korist na koju se Opći sud poziva u točki 25. pobijane presude, ne samo kada upotrebljava žig istovjetan žigu nositelja, nego i u svim slučajevima u kojima unosi izmjene koje omogućuju utvrđivanje bitnih elemenata tog žiga, omogućujući mu da ga prisvoji. U takvim slučajevima ne samo da bi trgovački zastupnik ili predstavnik mogli odvratiti klijente od nositelja žiga i učiniti manje povoljnim njegovo širenje ili njegov mogući ulazak na tržište Unije, nego bi također mogli spriječiti samu registraciju žiga nositelja i/ili njegovu uporabu u Uniji na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) ili članka 9. stavka 2. točke (b) Uredbe br. 207/2009. EUIPO smatra da relevantni kriterij za primjenu članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 tumačenog u vezi s njezinim ciljem, nije ni istovjetnost ni sličnost suprotstavljenih žigova, koja se traži zbog ocjene postojanja rizika dovođenja u zabludu, nego njihova „općenita jednakost gospodarske i komercijalne naravi”. Ta jednakost postoji kada je moguće „jasno prepoznati” znak nositelja žiga za koji je podnesena prijava za registraciju od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika. To je slučaj kada se suprotstavljeni znakovi podudaraju „po elementima koji uglavnom pridonose razlikovnom karakteru ranijeg žiga”. Naposljetku, EUIPO smatra da činjenica da prijave za registraciju poput onih o kojima je riječ uključuju pretpostavke zle vjere i obuhvaćene su razlogom ništavosti predviđenim u članku 52. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009, ne daje prednost uskom tumačenju članka 8. stavka 3. te uredbe. Naime, primoravanje nositelja žiga da čeka registraciju znaka koju su zatražili trgovački zastupnik ili predstavnik za postupanje u svrhu zaštite njegovih interesa, bilo bi protivno načelima ekonomičnosti postupka i dobre uprave.

19. Prema mišljenju društva John Mills, iz teksta članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 kao i iz članka 6.f Pariške konvencije jasno proizlazi da se te odredbe odnose na istovjetne, a ne samo slične žigove. Tekst je osim toga potvrđen pripremnim aktima Uredbe br. 40/94, kao što je to Opći sud pravilno presudio. John Mills također ističe nejasnu i nepreciznu narav kriterija koji je predložio EUIPO u svrhu primjene članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, koji se temelji na prisvajanju razlikovnog karaktera nositeljeva žiga od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika. To društvo ističe da se ocjena razlikovnog karaktera ne smije izvršiti apstraktno, nego sa stajališta relevantnog potrošača. Taj je potrošač onaj iz države u kojoj je žig nositelja bio registriran (ili je drukčije zaštićen), a ne, kao što je to žalbeno vijeće pogrešno smatralo, žig Unije. U tim bi se okolnostima ocjena razlikovnog karaktera mogla pokazati složenom. U ovom slučaju nije podnesen nijedan dokaz o razlikovnom karakteru pojmova MAGIC MINERALS za proizvode „puder za lice koji sadržava minerale” sa stajališta američkog potrošača. John Mills također ističe da je kriterij koji je predložio EUIPO širi od kriterija iz Uredbe br. 207/2009 i, osobito, iz članka 8. stavaka 1. i 5. te uredbe. Dakle, bilo bi nelogično smatrati da je zakonodavac Unije namjeravao stranim žigovima, čak i ako se nikad nisu upotrebljavali u Uniji, dodijeliti širu zaštitu od one koja se pruža nacionalnim žigovima ili žigovima Unije. Naposljetku, John Mills ističe da bi tumačenje članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 koje predlaže EUIPO, osim velikih poteškoća u primjeni također dovelo do očite pravne nesigurnosti u pogledu stvarnog područja primjene te odredbe, kada ponašanja na koja se EUIPO poziva u svojoj žalbi već imaju djelotvoran instrument sankcije u članku 52. stavku 1. točki (b) te uredbe, koji se odnosi na registracije u zloj vjeri.

3. Analiza

a) Tumačenje članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009

1) Doslovno tumačenje

20. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, utvrđivanje značenja i dosega pojmova za koje pravo Unije ne daje nikakvu definiciju treba provesti u skladu s njihovim uobičajenim značenjem u svakodnevnom jeziku, uzimajući u obzir kontekst u kojem se oni koriste i ciljeve postavljene propisom kojem pripadaju ( 18 ). Tumačenje odredbe prava Unije podrazumijeva također usporedbu njezinih jezičnih verzija ( 19 ). U slučaju razlika između jezičnih verzija, predmetnu odredbu treba tumačiti u skladu s općom strukturom i ciljem uredbe koje je ona sastavni dio ( 20 ).

21. U ovom slučaju nije riječ o utvrđivanju značenja pojma ili izraza iz odredbe čija tekstualna analiza se treba provesti, nego o ocjeni omogućuju li izrazi i sintaksa upotrijebljeni u toj odredbi jednoznačno identificiranje veze koja, na temelju navedene odredbe, mora postojati između žiga za koji trgovački zastupnik ili predstavnik traži registraciju i nositeljeva žiga.

22. Budući da je potreba postojanja takve veze nedvojbeno izvediva iz teksta članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, koji bi inače bio lišen svake logičnosti, valja istaknuti da se na prvo čitanje čini da ta odredba u velikom broju jezičnih verzija utvrđuje preklapanje ili „pripadanje”, što je izraz koji je upotrijebio Opći sud, između navedenih žigova ( 21 ).To je osobito tako zbog korištenja određenog člana u izrazu „nositelj žiga” (talijanski „titolare del marchio”) u dvama različitim slučajevima u kojima se pojavljuje, što upućuje na to da žig za koji je podnesena prijava i raniji žig u stvarnosti čine isti znak. Ta je podudarnost osobito izražena u određenim jezičnim verzijama poput, osobito, španjolske verzije, u kojoj je predmet odbijanja registracije „isti” žig („misma”), a izraz „nositelj žiga” („titular de la marca”) postaje kod drugog navođenja „nositelj navedenog žiga” („titular de dicha marque”) ( 22 ).

23. Međutim, ne smatram da iz tog teksta nedvosmisleno proizlazi da samo žig istovjetan žigu nositelja, a ne i žig koji u odnosu na potonjega predstavlja određene razlike, može biti predmet relativnog razloga za odbijanje iz članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009. Osim toga, iako je točno da se žig također definira u odnosu na proizvode ili usluge za koje je zaštićen, tekst te odredbe ne daje nikakvu izričitu uputu o odnosu koji mora postojati između proizvoda i usluga navedenih u prijavi za registraciju i onih obuhvaćenih žigom nositelja te stoga ne omogućuje da se sa sigurnošću iz njezina područja primjene isključe znakovi, čak i istovjetni, koji su namijenjeni za uporabu u odnosu na proizvode ili usluge koji nisu istovjetni.

24. Stoga je potrebno koristiti druga sredstva tumačenja kako bi se utvrdilo područje primjene predmetne odredbe. S druge strane, sam Opći sud, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, nije svoju odluku temeljio na doslovnom tumačenju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, nego je u točki 25. pobijane presude zahtjev postojanja „izravnog odnosa” između žiga nositelja i žiga trgovačkog zastupnika ili predstavnika, koji treba razumjeti u smislu njihove „podudarnosti”, izvukao iz cilja koji se želi postići tom odredbom ( 23 ).

2) Sustavno tumačenje

25. Određeni elementi koji se temelje na unutarnjoj sistematici članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 idu, prema mojem mišljenju, u prilog „podudarnosti” između žiga trgovačkog zastupnika ili predstavnika i žiga nositelja. Riječ je o pozitivnom uvjetu iz te odredbe prema kojem prijavu za registraciju moraju podnijeti trgovački zastupnik ili predstavnik „u svoje ime” i negativnom uvjetu nepostojanja dopuštenja nositelja. Naime, oba idu u prilog zaključku da je žig koji je predmet prijave za registraciju na ime trgovačkog zastupnika ili predstavnika zapravo vlasništvo zakonitog nositelja, u čije je ime ili uz čije je dopuštenje trebalo podnijeti taj zahtjev. Taj je zaključak, osim toga, potkrijepljen člankom 18. Uredbe br. 207/2009, koji se nalazi u odjeljku 4. te uredbe, naslovljenom „Žigovi Zajednice kao predmeti vlasništva”, koji predviđa pravo nositelja da zahtijeva prijenos u svoju korist registracije koju je izvršio trgovački zastupnik ili predstavnik bez odobrenja.

26. Ako se pak razmotri članak 8. Uredbe br. 207/2009, u njegovoj cijelosti, vidi se autonomija stavka 3. u odnosu na stavak 1. tog članka. Obje odredbe uređuju relativne razloge za odbijanje koji se odnose na slučajeve sukoba žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg žiga, od kojih svaka određuje uvjete primjene svojstvene svakom od tih razloga. Tako stavak 1. točke (a) i (b) predviđa dva slučaja dvostruke istovjetnosti i sličnosti koja može dovesti do pogrešnog poistovjećivanja dvaju predmetnih žigova, dok stavak 3. zahtijeva postojanje posebnog odnosa (zastupničkog ili predstavničkog) između podnositelja prijave i nositelja ranijeg žiga, nepostojanje dopuštenja potonjeg kao i nepostojanje razloga koji opravdavaju postupak zastupnika ili predstavnika. Nasuprot tomu, pozivanjem na pojmove „istovjetnost” i „sličnosti” upotrijebljene u spomenutom stavku 1., nije pojašnjen odnos koji mora postojati između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg žiga. Isto vrijedi i za usporedbu između stavka 3. i stavka 5. članka 8. Uredbe br. 207/2009, u kojima se naprotiv izričito upućuje na pojmove „istovjetnost” i „sličnosti”.

3) Povijesno tumačenje

27. Kao što je to navedeno u točki 27. pobijane presude, preliminarni nacrt Uredbe o žigu Zajednice iz travnja 1977. ( 24 ), predviđao je u članku 12. stavku 3. da se predmetni relativni razlog za odbijanje primjenjuje na „žigove koji su istovjetni ili slični” ranijem žigu za „proizvode koji su istovjetni ili slični” onima koje je potonji žig označavao.

28. Međutim, izričito navođenje dvostruke pretpostavke istovjetnosti i sličnosti znakova i proizvoda ili usluga izbrisano je u podudarnoj odredbi prijedloga uredbe ( 25 ) koji je Komisija podnijela Vijeću u studenome 1980., iz koje je proizašlo donošenje Uredbe br. 40/94. Ni preliminarni nacrt ni prijedlog Komisije nisu predviđali odredbe slične članku 11. i članku 18. Uredbe br. 207/2009 ( 26 ). Osim toga, ti tekstovi nisu predviđali opći razlog za ništavost žiga Zajednice koji se temelji na zloj vjeri prilikom registracije ( 27 ). Talijanska delegacija istaknula je 1982. pitanje zlouporabe pri registraciji, a preporuka o uvođenju odredbe u tom smislu unesena je u izvješće radne skupine Vijeća zadužene za razmatranje prijedloga Uredbe o žigu Zajednice. Te rasprave i naknadne rasprave koje su pridonijele definiranju sadržaja pravila o registraciji u zloj vjeri odvijale su se na margini rasprava o članku 7. stavku 3. prijedloga uredbe, koji uređuje slučaj prijave koju je podnio trgovački zastupnik ili predstavnik nositelja žiga bez odobrenja potonjega ( 28 ).

29. Što se tiče potonje odredbe, kao što je to navedeno u točki 28. pobijane presude, u dokumentu sastavljenom u okviru rasprava u radnoj skupini o prijedlogu Uredbe o žigu Zajednice, Vijeće je navelo da je odbilo prijedlog njemačke delegacije kojim bi se primjena navedene odredbe proširila „na slične žigove za slične proizvode” ( 29 ). U istom je dokumentu navedeno da je prijedlog danske delegacije da se proširi područje primjene iste odredbe na svaku osobu koja djeluje u zloj vjeri bio odbijen jer bi se njime uveo subjektivni kriterij koji nije u skladu s objektivnim kriterijem iz članka 7. stavka 3. prijedloga uredbe, te jer bi se nositelju ranijeg prava omogućilo da se usprotivi stvaranju žiga Zajednice bez uzajamnosti.

30. Kao što je to Opći sud pravilno zaključio u točki 30. pobijane presude, iz pripremnih akata Uredbe br. 40/94 proizlazi volja zakonodavca Zajednice da zadrži područje primjene članka 8. stavka 3. te uredbe (koji je nakon toga postao članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009) u točno određenim granicama. Primjena te odredbe na slične žigove za slične proizvode je, osobito, izričito odbijena. U tom kontekstu, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, činjenica da se u navedenom članku izričito ne spominje njegova primjenjivost u slučaju sličnih znakova ne može se od strane onoga koji tumači staviti na istu razinu s izostankom izričitog upućivanja na pojam istovjetnosti. Naime, s jedne strane, prisvajanje od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika znaka istovjetnog onomu nositelja tipični je slučaj obuhvaćen predmetnom odredbom, koji se nedvojbeno odražava u tekstu te odredbe, a s druge strane, kao što smo vidjeli, izostavljanje svakog upućivanja na pojam sličnosti proizlazi iz precizne volje zakonodavca Zajednice, izražene dvaput tijekom zakonodavnog postupka koji je doveo do donošenja Uredbe br. 40/94, prvi put implicitno, a drugi put eksplicitno.

31. Dodajem, što ide u prilog zaključku da je zakonodavac Zajednice namjeravao ograničiti područje primjene predmetnog relativnog razloga za odbijanje na slučaj postojanja objektivne podudarnosti između suprotstavljenih znakova, činjenicu da njegova primjena nije bila uvjetovana dokazivanjem drugih elemenata, bilo da su objektivni (na primjer, postojanje neopravdane prednosti od strane neovlaštenog trgovačkog zastupnika ili predstavnika ili štete od strane zakonitog nositelja) ili subjektivni (na primjer, postojanje zle vjere neovlaštenog trgovačkog zastupnika ili predstavnika). Ako postoji takva podudarnost, osim ako neovlašteni trgovački zastupnik ili predstavnik ne može opravdati svoje ponašanje, zaštita nositelja prava je automatska, iako je prepuštena njegovoj inicijativi.

4) Teleološko tumačenje

32. Kao što je to već dugo priznato u sudskoj praksi Općeg suda, relativni razlog za odbijanje iz članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 ima za cilj izbjeći zlouporabe od stane trgovačkog zastupnika ili predstavnika zakonitog nositelja navedenog žiga koji bi, iskorištavajući znanja i iskustvo stečene tijekom poslovnog odnosa s tim nositeljem, nepošteno iskorištavao profit od posla i ulaganja koja je izvršio potonji ( 30 ). On se u biti primjenjuje na situacije u kojima nositelj žiga koji je zaštićen isključivo izvan Unije distribuira svoje proizvode ili usluge na tržištu Unije posredstvom trgovačkog zastupnika ili predstavnika. U takvim situacijama nositelj žiga izlaže se riziku nelojalnog ponašanja trgovačkog zastupnika ili predstavnika. On bi, nakon što je registrirao žig u Uniji pod vlastitim imenom, mogao konkurirati istom nositelju i, temeljeći se na stečenoj prednosti, spriječiti nositelja u korištenju žiga ili, ako on još nije prisutan na tržištu Unije, spriječiti njegov ulazak. Ništa ne sprečava nositelja da podnese prigovor na registraciju žiga na temelju predmetnog relativnog razloga za odbijanje čak i kada žig uživa bilo kakav oblik zaštite u Uniji ili u državi članici. Međutim, u tom slučaju on također raspolaže, ako su ispunjeni uvjeti za primjenu, drugim instrumentima zaštite predviđenima u članku 8.

33. Nedvojbeno je da bi široko tumačenje članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, kao što je ono koje zagovara EUIPO, koje uključuje slučaj obične sličnosti između znaka za čiju je registraciju podnesena prijava i znaka onoga koji se protivi registraciji, pridonijelo provedbi cilja zaštite koji se nastoji postići tom odredbom. Međutim, suprotno onomu što tvrdi EUIPO, usko tumačenje, odnosno ograničavanje područja primjene članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 samo na slučajeve istovjetnosti između suprotstavljenih žigova, ne bi ga lišilo svakog korisnog učinka, nego bi ograničilo cilj zaštite na točno određene slučajeve.

34. Dakle, budući da je to razgraničenje u skladu kako s tekstom predmetne odredbe, tako i s jasnom namjerom zakonodavca Unije, pitam se može li osoba koja ga tumači zanemariti te elemente kako bi dao prednost tumačenju te odredbe koje mi se čini prekoračenjem granica običnog teleološkog tumačenja i umjesto toga dovesti do primjene po analogiji pravnog pravila koje ona sadržava ( 31 ). U tom pogledu podsjećam, s jedne strane, da je Sud već imao priliku pojasniti da teleološko tumačenje ne može dovesti do tumačenja predmetne odredbe koje bi bilo protivno njezinu tekstu ( 32 ) i, s druge strane, da se, neovisno o svim drugim razmatranjima, članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 tumači kao iznimka od načela prvenstva koje je karakteristično za pravo žigova ( 33 ) i da ga stoga treba tumačiti usko i ne može se tumačiti analogijom ( 34 ).

5) Članak 6.f Pariške konvencije

35. Podsjećam da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Sud može tumačiti odredbe sadržane u međunarodnim sporazumima kada se na njih poziva pravo Unije ili kada je ono doneseno radi njihova prenošenja u Uniji ( 35 ).

36. Umetnut u tekst Pariške konvencije nakon konferencije za reviziju održane u Lisabonu 1958. ( 36 ), članak 6.f namijenjen je zaštiti nositelja zaštićenog žiga u jednoj od država ugovornica Konvencije protiv zlouporaba koje je počinio trgovački zastupnik ili predstavnik tog nositelja u drugoj državi ugovornici ( 37 ). Njime se predviđaju tri različita oblika zaštite, a to su ovim redom, sprečavanje registracije žiga nositelja od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika ili podnošenje zahtjeva za njegovo poništenje, zabrana njegove neovlaštene uporabe od strane tih osoba i omogućavanje prijenosa žiga koji je predmet nezakonite registracije od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika. Kao što smo vidjeli, Uredbom br. 207/2009 (i sada Direktivom 2015/2436) prenose se sva tri oblika zaštite.

37. Tekst članka 6.f Pariške konvencije, u vjerodostojnoj francuskoj verziji ( 38 ), navodi još jasnije od odgovarajuće verzije članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, da je predmet prijave za registraciju trgovačkog zastupnika ili predstavnika, žig nositelja ( 39 ). Točno je, kao što je to EUIPO istaknuo, da se kako u pripremnim aktima Lisabonske konvencije ( 40 ), tako i u vodiču za primjenu Pariške konvencije ( 41 ), navodi da područje primjene te odredbe treba razumjeti tako da obuhvaća i „istovjetne” i „slične” žigove ( 42 ). Međutim, budući da doslovni tekst članka 6.f ne potkrepljuje takvo tumačenje, smatram da je Opći sud u točki 35. pobijane presude pravilno zaključio da ta odredba pretpostavlja da su suprotstavljeni žigovi podudarni.

38. Taj zaključak u svakom slučaju nije odlučujući za tumačenje članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009. Naime, iako je točno da tu odredbu treba tumačiti u skladu s člankom 6.f Pariške konvencije, potonja ostavlja široku marginu prosudbe državama ugovornicama, koje su konkretno slobodne u svojim nacionalnim pravima predvidjeti širu zaštitu industrijskog vlasništva od one koja se njome propisuje ( 43 ).

6) Zaključci o tumačenju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009

39. Članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 predviđa mogućnost za nositelja žiga, čak i ako je žig zaštićen samo izvan područja Europske unije, da podnese prigovor protiv zlouporabe pri registraciji njegova žiga koju je izvršio njegov trgovački zastupnik ili predstavnik. Riječ je o jedinom slučaju u kojem je dozvoljen prigovor protiv zahtjeva za čije podnošenje treba smatrati da je izvršeno protivno općem načelu dobre vjere ( 44 ). U drugim slučajevima oštećene osobe nemaju mogućnost spriječiti registraciju žiga i imaju na raspolaganju samo tužbu za proglašavanje žiga ništavim predviđenu člankom 52. stavkom 1. točkom (b) navedene uredbe.

40. Razlozi te raznolikosti propisa su višestruki, od zahtjeva da se u sustav žiga Unije uvede odredba kojom se prenosi članak 6.f Pariške konvencije, do želje da se postupak registracije ne oteža prigovorima protiv navodnih zlouporaba u kojima se, za razliku od slučajeva uređenih člankom 8. stavkom 3. Uredbe br. 207/2009, ne može predmnijevati zla vjera podnositelja prijave (osim ako je to opravdano), nego se mora dokazati. Međutim, čini mi se da je temelj te odredbe, kao i članka 6.f Pariške konvencije, također i ideja da pravo podnošenja ili odobrenja podnošenja prijave njegova žiga na području različitom od onog na kojem je zaštićen, pripada isključivo nositelju i da, stoga, neovisno o zloj vjeri, ta odredba prije svega sankcionira nepostojanje legitimacije neovlaštenog trgovačkog zastupnika ili predstavnika za podnošenje prijave. Također u tom smislu valja, prema mojem mišljenju, shvatiti nužnu podudarnost između žigova koja proizlazi iz teksta predmetne odredbe.

41. S obzirom na navedeno, iz svega prethodno navedenog proizlazi da tumačenje članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 na temelju kojega se u njemu navedeni relativni razlog za odbijanje primjenjuje i u slučaju sličnih znakova, barem u mjeri u kojoj se odnosi na sličnost koja može dovesti u zabludu iz stavka 1. točke (b) tog članka, ne bi bilo u skladu ni s tekstom predmetne odredbe ni s očitom namjerom zakonodavca Zajednice u trenutku unošenja te odredbe u sustav žigova Unije. Drugim riječima, kriterij na kojem se temelji kvalifikacija usporedbe između znakova radi primjene navedene odredbe ne može biti isti kao onaj koji se primjenjuje u slučaju prigovora na registraciju koji se temelje na pravima zaštićenima na području Unije.

42. Međutim, iz prethodno navedenog ne proizlazi automatski da članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 treba tumačiti na način da je prigovor moguć samo u slučaju dvostruke istovjetnosti između suprotstavljenih znakova i proizvoda ili usluga koje označavaju, u smislu stavka 1. točke (a) tog članka. Naime, kao što to pravilno ističe EUIPO, tumačenje predmetne odredbe koje bi njezino područje primjene učinilo ovisnim o strogoj primjeni testa za ispitivanje istovjetnosti suprotstavljenih znakova i, a fortiori, ispitivanju dvostruke istovjetnosti, omogućilo bi trgovačkom zastupniku ili predstavniku da izbjegne sankciju za neregistriranje žiga jednostavno time što je malo izmijenio znak ili opis proizvoda ili usluga koje ovaj označava. Široka mogućnost zaobilaženja pravnog pravila učinila bi potonje uvelike neučinkovitim.

43. Kao što je uostalom već prethodno navedeno, u strukturi članka 8. Uredbe br. 207/2009 relativni razlog za odbijanje iz stavka 3. tog članka uživa vlastitu autonomiju. U nedostatku izričitog upućivanja na pojmove navedene u stavku 1. točkama (a) i (b) navedenog članka, veza između suprotstavljenih žigova koja se traži za ostvarivanje zaštite koju pruža ta odredba može se definirati neovisno o dosegu koji se tim pojmovima priznaje u kontekstu relativnih razloga za odbijanje iz stavka 1. navedenog članka 8.

44. Stoga, iako je točno, kao što je već navedeno, da na temelju teksta članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 takva veza pretpostavlja podudarnost između suprotstavljenih znakova, ipak ne smatram da takvu podudarnost treba automatski isključiti u slučaju da među njima nema apsolutne istovjetnosti. Isto tako, smatram da se zaštita koju pruža ta odredba ne smije odbiti nositelju žiga samo zato što ne postoji uska istovjetnost između proizvoda ili usluga označenih suprotstavljenim žigovima.

45. Stoga valja utvrditi kriterij prema kojem valja smatrati da, unatoč tome što dva suprotstavljena žiga, kao ni njihovi proizvodi i usluge, nisu istovjetni, ipak postoji podudarnost koja se traži u svrhu primjene predmetnog relativnog razloga za odbijanje.

46. Tijekom ovog postupka EUIPO je, prema mojem mišljenju, zauzeo previše fleksibilno stajalište o nužnosti određivanja takvog kriterija tako što, čini mi se, tvrdi da kriterij razlikovanja između slučajeva u kojima se primjenjuje predmetni relativni razlog za odbijanje i onih u kojima se ne primjenjuje nije, izvan okvira odnosa između suprotstavljenih znakova, u postojanju, što se procjenjuje od slučaja do slučaja, nepoštenog iskorištavanja žiga od strane neovlaštenog trgovačkog zastupnika ili predstavnika zbog podnošenja prijave i korištenja žiga. Dakle, to stajalište, prema mojem mišljenju, treba odbiti. Naime, kao što sam već prethodno naveo, iako nema sumnje da je cilj članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009 spriječiti trgovačkog zastupnika ili predstavnika da zlouporabi odnos koji ga povezuje s nositeljem žiga, taj članak predmnijeva podudarnost između suprotstavljenih znakova. Tu podudarnost treba ocijeniti na temelju unaprijed određenog kriterija, također i prije svega radi zahtjeva pravne sigurnosti.

47. S obzirom na navedeno, ističem da je kriterij „bitne istovjetnosti” između suprotstavljenih znakova, koji se nalazi na pola puta između „istovjetnosti” i „sličnosti” koja dovodi do zablude, preuzet u EUIPO‑ovim smjernicama u kojima je navedeno da se predmetna odredba mora primijeniti ne samo u slučaju istovjetnosti žigova i istovjetnosti između odnosnih proizvoda i usluga, nego i „kada znak za koji je trgovački zastupnik ili predstavnik podnio prijavu u biti prikazuje neznatno izmijenjeni raniji žig uz dodatke ili brisanja koji ne utječu bitno na njegov razlikovni karakter” i „kada su suprotstavljeni proizvodi i usluge slični ili jednaki u tržišnom smislu” ( 45 ). Iako se te smjernice također odnose na test dovođenja u zabludu između žigova ( 46 ), čini mi se da, barem u njegovu tekstu, kriterij koji predlažu slijediti zahtijeva užu vezu između žigova i proizvoda i usluga od one koja može imati za posljedicu dovođenje u zabludu.

48. Dakle, smatram da se taj kriterij treba prihvatiti pod uvjetom da ne dovodi do ocjene postojanja rizika dovođenja u zabludu između suprotstavljenih znakova. Prema mojem mišljenju, članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 treba primijeniti, osim u slučaju istovjetnih znakova, čak i kada žig za koji je podnesena prijava za registraciju od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika uključuje manje izmjene, dodatke ili brisanja koji ne utječu bitno na razlikovni karakter ranijeg žiga. To je slučaj, kao što je to navedeno u EUIPO‑ovim smjernicama, kada žig za koji je podnesena prijava bez značajne izmjene prikazuje „bit” ranijeg žiga, odnosno element ili elemente na kojima se temelji njegov razlikovni karakter. Ta se ocjena mora provesti usporedbom dvaju znakova na objektivan način. Ako se na temelju te usporedbe ne može zaključiti da su znakovi bitno istovjetni, bez obzira na postojanje određenog stupnja sličnosti između njih, ta se odredba ne primjenjuje i zakoniti nositelj žiga može eventualno pokrenuti postupak za proglašavanje žiga ništavim u smislu članka 52. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 59. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 2017/1001). Isto tako, članak 8. stavak 3. te uredbe ne primjenjuje se u slučaju kada nema srodnosti ili istovjetnosti između proizvoda i usluga obuhvaćenih suprotstavljenim žigovima. Interesi zakonitog nositelja koji je, na primjer, osmislio robno proširenje svojeg žiga mogli bi, dakle, biti zaštićeni samo ex post, putem postupka za proglašenje ništavosti.

b) Zaključci o prvom žalbenom razlogu

49. S obzirom na sva prethodna razmatranja, smatram da je Opći sud, tumačeći članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 na način da se primjenjuje samo u slučaju istovjetnosti suprotstavljenih žigova, počinio pogrešku koja se tiče prava i da zbog toga prvi žalbeni razlog treba prihvatiti.

B. Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 36. Statuta Suda

1. Pobijana presuda

50. Drugi žalbeni razlog usmjeren je protiv točaka od 39. do 42. pobijane presude.

51. Nakon što je u točki 37. pobijane presude zaključio da se članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 primjenjuje samo ako su suprotstavljeni žigovi istovjetni, Opći je sud smatrao primjenjivom, s obzirom na to da se „neizravno” tiče pitanja istovjetnosti, sudsku praksu koja se odnosi na članak 15. Uredbe br. 207/2009 (koji je postao članak 18. Uredbe br. 2017/1001), u pogledu dokaza o uporabi ( 47 ), te je u točki 40. pobijane presude utvrdio da predlaže da se utvrdi jesu li suprotstavljeni znakovi „istovjetni”, osobito na temelju te sudske prakse. U točki 41. pobijane presude potvrdio je zaključak žalbenog vijeća prema kojem se suprotstavljeni znakovi trebaju smatrati sličnima i kvalificirao je kao „jasno” i „očito” nepostojanje istovjetnosti između navedenih žigova. U točki 42. pobijane presude Opći je sud stoga zaključio da je, s obzirom na to da predmetni znakovi nisu istovjetni, žalbeno vijeće pogrešno smatralo da je članak 8. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 primjenjiv.

2. Argumenti stranaka

52. Svojim drugim žalbenim razlogom EUIPO ističe dva različita prigovora protiv pobijane presude. Kao prvo, prigovara Općem sudu da je dao proturječno obrazloženje primijenivši pojam „istovjetnost” na dvije pravno i činjenično različite situacije. Prema EUIPO‑u, test predviđen u članku 15. stavku 1. drugom podstavku točki (a) Uredbe br. 207/2009 nije povezan s pojmom „istovjetnost” i upotreba tog testa nije u skladu s restriktivnim tumačenjem članka 8. stavka 3. te uredbe koje je primijenio Opći sud. Kao drugo, EUIPO tvrdi da, suprotno onomu što je utvrđeno u točki 40. pobijane presude, Opći sud nije proveo navedeni test, nego je samo utvrdio da suprotstavljeni znakovi nisu očito istovjetni.

53. John Mills odgovara da se Opći sud ograničio na pozivanje na članak 15. Uredbe br. 207/2009 kako bi pojasnio da je pojam „istovjetnost” bio ublažen u kontekstu te odredbe i da, isto tako, članak 8. stavak 3. te uredbe ne zahtijeva primjenu testa stroge istovjetnosti. U točki 41. pobijane presude Opći je sud utvrdio da se suprotstavljeni znakovi ne mogu smatrati istovjetnima ni na temelju ublaženog pojma istovjetnosti predviđenog člankom 15. Uredbe br. 207/2009.

3. Analiza

54. Smatram da dva prigovora koja je EUIPO istaknuo u okviru svojeg drugog žalbenog razloga također treba prihvatiti.

55. Kao prvo, slažem se s tužiteljem kada tvrdi da se članak 15. stavak 1. drugi podstavak točka (a) Uredbe br. 207/2009 ne odnosi na test „istovjetnosti” nego „bitne istovjetnosti”, što je pomalo slično onome predloženom u točki 48. ovog mišljenja, koji zahtijeva utvrđivanje razlikovnog elementa ili razlikovnih elemenata znaka i provjeru jesu li ti elementi bitno izmijenjeni u komercijalnoj uporabi registriranog žiga ( 48 ). Kao što to EUIPO pravilno navodi, taj test naprotiv pretpostavlja postojanje neistovjetnosti između dvaju znakova uzetih u obzir ( 49 ). Osim toga, važno je istaknuti da se usporedbom registrirane verzije žiga i njegove verzije koja se upotrebljava u trgovini, koja se temelji na primjeni članka 15. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 207/2009, želi postići drukčiji cilj i da odgovara logici drukčijoj od one između žiga za koji je podnesena prijava i ranijeg žiga koja se traži u svrhu primjene članka 8. te uredbe. Naime, u prvom slučaju ta usporedba služi tomu da se omogući dokazivanje uporabe žiga od strane nositelja čak i kada je potonji na znaku, radi njegova komercijalnog iskorištavanja, unio izmjene koje su omogućile bolju prilagodbu zahtjevima prodaje i promicanja proizvoda ili usluga koje označava, a da mu pritom ne mijenja razlikovni karakter ( 50 ). U skladu s tim ciljem, provjera bitne istovjetnosti iz članka 15. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 207/2009 provodi se na temelju skupa elemenata koji zahtijevaju uzimanje u obzir zahtjeva i poslovne prakse u predmetnom sektoru ( 51 ), kao i postojanje razlikovne funkcije koju znak izvršava kako ga je nositelj žiga koristio ( 52 ).

56. Kao drugo, kao što to pravilno ističe EUIPO, suprotno namjeri izraženoj u točki 40. pobijane presude, Opći sud nije ušao u meritum usporedbe suprotstavljenih znakova koju je provelo žalbeno vijeće kako bi provjerio jesu li rezultati te usporedbe u skladu s primjenom testa predviđenog u članku 15. stavku 1. drugom podstavku točki (a) Uredbe br. 207/2009. Nasuprot tomu, on je formalističkom i u biti kružnom argumentacijom samo tvrdio da, s obzirom na to da je žalbeno vijeće smatralo da su suprotstavljeni žigovi isključivo „slični”, oni se ne mogu, po definiciji, smatrati „istovjetnima”, što podrazumijeva, a da to nije izričito naveo, da se navedeni test, koji je sam Opći sud kvalificirao kao test „istovjetnosti”, u svakom slučaju ne bi mogao smatrati ispunjenim.

57. S obzirom na prethodno navedeno, smatram da i drugi žalbeni razlog treba prihvatiti.

C. Zaključak o žalbi

58. Prema mojem mišljenju, oba žalbena razloga su osnovana. Stoga, smatram da pobijanu presudu treba ukinuti. U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. Može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu. Stanje postupka dopušta Sudu da odluči o drugom dijelu jedinog tužbenog razloga koji je istaknulo društvo John Mills.

V. Drugi dio jedinog tužbenog razloga pred Općim sudom

59. Iz tumačenja točaka 33. i 34. sporne odluke jasno proizlazi da je žalbeno vijeće usporedilo suprotstavljene žigove kako bi ocijenilo postoji li, sa stajališta potrošača Unije, vjerojatnost dovođenja u zabludu. Stoga se čini da je primijenilo test različit od onoga na kojem se temelji primjena članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, izložen u točki 48. ovog mišljenja. Drugi dio jedinog tužbenog razloga društva John Mills stoga treba prihvatiti i poništiti spornu odluku.

VI. O troškovima

60. U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad žalba nije osnovana ili kad je osnovana i sam Sud konačno odluči o sporu, on odlučuje o troškovima. S obzirom na to da Sud predlaže da se prihvati žalba, a EUIPO je tražio da se društvu John Mills naloži snošenje troškova, potonjem treba naložiti snošenje troškova u žalbenom postupku. Osim toga, kako predlažu da se prihvati tužba koju je u prvom stupnju podnijelo društvo John Mills i poništi sporna odluka, predlažem Sudu da zadrži podjelu troškova koja je navedena u točkama 2. i 3. pobijane presude.

VII. Zaključak

61. S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da: – ukine presudu od 15. listopada 2018., John Mills/EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679); – poništi odluku prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 5. listopada 2016. commissione di ricorso dell’EUIPO del 5 ottobre 2016 (predmet R 2087/2015‑1); – naloži društvu John Mills snošenje troškova u postupku pred Sudom; – zadrži podjelu troškova postupka pred Općim sudom koja je navedena u točkama 2. i 3. izreke presude od 15. listopada 2018., John Mills/EUIPO – Jerome Alexander Consulting (MINERAL MAGIC) (T‑7/17, EU:T:2018:679).

( 1 ) Izvorni jezik: talijanski

( 2 ) Uredba Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)

( 3 ) Uredba (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.)

( 4 ) Opći sud je već presudio, iako samo neizravno, u pitanju koje je postavljeno u ovome predmetu u presudama od 6. rujna 2006., DEF‑TEC Defense Technology/UAMI–Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑6/05, EU:T:2006:241), od 13. travnja 2011., Safariland/UAMI – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑262/09, EU:T:2011:171) i od 29. studenoga 2012., Adamowski/UAMI‑Fagumit (FAGUMIT) (T‑537/10 i T‑538/10, EU:T:2012:634).

( 5 ) SL 1994., L 336, str. 214. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 228.)

( 6 ) SL 1994., L 336, str. 3. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74., str. 5.)

( 7 ) Recueil des traités des Nations unies, sv. 828., br. 11851, str. 305. (u daljnjem tekstu: Pariška konvencija)

( 8 ) Slična odredba umetnuta je samo u posljednju direktivu o usklađivanju prava žigova, v. članak 5. stavak 3. točku (b) Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1. i ispravak SL 2016., L 110, str. 5.). Prije te izmjene države članice su ipak bile dužne implementirati članak 6.f. Pariške konvencije.

( 9 ) Članak 13. stavak 1. točka (a) Direktive 2015/2436

( 10 ) Članak 13. stavak 1. točka (b) Direktive 2015/2436

( 11 ) Uredba br. 207/2009 ukinuta je i od 1. listopada 2017. zamijenjena Uredbom (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.). Nova uredba preuzima, bez izmjena koje se odnose na ovaj predmet, tekst iznad navedenih odredaba Uredbe br. 207/2009 (članci 11., 18. i članak 53. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 postali su članak 13., članak 21. stavak 1. i članak 60. stavak 1. točka (b) Uredbe 2017/1001).

( 12 ) U ovom smislu, vidjeti presudu od 6. rujna 2006., DEF‑TEC Defense Technology/UAMI–Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑6/05, EU:T:2006:241, t. 38.), na koju se poziva u točki 17. osporavane presude.

( 13 ) Radi se o uvjetima navedenima u točki 61. presude od 13. travnja 2011., Safariland/UAMI – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑262/09, EU:T:2011:171), na koju se poziva u točki 18. osporavane presude.

( 14 ) Vidjeti točku 13. pobijane presude i točke od 20. do 25. osporavane odluke.

( 15 ) Žalbeno vijeće smatralo je, s jedne strane, da „kozmetički proizvodi” obuhvaćeni žigom za koji je podnesena prijava uključuju „puder za lice koji sadržava minerale” obuhvaćen ranijim žigom i, s druge strane, da ostali proizvodi obuhvaćeni žigom za koji je podnesena prijava imaju veze s onima obuhvaćenima ranijim žigom, vidjeti t. 14. pobijane presude i točke 30. i 31. sporne odluke.

( 16 ) Žalbeno vijeće najprije je istaknulo iznimnu sličnost između prvih dvaju verbalnih elemenata („magic” i „minerals”) ranijeg žiga i verbalnih elemenata žiga za koji je podnesena prijava. Nadalje je istaknulo da je relevantna javnost Unije mogla percipirati raniji žig kao znak koji se sastoji od dvaju elemenata: elementa „by jerome alexander” koji se percipira kao identifikacija subjekta odgovornog za proizvod, i elementa „magic minerals” koji se „vjerojatno percipira kao identifikacija samog proizvoda ili linije proizvoda”, vidjeti pobijanu presudu, t. 15. i osporavanu odluku, t. 33. do 35.

( 17 ) Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.)

( 18 ) Presude od 24. lipnja 2015., Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, t. 25.), od 27. rujna 2012., Partena (C‑137/11, EU:C:2012:593, t. 56.) i od 10. ožujka 2005., easyCar (C‑336/03, EU:C:2005:150, t. 21.)

( 19 ) Vidjeti, inter alia, presude od 24. lipnja 2015., Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, t. 26.) i od 30. siječnja 2001., Španjolska/Vijeće (C‑36/98, EU:C:2001:64, t. 47. i navedena sudska praksa).

( 20 ) Vidjeti, inter alia, presude od 24. lipnja 2015., Hotel Sava Rogaška (C‑207/14, EU:C:2015:414, t. 26.) i od 19. rujna 2013., Brey (C‑140/12, EU:C:2013:565, t. 74.).

( 21 ) Vidjeti, primjerice, osim verzije na talijanskom jeziku, verzije na engleskom, francuskom, njemačkom, rumunjskom, portugalskom jeziku.

( 22 ) Na temelju teksta na španjolskom jeziku članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, „[m]ediando oposición del titular de la marca, se denegará el registro de la misma cuando el agente o representante del titular de dicha marca la solicite en su propio nombre […]”.

( 23 ) Druga rečenica točke 25. pobijane presude povezana je s prvom, u kojoj Opći sud obrazlaže cilj članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, posljedičnim veznikom uvedenim prilogom „stoga” („thus”, na engleskom, vjerodostojnom jeziku postupka i „donc” na francuskom, jeziku na kojem je dokument sastavljen).

( 24 ) III/ex/C/268/77-E, dostupno na engleskom na web stranici http://aei.pitt.edu/5526/1/002057_1.pdf.

( 25 ) Prijedlog Uredbe Vijeća (EZZ) o žigu Zajednice, predstavljen 25. studenoga 1980. COM/1980/635/FINAL/2 (SL 1980., C 351, str. 5.), članak 7. stavak 3. (u daljnjem tekstu: prijedlog Uredbe o žigu zajednice).

( 26 ) Međutim, bio je predviđen relativni razlog ništavosti žiga koji su registrirali trgovački zastupnik ili predstavnik bez odobrenja nositelja (članak 42. stavak 1. točka (a) prijedloga Uredbe o žigu Zajednice).

( 27 ) Zla vjera dopuštala je samo blokiranje predupisa zbog trpljenja tužbe za proglašenje ništavosti (članak 44. prijedloga Uredbe o žigu Zajednice) i ograničavanje neizvršivosti žiga Zajednice na prethodna prava s lokalnim opsegom u slučaju trpljenja.

( 28 ) Vidjeti za rekonstrukciju geneze odredaba Uredbe br. 40/94 vezanih za zlu vjeru, Tsoutsanis, Trade Mark Registrations in Bad faith, 2010., Oxford University Press, str. 47. i slj.

( 29 ) Vidjeti zaključke sa sastanka radne skupine za intelektualno vlasništvo (žigovi), koja se održala u Bruxellesu 13. i 14. rujna 1982., dokument br. 11035/82 od 1. prosinca 1982., prilog I. Bilješka je glasila kako slijedi: „The working party did not adopt a suggestion for the German delegation that this provision should also apply to similar trade marks for similar products.”

( 30 ) Vidjeti presudu od 6. rujna 2006., DEF‑TEC Defense Technology/UAMI–Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑6/05, EU:T:2006:241, t. 38.).

( 31 ) U tom smislu, vidjeti odluku žalbenog vijeća, t. 27.

( 32 ) Vidjeti, u tom smislu, presude od 23. ožujka 2000., Met‑Trans i Sagpol (C‑310/98 i C‑406/98, EU:C:2000:154, t. 32.), i od 15. rujna 2016., Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, t. od 68. do 70.).

( 33 ) U mjeri u kojoj nudi zaštitu žigovima koji nisu zaštićeni na području Unije, vidjeti A. Kur, Not prior in time, but superior in right- how trademark registrations can be affected by third‑party interests in a sign, International Review of Intellectual property and Competition Law, IIC, 2013., 44(7), str. 790. i slj.

( 34 ) Vidjeti presudu od 26. rujna 2013., Salzgitter Mannesmann Handel (C‑157/12, EU:C:2013:597, t. 39.).

( 35 ) Vidjeti presudu od 11. ožujka 2003., Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, t. 32. i slj.).

( 36 ) O umetanju odredbe čiji je cilj zaštita nositelja žiga od mogućih zlouporaba od strane trgovačkog zastupnika raspravljalo se tijekom konferencije za reviziju održanoj u Hagu 1925. godine i na onoj u Londonu 1934., ali je došlo do protivljenja različitih delegacija, a posebno one japanske, vidjeti S. Ricketson, The Paris Consevntion for the Protection of Industrial Property, a Commentary, Oxford, 2015., str. 579. i slj.

( 37 ) Vidjeti različite zlouporabe razmatrane u aktima Lisabonske konferencije od 6. do 13. listopada 1985., točka XVII. programa, str. 680.

( 38 ) Vidjeti članak 29. stavak 1. točku (c) Pariške konvencije.

( 39 ) U francuskoj verziji: „Si l’agent ou le représentant de celui qui est titulaire d’une marque dans un pays de l’Union demande, sans l’autorisation de ce titulaire, l’enregistrement de cette marque dans son propre nom […]”, moje isticanje.

( 40 ) Vidjeti str. 681.

( 41 ) Vidjeti G. H. C. Bodenhausen, Guide d’application de la convention de Paris pour la protection de la propriété industrielle telle que revidée à Stockholm en 1967, str. 131 (https://www.wipo.int/edocs/pubdocs/fr/intproperty/611/wipo_pub_611.pdf), u daljnjem tekstu: vodič za primjenu Pariške konvencije.

( 42 ) Ističem, međutim, da je u vodiču za primjenu Pariške konvencije, str. 131., navedeno da se članak 6.f „može” koristiti i u slučaju u kojem su suprotstavljeni znakovi slični i nisu istovjetni, što implicira da jedna takva primjena nije dio normativnog sadržaja te odredbe.

( 43 ) Vidjeti akte Pariške konvencije, I., str. 131.

( 44 ) Prilikom reforme Uredbe br. 207/2009, Komisija je predložila uvođenje mogućnosti podnošenja prigovora protiv registracije žiga u svim slučajevima podnošenja prijave u zloj vjeri, ostavivši pak nepromijenjenim i stoga autonomnim, relativni razlog za odbijanje vezan za zlouporabu od strane trgovačkog zastupnika ili predstavnika zakonitog nositelja žiga, vidjeti COM(2013) 161 final, članak 8. stavak 3. točka (b). Međutim, taj prijedlog je odbijen.

( 45 ) Smjernice za ispitivanje Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo, Dio C, Prigovor, odjeljak 3., Neovlašteno podnošenje prijave od strane trgovačkih zastupnika nositelja žiga (u daljnjem tekstu: EUIPO‑ve smjernice), dostupne na web stranici EUIPO‑a, str. 19.

( 46 ) Vidjeti EUIPO‑ve smjernice, str. 19., u kojima se tvrdi da „bi interesi nositelja bili bitno narušeni, posebno ako je raniji žig već bio u uporabi, a izmjene koje je napravio podnositelj prijave nisu dovoljno značajne da bi isključile zabludu”.

( 47 ) Vidjeti točku 39. pobijane presude. Na temelju stavka 1. drugog podstavka točke (a) tog članka, smatra se uporabom žiga „uporaba žiga Zajednice u obliku koji se razlikuje u elementima koji ne mijenjaju razlikovni karakter žiga u odnosu na oblik u kojem je registriran”.

( 48 ) Vidjeti primjerice presudu od 13. rujna 2016., hyphen/EUIPO – Skylotec (Prikaz poligona) (T‑146/15, EU:T:2016:469, t. 28.), na temelju koje „tvrđenje o postojanju utjecaja na razlikovni karakter registriranog žiga zahtijeva […] da se ispita razlikovni i dominantni karakter dodanih elemenata pri čemu se treba osloniti na svojstva svakog pojedinog od tih elemenata kao i na njihovu odnosnu ulogu kod sveukupne izgradnje žiga”; vidjeti također presudu od 1. prosinca 2016., Klement/EUIPO (C‑642/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:918, t. 29.).

( 49 ) Uzmimo na primjer presudu od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C‑501/15 P, EU:C:2017:750), u kojoj je Sud smatrao istovjetnim u smislu članka 15. stavka 1. drugog podstavka točke (a) Uredbe br. 207/2009 verbalni i figurativni žig, koji sadržava pojam „cactus” i stilizirani crtež kaktusa, te žig čija je verbalna komponenta bila izostavljena a sastojao se samo od stiliziranog crteža.

( 50 ) Vidjeti presude od 23. veljače 2006., Il Ponte Finanziaria/UAMI–Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T‑194/03, EU:T:2006:65, t. 50.) i od 3. srpnja 2019., Viridis Pharmaceutical/EUIPO (C‑668/17 P, EU:C:2019:557, t. 56.).

( 51 ) Vidjeti primjerice presude od 18. srpnja 2013., Specsavers International Healthcare i dr. (C‑252/12, EU:C:2013:497, t. od 21. do 26.), od 11. listopada 2017., EUIPO/Cactus (C‑501/15 P, EU:C:2017:750).

( 52 ) Vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Specsavers International Healthcare i dr. (C‑252/12, EU:C:2013:497, t. 23.).