Iz toga proizlazi da stavke 2. i 3. članka 31. Montrealske konvencije, promatrane zajedno, treba tumačiti na način da se njima utvrđuje da pritužba mora biti podnesena pisanim putem i upućena zračnom prijevozniku u rokovima predviđenima spomenutim člankom 31. stavkom 2. Nadalje, vodeći računa o posebnom međuodnosu stavaka 2. i 3. članka 31. Montrealske konvencije, kako je pojašnjen u točki 26. ove presude, ne može se smatrati da je pritužba valjano upućena zračnom prijevozniku u predviđenim rokovima, u smislu stavka 4. tog članka, ako nije podnesena u pisanom obliku, kako se to zahtijeva njegovim stavkom 3.

Međutim, odredbe stavaka 2. i 3. članka 31. Montrealske konvencije komplementarne su naravi. Dok se člankom 31. stavkom 2. te konvencije samo određuju rokovi za podnošenje različitih vrsti pritužbi zračnom prijevozniku, njezinim člankom 31. stavkom 3. pojašnjavaju se, s jedne strane, načini upućivanja tih pritužbi prijevozniku i, s druge strane, u kojem se obliku te pritužbe moraju podnijeti, pri čemu to pojašnjenje ne može utjecati na obvezu poštovanja rokova predviđenih u spomenutom članku 31. stavku 2.

Pritužba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, registrirana u informacijskom sustavu zračnog prijevoznika, udovoljava zahtjevu pisanog oblika, predviđenom člankom 31. stavkom 3. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila za međunarodni zračni prijevoz, zaključene u Montrealu 28. svibnja 1999.

Iako je odgovornost podnošenja pritužbe isključivo na putniku, iz formulacije članka 31. Montrealske konvencije nipošto ne proizlazi da on ne može koristiti pomoć drugih osoba prilikom podnošenja te pritužbe. Mogućnost da koristi pomoć drugih osoba omogućava putniku, kao što je to bio slučaj u glavnom postupku, da koristi pomoć zastupnika zračnog prijevoznika za sastavljanje transkripta njegove usmene izjave u pisanom obliku i unošenje u informacijski sustav tog prijevoznika, predviđen u tu svrhu.

Članak 31. Konvencije o ujednačavanju određenih pravila za međunarodni zračni prijevoz, zaključene u Montrealu 28. svibnja 1999., treba tumačiti na način da ne postavlja dodatne materijalne zahtjeve za pritužbu, uz onaj da tog zračnog prijevoznika treba upoznati s nastalom štetom.

Iz te formulacije proizlazi da je cilj pritužbe poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, upućene zračnom prijevozniku, obavijestiti o tome da predana prtljaga nije isporučena u dobrom stanju i u skladu s prijevozničkim dokumentom ili podacima zabilježenima na nekom drugom sredstvu iz članka 3. stavka 2. te konvencije.

Nadalje, kad je riječ o kontekstu članka 31. stavka 1. Montrealske konvencije, valja istaknuti da je, u skladu s prvim dijelom prve rečenice njezina članka 17. stavka 2., prijevoznik odgovoran za pretrpljenu štetu u slučaju uništenja, gubitka ili štete na predanoj prtljazi.

Iz toga proizlazi da članak 31. stavak 1. Montrealske konvencije, u vezi s prvim dijelom prve rečenice njezina članka 17. stavka 2., treba tumačiti na način da je cilj pritužbe putnika o kojem je riječ, poput one podnesene u glavnom postupku, obavijestiti zračnog prijevoznika o postojanju pretrpljene štete. Međutim, s obzirom na to da iz odgovora na prvo i drugo pitanje proizlazi da se člankom 31. stavcima 2. do 4. prije svega samo pojašnjavaju rokovi za podnošenje različitih vrsta pritužbi koje se upućuju prijevozniku, zatim, na koji način i u kojem obliku sve te pritužbe valja uputiti prijevozniku te, naposljetku, posljedice nepoštovanja svih tih zahtjeva, tim se člankom ne postavlja nikakav materijalni uvjet za te pritužbe.

(t. 50.-54., t. 4. izreke)