Zbornik sudske pr akse  
PRESUDA SUDA (šesto vijeće) 
3. veljače 2021 .* 
„Zahtjev za prethodnu odluku –Direktiva 97/7/EZ –Članak 9. –Direktiva 2011 /83/EU –Članak 27. – 
Direktiva 2005 /29/EZ –Članak 5. stavak 5. –Prilog I., točka 29. –Nepoštena poslovna praksa –Pojam 
‚nenaručena isporuka’–Opskrba vodom za piće” 
U predmetu C-922/19, 
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Hoge Raad der 
Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odlukom od 13. prosinca 2019 ., koju je Sud zaprimio 
17. prosinca 2019 ., u postupku 
Stic hting Waternet 
protiv 
MG, 
SUD (šesto vijeće), 
u sastavu: L. Bay Larsen, predsjednik vijeća, C. Toader (izvjestiteljica) i M. Safjan, suci, 
nezavisni odvjetnik: G. Pitruzzella, 
tajnik: A. Calot Escobar, 
uzimajući u obzir pisani postupak, 
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli: 
– za društvo Stichting Waternet, F. E. Vermeulen i F. H. Oosterloo, advocaten, 
– za osobu MG, R. K. van der Brugge, advocaat, 
– za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i C. S. Schillemans, u svojstvu agenata, 
– za češku vladu, M. Smolek, J. Vláčil i S. Šindelková, u svojstvu agenata, 
– za austrijsku vladu, A. Posch, u svojstvu agenta, 
– za Europsku komisiju, N. Ruiz García, M. van Beek i C. Valero, u svojstvu agenata, 
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja, 
* Jezik postupka: nizozemski 
HR 
ECLI:EU:C:2021 :91 1 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
donosi sljedeću 
Presudu 
1 Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. Direktive 97/7/EZ Europskog 
parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 1997 . o zaštiti potrošača s obzirom na sklapanje ugovora na daljinu 
(SL 1997 ., L 144, str. 19.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 30.), 
članka 27. Direktive 2011 /83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011 . o pravima 
potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999 /44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća 
te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7 Europskog parlamenta i Vijeća 
(SL 2011 ., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.) i 
članka 5. stavka 5. te točke 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29/EZ Europskog parlamenta i Vijećaod 
11. svibnja 2005 . o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošačuna 
unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7, 98/27/EZ i 2002 /65/EZ 
Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006 /2004 Europskog parlamenta i Vijeća 
(„Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi”) (SL 2005 ., L 149, str. 22.) (SL, posebno izdanje na 
hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101. i ispravak SL 2016 ., L 332, str. 25.). 
2 Zahtjev je upućen u okviru spora između Stichting Waterneta, društva za vodoopskrbu, i osobe MG, 
potrošača, povodom tužbe za plaćanje računa za potrošnju vode za piće koju je to društvo isporučilo. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Direktiva 97/7 
3 U uvodnoj izjavi 16. Direktive 97/7 navodi se: 
„[…] ne mogu se dopustiti načini reklamiranja koji uključuju uručivanje proizvoda ili pružanje usluga 
bez prethodnog zahtjeva potrošača, ili bez njegovog izričitog pristanka, ako nije riječ o zamjenskom 
proizvodu ili usluzi.” 
4 U skladu s člankom 9. te direktive, naslovljenim „Prodaja bez pristanka”: 
„Države članice poduzimaju mjere potrebne kako bi se: 
– zabranilo da se potrošačima dostavljaju roba ili usluga bez prethodne narudžbe od strane potrošača, 
ako takva dostava zahtijeva i plaćanje, 
– izuzelo potrošače od bilo kakvih obveza u slučaju neželjene dostave, s naznakom da izostanak 
odgovora ne znači pristanak.” 
ECLI:EU:C:2021 :91 2 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
Direktiva 2011 /83 
5 U uvodnim izjavama 14. i 60. Direktive 2011 /83 navodi se: 
„(14) Ova Direktiva ne bi trebala imati učinka na nacionalno pravo u području ugovornog prava za 
pravne aspekte ugovora koji se ne uređuju ovom Direktivom. Stoga ovom Direktivom ne bi 
trebalo dovoditi u pitanje nacionalno pravo kojim se regulira primjerice sklapanje ili valjanost 
ugovora (primjerice u slučaju izostanka pristanka). […] 
[…] 
(60) Budući da je prodaja po inerciji, koja se sastoji od isporuke nenaručene robe ili pružanja 
nenaručenih usluga potrošačima, zabranjena Direktivom [2005 /29], ali se tom Direktivom za nju 
ipak ne predviđa nikakav ugovorni pravni lijek, u ovu bi Direktivu trebalo uvesti ugovorni pravni 
lijek kojim se potrošača oslobađa odgovornosti da za takvu neželjenu isporuku ili uslugu treba 
osigurati bilo kakvu naknadu.” 
6 Članak 3. te direktive, naslovljen „Područje primjene”, u svojem stavku 5. predviđa: 
„Ova Direktiva nema učinka na opće odredbe nacionalnog ugovornog prava, primjerice pravila o 
valjanosti, sastavljanju ili učinku ugovora u mjeri u kojoj opći aspekti ugovornog prava nisu uređeni 
ovom Direktivom.” 
7 Članak 27. te direktive, naslovljen „Prodaja po inerciji”, određuje: 
„Potrošač je oslobođen obveze osiguravanja bilo kakve naknade u slučajevima isporuke nenaručene 
robe, vode, plina, električne energije, područnoga grijanja ili digitalnog sadržaja ili pružanja 
nenaručenih usluga koji se zabranjuju člankom 5. stavkom 5. i točkom 29. Priloga I. Direktivi 
[2005 /29]. U takvim slučajevima izostanak reakcije kupca nakon takve isporuke nenaručene robe ili 
pružanja nenaručene usluge ne smatra se pristankom.” 
8 Članak 31. iste direktive, naslovljen „Stavljanje izvan snage”, u svojem prvom stavku propisuje: 
„[…] Direktiva [97/7 stavlja se izvan snage] od 13. lipnja 2014 .” 
Direktiva 2005 /29 
9 U skladu s uvodnim izjavama 6., 16. do 18. i 23. Direktive 2005 /29: 
„(6) Ovom se Direktivom stoga usklađuju zakoni država članica u području nepoštene poslovne 
prakse, uključujući nepošteno oglašavanje, koja izravno nanosi štetu gospodarskim interesima 
potrošača i na taj način neizravno šteti gospodarskim interesima legitimnih konkurenata. […] 
[…] 
(16) Odredbe o agresivnoj poslovnoj praksi trebale bi obuhvaćati praksu koja u znatnoj mjeri sprečava 
potrošačevu slobodu izbora. To je praksa pri kojoj se koristi uznemiravanje, prisila, uključujući 
uporabu fizičke sile te nedopušteni utjecaj. 
ECLI:EU:C:2021 :91 3 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
(17) Kako bi se osigurala veća pravna sigurnost, poželjno je utvrditi poslovnu praksu koja se u svim 
okolnostima smatra nepoštenom. Prilog I. stoga sadrži cjelovit popis postupaka koji predstavljaju 
takvu praksu. To su jedina poslovna postupanja koja se mogu smatrati nepoštenima a da se ne 
poduzima ocjenjivanje svakog pojedinog slučaja s obzirom na odredbe članaka 5. do 9. Popis se 
može izmijeniti jedino revizijom ove Direktive. 
(18) […] U skladu s načelom proporcionalnosti, a kako bi omogućila učinkovitu primjenu zaštite koju 
predviđa, ova Direktiva kao mjerilo postavlja prosječnog potrošača koji je u razumnoj mjeri 
obaviješten, pažljiv i oprezan, uzimajući u obzir socijalne, kulturne i jezične čimbenike, kao što 
to tumači Sud, no ona također sadrži odredbe čiji je cilj spriječiti iskorištavanje potrošača kojega 
njegova obilježja čine posebno ranjivim u odnosu na nepoštenu poslovnu praksu. […] 
[…] 
(23) Budući da ciljeve ove Direktive, a to su uklanjanje prepreka funkcioniranju unutarnjeg tržišta 
putem nacionalnih zakona o nepoštenoj poslovnoj praksi i osiguravanje zajedničkog visokog 
stupnja zaštite potrošača usklađivanjem zakona i drugih propisa država članica o nepoštenoj 
poslovnoj praksi, države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri postići te ih je lakše postići na razini 
[Unije], [Unija] može usvojiti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. 
Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Direktiva ne 
prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.” 
10 Članak 3. navedene direktive, naslovljen „Područje primjene”, predviđa: 
„1. Ova se Direktiva primjenjuje na nepoštenu poslovnu praksu prema potrošaču, kako je utvrđena u 
članku 5., prije, tijekom i nakon posla u vezi s proizvodom. 
2. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje ugovorno pravo, a posebno pravila o valjanosti, sastavljanju i 
učinku ugovora. 
[…]” 
11 Člankom 5. stavcima 1. i 5. navedene direktive određeno je: 
„1. Nepoštena poslovna praksa se zabranjuje. 
[…] 
5. Prilog I. sadrži popis postupaka koji predstavljaju takvu praksu, a koji se u svim okolnostima 
smatraju nepoštenima. Isti jedinstven popis primjenjuje se u svim državama članicama i možese 
izmijeniti jedino revizijom ove Direktive.” 
12 U skladu s člankom 8. Direktive 2005 /29, naslovljenim „Agresivna poslovna praksa”: 
„Poslovna praksa smatra se agresivnom ako u danom činjeničnom okviru, uzimajući u obzir sva 
njegova obilježja i okolnosti, uznemiravanjem, prisilom, uključujući uporabu fizičke sile te 
nedopuštenim utjecajem osjetno narušava ili je vjerojatno da će narušiti slobodu izbora prosječnog 
potrošača odnosno njegovo postupanje u vezi s proizvodom, te ga na taj način navodi ili je vjerojatno 
da će ga navesti na donošenje odluke o transakciji koju inače ne bi donio.” 
ECLI:EU:C:2021 :91 4 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
13 Članak 9. te direktive propisuje: 
„Pri utvrđivanju koristi li se u poslovnoj praksi uznemiravanje, prisila, uključujući uporabu fizičke sile, 
ili nedopuštenim utjecajem, u obzir se uzima: 
(a) njezina vremenska dimenzija, smještaj, priroda odnosno trajanje; 
(b) uporaba prijetećeg ili pogrdnog jezika ili ponašanja; 
(c) slučaj kada trgovac iskorištava specifičnu nesreću ili okolnosti takve težine koja narušava 
potrošačevo prosuđivanje, čega je trgovac svjestan, kako bi utjecao na potrošačevu odluku vezanu 
uz proizvod; 
(d) sve teške ili nerazmjerne neugovorne prepreke koje trgovac uvodi u slučaju kada potrošačželi 
iskoristiti prava prema ugovoru, uključujući prava na raskid ugovora ili prelazak na drugi 
proizvod odnosno drugog trgovca; 
(e) svaka prijetnja poduzimanjem radnje koja se ne može zakonski poduzeti.” 
14 Točka 29., koja se nalazi u dijelu naslovljenom „Agresivna poslovna praksa”, u Prilogu I., naslovljenom 
„Poslovna praksa koja se u svim okolnostima smatra nepoštenom”, glasi kako slijedi: 
„Zahtijevanje plaćanja proizvoda odmah ili s odgodom ili vraćanja ili čuvanja proizvoda koje je trgovac 
nabavio, a potrošač ih nije naručio, osim ako je proizvod zamjena nabavljena u skladu s člankom 7. 
stavkom 3. Direktive [97/7] (prodaja po inerciji).” 
Nacionalno pravo 
BW 
15 Burgerlijk Wetboek (Građanski zakonik; u daljnjem tekstu: BW), u verziji koja je bila na snazi do 
12. lipnja 2014 ., u članku 7:7. stavku 2. propisuje da je zabranjeno slanje fizičkoj osobi koja ne obavlja 
profesionalnu ili komercijalnu djelatnost robe koju nije naručila, zahtijevajući plaćanje cijene, vraćanje 
te robe ili njezino čuvanje. Međutim, ako je takva roba poslana, analogijom se primjenjuje članak 7:7. 
stavak 1. BW-a, u verziji koja je bila na snazi do 12. lipnja 2014 . o pravu na čuvanje robe bez 
naknade. 
16 Člankom 7:7. stavkom 2. BW-a, u verziji koja se primjenjuje od 13. lipnja 2014 ., predviđase da ne 
nastaje nikakva obveza plaćanja za fizičku osobu koja djeluje u svrhe koje ne ulaze u okvir njezine 
profesionalne ili komercijalne djelatnosti, u slučaju nenaručene isporuke robe, financijskog proizvoda, 
vode, plina, električne energije, grijanja ili digitalnog sadržaja koji se ne pruža na materijalnom mediju, 
neovisno o tome je li navedeni sadržaj provediv na pojedinca, i može li se izvršiti učinkovita kontrola 
nad tim sadržajem ili neželjenim pružanjem usluga u smislu članka 193.i točke (f) knjige 6. BW-a, u 
verziji primjenjivoj od 13. lipnja 2014 . Izostanak odgovora fizičke osobe koja djeluje u svrhe koje nisu 
obuhvaćene njezinom komercijalnom ili profesionalnom djelatnošću u takvom slučaju nenaručene 
isporuke ili pružanja usluga ne znači prihvaćanje. Međutim, kada je takva roba poslana, analogijom se 
primjenjuje članak 7:7. stavak 1. BW-a, u verziji koja se primjenjuje od 13. lipnja 2014 . o pravu na 
čuvanje robe bez naknade. Potonja odredba primjenjuje se neovisno o tome je li pošiljatelj zastupan. 
ECLI:EU:C:2021 :91 5 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
Zakon o vodi 
17 Članak 3. Wet houdende nieuwe bepalingen met betrekking tot de productie en distributie van 
drinkwater en de organisatie van de openbare drinkwatervoorziening (Drinkwaterwet) (Zakon s novim 
odredbama o proizvodnji i opskrbi vodom i organizaciji javne opskrbe vodom) (Zakon o vodi za piće) 
od 18. srpnja 2009 . (Stb.) 2009 ., str. 370.; u daljnjem tekstu: Zakon o vodi), određuje da je, s ciljem 
primjerenog i trajnog izvršavanja javne opskrbe vodom na području opskrbe, vlasnik ovlaštenog 
opskrbljivača vode – koji je nadležan i u skladu s člankom 8. tog zakona – dužan pružati opskrbu 
vodom u navedenom području opskrbe. 
18 U skladu s člankom 5. navedenog zakona, nadležni ministar za svakog opskrbljivača vodom određuje 
područje opskrbe u kojem je vlasnik opskrbljivača vodom – koji je nadležan i u skladu s člankom 8. 
tog zakona – dužan pružati opskrbu vodom u navedenom području opskrbe. 
19 Članak 8. Zakona o vodi glasi: 
„1. Vlasnik opskrbljivača vodom dužan je, unutar područja opskrbe koje mu je dodijeljeno, ponuditi 
priključivanje svakomu tko to zahtijeva na opskrbnu mrežu kojom upravlja. 
2. Vlasnik opskrbljivača vodom također je dužan, unutar područja opskrbe koje mu je dodijeljeno, 
ponuditi opskrbu vodom iz opskrbne mreže kojom upravlja svakomu tko to zahtijeva. 
3. Vlasnik opskrbljivača vodom primjenjuje razumne, transparentne i nediskriminirajuće uvjete. 
[…]” 
20 Članak 9. stavak 1. tog zakona predviđa da vlasnik opskrbljivača vodom vodi politiku čiji je cilj 
izbjegavanje prekida opskrbe malih korisnika vodom. U skladu s člankom 9. stavkom 2. navedenog 
zakona, nadležni ministar utvrđuje načine koji se odnose na prekid opskrbe vodom malom korisniku, 
kao i preventivne mjere kojima se nastoji što je više moguće izbjeći prekid opskrbe vodom malih 
korisnika. 
21 U skladu s člankom 11. Zakona o vodi, vlasnik opskrbljivača vodom primjenjuje tarife koje pokrivaju 
troškove, transparentne su i nediskriminirajuće. 
22 U skladu s člankom 12. tog zakona: 
„1. Proračun opskrbljivača vodom određuje kako se različiti troškovi odražavaju u tarifi, posebno 
maksimalni kapitalni troškovi koji se mogu naplatiti. 
2. Prije 1. listopada svake godine vlasnik opskrbljivača vodom dostavlja [nadležnom] ministru izvješće 
o troškovima – osobito kapitalnim troškovima – koji se prenose tijekom prethodne kalendarske 
godine u tarife za opskrbu vodom i rezultate korištenja za dotičnu godinu. Izvješću mora biti 
priloženo potvrdno mišljenje ovlaštenog računovođe. Ministar prosljeđuje navedeno izvješće dvama 
domovima [Staten-Generaal (Parlament)] prije kraja kalendarske godine. 
3. Ako iz izvješća iz stavka 2. proizlazi da su poslovni rezultati viši od kapitalnih troškova utvrđenih za 
predmetnu godinu na temelju članka 11. stavka 2., vlasnik opskrbljivača vodom osigurava da se 
prekoračenje prebija u cijeni za sljedeću kalendarsku godinu.” 
ECLI:EU:C:2021 :91 6 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
23 Članak 13. navedenog zakona propisuje: 
„1. U interesu javne opskrbe vodom, ostali načini utvrđuju se općom upravnom odlukom ili na temelju 
nje u pogledu: 
a. troškova na temelju tarife iz članka 11.; 
b. elemenata i metode izračuna tarifa iz članka 12. 
2. Ako nije udovoljeno odredbama članka 11. ili članka 12. ili načinima iz stavka 1., [nadležni] ministar 
može dati preporuku vlasniku opskrbljivača vodom. U preporuci se navode razlozi zbog kojih nisu bili 
ispunjeni uvjeti iz članka 11. ili članka 12. ili navedenih propisa, kao i tarifne izmjene potrebne za 
njihovo ispunjavanje. U preporuci se navodi rok u kojem joj se treba udovoljiti.” 
Uredba o politici isključenja vode za male korisnike 
24 U skladu s člankom 2. Regeling van de Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu, 
br. IENM/BSK-2012 /14677 , houdende regels met betrekking tot het afsluiten van kleinverbruikers van 
drinkwater (Regeling afsluitbeleid voor kleinverbruikers van Drinkwater) (Uredba 
br. IENM/BSK-2012 /14677 državnog tajnika za infrastrukturu i okoliš s odredbama o isključenju vode 
malim korisnicima (Uredba o politici isključenja vode za male korisnike)) od 17. travnja 2012 ., 
(Stcrt. 2012 ., br. 7964 ): 
„Vlasnik opskrbljivača vodom ne može isključiti opskrbu vodom malom korisniku zbog neplaćanja 
prije nego što je proveden postupak opisan u člancima 3. i 4.” 
25 Članak 3. te uredbe, naslovljen „Pisani podsjetnik” propisuje: 
„1. Ako mali korisnik ne odgovori na prvi zahtjev za plaćanje vlasnika opskrbljivača vodom u 
propisanom roku, navedeni vlasnik je dužan uputiti barem pisani podsjetnik u tom pogledu dotičnom 
malom korisniku. 
2. U gore navedenom pisanom podsjetniku vlasnik opskrbljivača vodom: 
a. podsjeća malog korisnika na mogućnosti savjetovanja o upravljanju dugom, 
b. predlaže, uz pisanu suglasnost malog korisnika, da dostavi svoje podatke za kontakt, svoj broj 
klijenta i informacije o iznosu svojeg duga tijelu nadležnom za savjetovanje u upravljanju 
dugovima, osim ako mali korisnik nije fizička osoba; i 
c. navodi da se malog korisnika ne smije lišiti vode ako predoči liječničku potvrdu iz članka 6. 
točke (d), ne dovodeći u pitanje okolnosti navedene u točkama (a) do (c) navedenog članka.” 
26 Člankom 4. te uredbe propisuje se: 
„Vlasnik opskrbljivača vodom nastoji stupiti u kontakt s malim korisnikom kako bi mu privukao 
pozornost na mogućnosti izbjegavanja kašnjenja u plaćanju, prestanka kašnjenja u plaćanju i dobivanja 
potvrde hoće li mu se izdati odobrenje u smislu članka 3. stavka 2. točke (b).” 
ECLI:EU:C:2021 :91 7 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
Odluka o vodi i Uredba o vodi 
27 Besluit houdende bepalingen inzake de productie en distributie van drinkwater en de organisatie van 
de openbare drinkwatervoorziening (Drinkwaterbesluit) (Odluka s odredbama o proizvodnji i opskrbi 
vodom kao i organizaciji javne opskrbe vodom) (Odluka o vodi) od 23. svibnja 2011 . (Stb. 2011 ., 
str. 293.), donesen u skladu sa Zakono m o vodi kao i Regeling van de Staatssecretaris van 
Infrastructuur en Milieu, b. BJZ2011046947 , houdende nadere regels met betrekking tot enige 
onderwerpen inzake de voorziening van drinkwater, warm tapwater en huishoudwater 
(Drinkwaterregeling) (Uredba br. BJZ2011046947  državnog tajnika za infrastrukturu i okoliš s 
odredbama kojima se utvrđuju daljnja pravila za pitanja opskrbe vodom za piće, opskrbe toplom 
vodom i opskrbe kućanstava vodom (Uredba o vodi)) od 14. lipnja 2011 . (Stcrt. 2011 ., str. 10842 .) 
sadržavaju detaljna pravila o načinu izračuna troškova i pojašnjavaju koji se troškovi mogu prenijeti u 
cijenu i na koji način. Nadležni ministar osigurava poštovanje tih pravila. Opskrbljivač vodom svake 
godine objavljuje cjenike koji će se primjenjivati na opskrbu vodom u sljedećoj kalendarskoj godini te 
istodobno pojašnjava način na koji se te cijene izračunavaju na temelju troškova. 
Glavni postupak i prethodna pitanja 
28 Stichting Waternet je društvo za opskrbu vodom koje je isključivo zaduženo za opskrbu vodom za piće 
uopćini Amsterdam (Nizozemska) gdje se nalazi stan u kojem je stanovala osoba MG od rujna 2012 . 
29 Osoba MG nije obavijestila društvo Stichting Waternet o svojem useljenju u svojstvu novog stanara u 
tom stanu. Prijašnji stanar također nije prijavio da se odselio i nastavio je plaćati račune za opskrbu 
vodom za taj stan do 1. siječnja 2014 . Društvo Stichting Waternet 12. studenoga 2014 . osobi MG 
poslalo je pismo dobrodošlice i, počevši od 18. studenoga 2014 ., slalo joj račune koji se odnose na 
opskrbu vodom od 1. siječnja 2014 . Osoba MG nije platila ni jedan račun za razdoblje od 1. siječnja 
2014 . do 18. studenoga 2016 . 
30 Društvo Stichting Waternet je stoga podnijelo tužbu kantonrechteru (Kantonski sud, Nizozemska) 
tražeći da se osobi MG naloži plaćanje iznosa od 283,79 eura, uvećanog za zakonske kamate i 
troškove kao i, podredno, dobivanje odobrenja za isključenje priključka na vodu u navedenom stanu. 
Taj je sud odbio zahtjev za plaćanje društva Stichting Waternet jer je opskrba vodom za piće bila 
„nenaručena isporuka” u smislu članka 7:7. stavka 2. BW-a, u verziji primjenjivoj od 13. lipnja 2014 . 
Suprotno tomu, prihvatio je njegov podredni zahtjev, pod uvjetom da osoba MG u roku od četrnaest 
dana od dana dostave presude, izričito ne iskaže svoju namjeru da želi opskrbu vodom. Osoba MG je 
18. studenoga 2016 . s društvom Stichting Waternet sklopila ugovor o opskrbi vodom. 
31 Društvo Stichting Waternet podnijelo je žalbu protiv presude kantonrechtera (kantonski sud) pred 
Gerechtshofom Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska), koji ju je odbio uz 
obrazloženje da nije postojao nikakav ugovor o opskrbi vodom sklopljen između stranaka u glavnom 
postupku za razdoblje od 1. siječnja 2014 . do 18. studenoga 2016 ., da je opskrba vodom tijekom tog 
razdoblja bila „nenaručena isporuka” u smislu članka 7:7. stavka 2. BW-a u verziji koja se 
primjenjivala od 13. lipnja 2014 . i da činjenica da je osoba MG trošila vodu ne može dovesti do 
drugačije ocjene. 
32 Društvo Stichting Waternet je stoga podnijelo žalbu u kasacijskom postupku pred sudom koji je uputio 
zahtjev, Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske). Taj se sud pita može li se smatrati, 
uzimajući u obzir uobičajenu praksu u Nizozemskoj i nizozemsko zakono davstvo o javnoj opskrbi 
vodom, da poslovna praksa društva Stichting Waternet ne predstavlja „nenaručenu isporuku” vode za 
piće koja je zabranjena člankom 5. stavkom 5. i točkom 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 kao i 
člankom 9. Direktive 97/7 i člankom 29. Direktive 2011 /83. 
ECLI:EU:C:2021 :91 8 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
33 Najprije, sud koji je uputio zahtjev navodi da u Nizozemskoj, s obzirom na to da se javna opskrba 
vodom smatra ključnom zadaćom tijela javne vlasti, ne postoji konkurentno tržište u tom sektoru, 
tako da je svako društvo za opskrbu vodom, s jedne strane, ovlašteno isključivo opskrbljivati vodom u 
području opskrbe koje mu je dodijeljeno i, s druge strane, mora dati ponudu za priključivanje osobama 
koje to zatraže i ne prekidati tu opskrbu u potrošačevu kućanstvu zbog njezina neplaćanja. Osim toga, 
navedeni sud pojašnjava da takva društva moraju, pod nadzorom tijela javne vlasti, primjenjivati tarife 
koje pokrivaju troškove, transparentne su i nediskriminirajuće. 
34 Nadalje, sud koji je uputio zahtjev ističe da je prosječni nizozemski potrošač trebao znati da je stan u 
koji se uselio priključen na javnu mrežu za opskrbu vodom za piće i da ta opskrba vodom za piće nije 
besplatna. 
35 Naposljetku, taj sud smatra da se glavni predmet razlikuje od predmeta u kojima je donesena presuda 
od 13. rujna 2018 ., Wind Tre i Vodafone Italia (C-54/17 i C-55/17, EU:C:2018 :710). S obzirom na to da 
u glavnom predmetu potrošač ne može odabrati društvo za opskrbu vodom koje će ga opskrbljivati 
vodom za piće, troškovi se obračunavaju nakon što je potrošač stvarno potrošio vodu, formirani su 
prema potrošnji, transparentni su i nediskriminirajući, određeni pod kontrolom tijela javne vlasti. 
36 U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti 
postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: 
„1. Treba li članak 9. Direktive [97/7] i članak 27. Direktive [2011 /83], u vezi s člankom 5. stavkom 5. i 
Prilogom I. točkom 29. Direktivi [2005 /29], tumačiti na način da je u smislu tih odredaba riječ o 
isporuci nenaručene vode za piće ako se poslovna praksa opskrbljivača vodom za piće sastoji u 
sljedećem: 
(i.) opskrbljivač vode za piće u skladu sa zakono m isključivo je nadležan (a) za isporuku vode za 
piće putem vodovodnog sustava na području koje mu je dodijeljeno te je (b) obvezan osobama 
koje to zatraže dati ponudu za priključak na javnu opskrbu vodom za piće i za isporuku vode 
za piće; 
(ii.) opskrbljivač vodom za piće zadržava priključak potrošačeva stana na javnu opskrbu vodom za 
piće u obliku u kojem je on postojao prije nego je potrošač uselio u stan, čime su vodovodne 
cijevi u potrošačevu stanu pod tlakom i potrošač nakon poduzimanja aktivne i svjesne radnje 
– koja se sastoji u zakretanju slavine ili tomu istovrijedne radnje – može prema potrebi uzeti 
vodu za piće, pa i nakon što je priopćio da ne želi sklopiti ugovor o isporuci vode za piće, i 
(iii.) opskrbljivač vodom za piće zaračunava troškove ako je potrošač poduzimanjem aktivne i 
svjesne radnje uistinu uzeo vodu za piće, pri čemu primijenjene tarife pokrivaju troškove, 
transparentne su i nediskriminirajuće, a što kontroliraju javna tijela? 
2. Protivi li se članku 9. Direktive [97/7] i članku 27. Direktive [2011 /83] u vezi s člankom 5. 
stavkom 5. i Prilogom I. točkom 29. Direktive [2005 /29] to da se smatra da se između 
opskrbljivača vodom za piće i potrošača sklapa ugovor o isporuci vode za piće ako (i.) potrošač – 
kao i prosječni nizozemski potrošač – zna da je isporuka vode za piće povezana s troškovima, (ii.) 
potrošač unatoč tomu kroz duže razdoblje sustavno troši vodu za piće, (iii.) potrošač, čak i nakon 
što je od opskrbljivača vodom za piće zaprimio pismo dobrodošlice, račune i opomene, nastavi 
trošiti vodu i (iv.) potrošač, nakon što je izdano sudsko odobrenje za isključenje priključka tog 
stana na vodu za piće, priopći da ipak želi ugovor s opskrbljivačem vode za piće?” 
ECLI:EU:C:2021 :91 9 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
O prethodnim pitanjima 
Drugo pitanje 
37 Svojim drugim pitanjem, koje valja najprije ispitati, sud koji je uputio zahtjev u biti pita uređuje li se 
člankom 9. Direktive 97/7 i člankom 27. Direktive 2011 /83, u vezi s člankom 5. stavkom 5. i 
točkom 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29, sklapanje ugovora i treba li ih, osobito, tumačiti na način da 
se može smatrati da je ugovor sklopljen između društva za opskrbu vodom i potrošača bez izričitog 
pristanka potonjeg. 
38 Uvodno valja podsjetiti, s jedne strane, na to da je Direktiva 97/7 doista stavljena izvan snage 13. lipnja 
2014 ., u skladu s člankom 31. Direktive 2011 /83. Međutim, uzimajući u obzir razdoblje tijekom kojeg 
su se dogodile činjenice navedene u točkama 28. i 29. ove presude, u svrhu odgovora na drugo pitanje 
valja uzeti u obzir kako odredbe Direktive 97/7 tako i one Direktive 2011 /83. 
39 S druge strane, to je pitanje relevantno samo ako pravni odnos između društva Stichting Waternet i 
osobe MG nije u potpunosti uređen nacionalnim zakono davstvom, kako u pogledu isporuke vode od 
strane trgovca, tako i troškova povezanih s tom isporukom koje snosi potrošač. Na sudu koji je uputio 
zahtjev jest da provjeri je li taj uvjet ispunjen u glavnom predmetu. 
40 Kao prvo, valja istaknuti da je cilj Direktive 97/7 zaštita potrošača u ugovorima sklopljenima na daljinu 
i, osobito, definiranje opsega obveza koje trgovci moraju ispuniti u pogledu informacija koje treba 
priopćiti potrošačima i njihova prava odustajanja. Nasuprot tomu, ta direktiva ne obuhvaća pravila o 
sklapanju ugovora sklopljenih na daljinu. 
41 Kao drugo, valja primijetiti da iz jasnog teksta članka 3. stavka 5. Direktive 2011 /83 proizlazi da ona 
nema učinka na opće odredbe nacionalnog ugovornog prava, primjerice pravila o valjanosti, 
sastavljanju ili učinku ugovora u mjeri u kojoj opći aspekti ugovornog prava nisu uređeni tom 
direktivom. Iz uvodne izjave 14. Direktive 2011 /83 također proizlazi da njome ne bi trebalo dovoditi u 
pitanje nacionalno pravo kojim se regulira sklapanje ili valjanost ugovora, primjerice u slučaju 
izostanka pristanka. 
42 Kao treće, što se tiče Direktive 2005 /29, njezin članak 3. stavak 2. predviđa da se ona primjenjuje ne 
dovodeći u pitanje ugovorno pravo, osobito pravila o valjanosti, sastavljanju ili učinku ugovora. 
43 U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev pita se uređuje li se člankom 9. Direktive 97/7 i člankom 27. 
Direktive 2011 /83, u vezi s člankom 5. stavkom 5. i točkom 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 sklapanje 
ugovora. 
44 U tom pogledu valja pojasniti da se te odredbe odnose na učinke mogućeg utvrđenja postojanja 
„nenaručene isporuke” u dijelu u kojem se odnose, s jedne strane, na zabranu poslovne prakse koja se 
sastoji od takve isporuke, u skladu s člankom 5. stavkom 5. i točkom 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 i, s 
druge strane, na osiguranje oslobađanja potrošača obveze plaćanja bilo kakve naknade u slučaju 
„nenaručene isporuke”. 
45 Stoga iz razmatranja navedenih u točkama 40. do 42. i 44. ove presude proizlazi da su, u nedostatku 
usklađenosti općih aspekata ugovornog prava na razini Unije, sastavljanje, sklapanje i valjanost 
ugovora uređeni nacionalnim pravom. Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi, s obzirom na 
nizozemsko pravo, može li se smatrati da je ugovor sklopljen između društva za opskrbu vodom i 
potrošača bez izričitog pristanka potonjeg. 
ECLI:EU:C:2021 :91 10 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
46 S obzirom na prethodno navedeno, na drugo pitanje valja odgovoriti na način da članak 9. Direktive 
97/7 i članak 27. Direktive 2011 /83, u vezi s člankom 5. stavkom 5. i točkom 29. Priloga I. Direktivi 
2005 /29, ne uređuju sklapanje ugovora tako da je na sudu koji je uputio zahtjev da ocijeni, u skladu s 
nacionalnim propisima, može li se smatrati da je ugovor sklopljen između društva za opskrbu vodom i 
potrošača bez izričitog pristanka potonjeg. 
Prvo pitanje 
47 Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pojam „nenaručena isporuka” u 
smislu točke 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 tumačiti na način da obuhvaća poslovnu praksu koja se 
sastoji u održavanju priključka na javnu mrežu za opskrbu vodom za piće prilikom useljenja potrošača 
u stan u kojem je netko ranije stanovao pri čemu ne postoji zahtjev tog potrošača u tom smislu. 
48 Najprije valja podsjetiti na to da je, kao što je to već navedeno u točki 39. ove presude, odgovor na 
prvo pitanje relevantan samo ako pravni odnos između društva Stichting Waternet i osobe MG nije u 
potpunosti uređen nacionalnim zakono davstvom, kako u odnosu na isporuku vode od strane trgovca, 
tako i u vezi s troškovima te isporuke koje snosi potrošač, što je na sudu koji je uputio zahtjev da 
provjeri. 
49 Prema potrebi, valja ispitati ulazi li poslovna praksa, kao što je praksa u vezi s opskrbom vodom za piće 
o kojoj je riječ u glavnom postupku, u područje primjene Direktive 2005 /29. 
50 Članak 1. te direktive, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 23., propisuje između ostalog da je svrha 
navedene direktive da doprinese urednom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i postigne visok stupanj 
zaštite potrošača putem usklađivanja zakona i drugih propisa država članica o nepoštenoj poslovnoj 
praksi koja šteti gospodarskim interesima potrošača. 
51 Slijedom toga, nacionalno zakono davstvo ulazi u područje primjene navedene direktive samo ako se 
njime nastoje ostvariti ciljevi koji se odnose na zaštitu potrošača (vidjeti u tom smislu rješenje od 
4. listopada 2012 ., Pelckmans Turnhout, C-559/11, neobjavljeno, EU:C:2012 :615, t. 20.). 
52 U tom pogledu valja istaknuti da ciljevi nacionalnog zakono davstva o kojem je riječ u glavnom 
postupku ne proizlaze jasno iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje ni iz spisa kojim Sud 
raspolaže. U tim okolnostima, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri proizlazi li praksa društva 
Stichting Waternet iz primjene nacionalnih odredbi kojima se nastoje postići ciljevi zaštite 
ekono mskih interesa potrošača i stoga ulazi li u područje primjene Direktive 2005 /29 ili, naprotiv, ona 
ima za cilj zaštititi samo druge javne interese, kao što je javno zdravlje. Samo u slučaju da je, prema 
mišljenju suda koji je uputio zahtjev, s obzirom na prethodnu točku ove presude, praksa društva 
Stichting Waternet obuhvaćena područjem primjene Direktive 2005 /29, on mora provjeriti predstavlja 
li ta praksa „nenaručenu isporuku”. 
53 U vezi s pojmom „nenaručena isporuka”, točkom 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 propisano je da 
„[z]ahtijevanje plaćanja proizvoda odmah ili s odgodom […] koje je trgovac nabavio, a potrošač ih nije 
naručio […] (prodaja nenaručene robe ili nenaručenih usluga)” ulazi, osobito, u kategoriju agresivnih 
poslovnih praksi koje se u svim okolnostima smatraju nepoštenima. 
54 Dakle, postupanje trgovca na način da od potrošača zahtijeva plaćanje proizvoda ili usluge koju je 
trgovac pružio tom potrošaču a da je taj potrošač nije naručio predstavlja prodaju „nenaručene robe ili 
nenaručenih usluga” u smislu te točke 29. (presude od 13. rujna 2018 ., Wind Tre i Vodafone Italia, 
C-54/17 i C-55/17, EU:C:2018 :710, t. 43. i od 5. prosinca 2019 ., EVN Bulgaria Toplofikatsia i 
Toplofikatsia Sofia, C-708/17 i C-725/17, EU:C:2019 :1049 , t. 64.). 
ECLI:EU:C:2021 :91 11 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
55 U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 8. Direktive 2005 /29 pojam „agresivne poslovne 
prakse” definira, među ostalim, činjenicom da u znatnoj mjeri narušava ili je vjerojatno da ćeu 
znatnoj mjeri narušiti slobodu izbora prosječnog potrošača odnosno njegovo postupanje u vezi s 
proizvodom. Iz toga slijedi da zahtjev za uslugu mora sadržavati slobodan potrošačev odabir. To 
osobito pretpostavlja da trgovac potrošaču pruži jasnu i odgovarajuću informaciju (presuda od 
13. rujna 2018 ., Wind Tre i Vodafone Italia, C-54/17 i C-55/17, EU:C:2018 :710, t. 45. i navedena 
sudska praksa). 
56 Sud je također presudio da budući da je cijena u načelu odlučujući element za potrošača pri donošenju 
odluke o transakciji, treba je smatrati informacijom koja mu je nužna da bi mogao donijeti informiranu 
odluku o toj transakciji (presuda od 13. rujna 2018 ., Wind Tre i Vodafone Italia, C-54/17 i C-55/17, 
EU:C:2018 :710, t. 47.). 
57 Osim toga, za tumačenje odredaba Direktive 2005 /29 pojam potrošača ima presudnu važnost. U skladu 
s njezinom uvodnom izjavom 18., u toj se direktivi kao mjerilo postavlja prosječan potrošač koji je u 
razumnoj mjeri obaviješten, pažljiv i oprezan, uzimajući u obzir socijalne, kulturne i jezične čimbenike 
(presuda od 13. rujna 2018 ., Wind Tre i Vodafone Italia, C-54/17 i C-55/17, EU:C:2018 :710, t. 51. i 
navedena sudska praksa). U skladu s tom istom uvodnom izjavom 18., na sudu je koji je uputio 
zahtjev je da utvrdi tipičnu reakciju prosječnog potrošača u danom slučaju. 
58 U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je društvo za opskrbu vodom o kojem je 
riječ u glavnom postupku dužno pružati uslugu vodoopskrbe, koja se ne može prekinuti zbog 
potrošačeva neplaćanja, prije nego što mu se pošalje pisani podsjetnik i to društvo se potrudi osobno 
kontaktirati s njime. 
59 Kada je riječ o obračunu vode, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da kako bi se stvorili troškovi, 
nužno je dobrovoljno djelovanje potrošača, kroz potrošnju vode. Usto, svako društvo za opskrbu 
vodom mora, pod nadzorom javnih tijela, primjenjivati tarife koje pokrivaju troškove, transparentne su 
i nediskriminirajuće te razmjerne potrošnji vode. 
60 Sud koji je uputio zahtjev također navodi da prosječni nizozemski potrošač, koji se uselio u stan u 
kojem je netko ranije stanovao, zna da je taj stan i dalje priključen na javnu mrežu opskrbe pitkom 
vodom i da se opskrba vodom plaća. 
61 Te okolnosti razlikuju glavni predmet od predmeta u kojima je donesena presuda od 13. rujna 2018 ., 
Wind Tre i Vodafone Italia (C-54/17 i C-55/17, EU:C:2018 :710, t. 49. i 56.). Naime, u toj je presudi 
Sud presudio da nije važno je li korištenje predmetnih usluga u određenim slučajevima moglo 
zahtijevati svjesnu potrošačevu radnju te je zaključio da postoji „nenaručena isporuka” u smislu 
točke 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29, s obzirom na to da u tim predmetima potrošači nisu primili 
odgovarajuće informacije o određenim pruženim uslugama i njihovim troškovima. 
62 S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da pojam „nenaručena 
isporuka” u smislu točke 29. Priloga I. Direktivi 2005 /29 treba tumačiti na način da, pod uvjetom da 
to provjeri sud koji je uputio zahtjev, on ne obuhvaća poslovnu praksu društva za opskrbu vodom 
koja se sastoji od održavanja priključka na javnu opskrbu vodom prilikom useljenja potrošača u stan u 
kojem je netko ranije stanovao kada taj potrošač ne može odabrati pružatelja te usluge, a potonji 
naplaćuje tarife koje pokrivaju troškove, transparentno i nediskriminirajuće, prema potrošnji vode i 
spomenuti potrošač zna da je navedeni stan priključen na javnu mrežu opskrbe vodom i da se 
opskrba vodom plaća. 
ECLI:EU:C:2021 :91 12 
PRESUDA OD 3. 2. 2021 . – PREDMET C-922/19  
STICHTING WATERNET  
T roškovi 
63 Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji 
je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja 
Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se. 
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje: 
1. Članak 9. Direktive 9 7 / 7 / E Z Europskog parlamenta i Vijeća od 2 0. svibnja 1 9 9 7 . o zaštiti 
potrošača s obzirom na sklapanje ugovora na daljinu i članak 2 7. Direktive 2 0 1 1 / 8 3 / E U 
Europskog parlamenta i Vijeća od 2 5. listopada 2 0 1 1 . o pravima potrošača, izmjeni Direktive 
Vijeća 9 3 / 1 3 / E E Z i Direktive 1 9 9 9 / 4 4 / E Z Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju iz van 
snage Direktive Vijeća 8 5 / 5 7 7 / E E Z i Direktive 9 7 / 7 / E Z Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s 
člankom 5. stavkom 5. te točkom 2 9. Priloga I. Direktivi 2 0 0 5 / 2 9 / E Z Europskog parlamenta i 
Vijeća od 1 1. svibnja 2 0 0 5 . o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema 
potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 8 4 / 4 5 0 / E E Z, direktiva 9 7 / 7 , 
9 8 / 2 7 / E Z i 2 0 0 2 / 6 5 / E Z Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2 0 0 6 / 2 0 0 4  
Europskog parlamenta i Vijeća ne uređuju sklapanje ugovora tako da je na sudu koji je 
uputio zahtjev da ocijeni, u skladu s nacionalnim propisima, može li se smatrati da je ugovor 
sklopljen između društva za opskrbu vodom i potrošača bez iz ričitog pristanka potonjeg. 
2. Pojam „nenaručena isporuka” u smislu točke 2 9. Priloga I. Direktivi 2 0 0 5 / 2 9 treba tumačiti 
na način da, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, on ne obuh vaća poslovnu 
praksu društva za opskrbu vodom za piće koja se sastoji od održavanja priključka na javnu 
opskrbu vodom prilikom useljenja potrošača u stan u kojem je netko ranije stanovao kada taj 
potrošač ne može odabrati pružatelja te usluge, a potonji naplaćuje tarife koje pokrivaju 
troškove, transparentno i nediskriminirajuće, prema potrošnji vode i spomenuti potrošač zna 
da je navedeni stan priključen na javnu mrežu opskrbe vodom i da se opskrba vodom plaća. 
Potpisi 
ECLI:EU:C:2021 :91 13