ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Članak 12. tog priloga glasi kako slijedi: „1. Dužnosnik koji nije navršio dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu i čiji radni odnos prestaje, ali ne zbog smrti ili invalidnosti, te koji nema pravo na to da mu se starosna mirovina isplati odmah ili s odgodom, pri odlasku iz službe ima pravo na sljedeće: (a) ako je navršio manje od godinu dana staža u službi i ako nije iskoristio mogućnost predviđenu člankom 11. stavkom 2., ima pravo na isplatu otpremnine koja je jednaka trostrukoj vrijednosti iznosa odbijenog od njegove osnovne plaće za doprinose za mirovinsko osiguranje nakon što se odbiju svi iznosi koji su mu isplaćeni na temelju članaka 42. i 112. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika; (b) u drugim slučajevima ima pravo na davanja predviđena člankom 11. stavkom 1. ili na to da aktuarsku protuvrijednost tih davanja uplati u privatno mirovinsko osiguranje ili mirovinski fond po vlastitom izboru, pod uvjetom da predmetno osiguravajuće društvo ili fond jamči sljedeće: i) da glavnica neće biti isplaćena; ii) da će se mjesečni dohodak početi isplaćivati najranije kad dužnosnik navrši 60. godinu života, a najkasnije kad navrši 66. godinu života; iii) da su uključene odredbe na temelju kojih se pravnim sljednicima nakon smrti dužnosnika isplaćuje mirovina za nadživjele osobe; iv) da se prijenos sredstava u drugo osiguravajuće društvo ili u drugi fond odobrava samo ako takav fond ispunjava uvjete utvrđene podtočkama i., ii. i iii. 2. Odstupajući od stavka 1. točke (b) dužnosnik koji nije navršio dob za stjecanje prava na odlazak u mirovinu i koji je, kako bi ostvario ili zadržao prava na mirovinu, od trenutka stupanja u službu uplaćivao doprinose u nacionalni mirovinski sustav, privatno mirovinsko osiguranje ili mirovinski fond po vlastitom izboru koji ispunjavaju zahtjeve utvrđene stavkom 1. i kojemu prestaje radni odnos, ali ne zbog smrti ili invalidnosti, s tim da nije stekao pravo na to da mu se starosna mirovina isplati odmah ili s odgodom, pri odlasku iz službe ima pravo na otpremninu u visini aktuarske vrijednosti mirovinskih prava stečenih tijekom radnog odnosa u institucijama. U tim se slučajevima od otpremnine odbijaju iznosi uplaćeni radi ostvarivanja ili zadržavanja mirovinskih prava dužnosnika u okviru njegovog nacionalnog mirovinskog sustava na temelju članaka 42. ili 112. Uvjeta o zaposlenju ostalih službenika.”
31

Najprije valja podsjetiti na to da djelomično poništenje sporne uredbe presudom od 29. siječnja 2014., Hubei Xinyegang Steel/Vijeće (T‑528/09, EU:T:2014:35) – do kojeg je došlo u okviru tužbe za poništenje koju je na temelju članka 263. UFEU‑a podnijelo društvo Hubei – nije utjecalo na zakonitost drugih odredbi te uredbe, osobito onih kojima se uvode antidampinške pristojbe na proizvode različite od onih koje je to društvo proizvelo, izvezlo ili uvezlo. Sve dok se te odredbe ne ukinu ili proglase nevaljanima povodom zahtjeva za prethodnu odluku ili prigovora nezakonitosti, one proizvode svoj puni pravni učinak u odnosu na sve druge osobe (vidjeti u tom smislu presudu od 4. veljače 2016., C & J Clark International i Puma, C‑659/13 i C‑34/14, EU:C:2016:74, t. 183. i 184. i navedenu sudsku praksu).
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između društva JCM Europe (UK) Ltd i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina), u vezi s tarifnim razvrstavanjem proizvoda koji je uvezlo to društvo, odnosno uređaja iPRO‑RC, koji se sastoji od jedinice za kontrolu novčanica i spremnika za gotovinu.
141

Posebice bi zahtjev prema kojem izdavanje „potvrde o sigurnosti” zahtijeva predočenje ugovora o radu dotične osobe mogao za posljedicu imati to da se dotičnog poslodavca ili radnika obveže da zahtijeva izdavanje nove potvrde svaki put kad se sklopi novi ugovor o radu. S obzirom na to da, kao što to proizlazi iz točke 109. ove presude, u području lučkih poslova prevladavaju kratkotrajni poslovi, takav zahtjev mogao bi se pokazati pretjeranim i neproporcionalnim. Kao što je to Komisija istaknula u svojim pisanim očitovanjima, bilo bi dovoljno propisati periodično produljenje takve potvrde, uz propisivanje da ostane valjana nakon prestanka kratkotrajnog ugovora o radu.
20

U članku 20. navedene direktive predviđa se: „1. Ako je tijekom kretanja proizvoda došlo do nepravilnosti ili povrede koja dovodi do obveze obračuna trošarine, trošarinu u državi članici u kojoj je došlo do nepravilnosti ili povrede duguje fizička ili pravna osoba koja je jamčila plaćanje trošarine u skladu s člankom 15. stavkom 3., ne dovodeći u pitanje pokretanje kaznenog postupka. Ako je trošarina ubrana u državi članici koja nije država otpreme, država članica koja je ubire o tome obavještava nadležna tijela zemlje otpreme. 2. Ako se tijekom kretanja utvrdi nepravilnost ili povreda, a nije moguće ustanoviti gdje je do nje došlo, smatrat će se da je do nje došlo u državi članici u kojoj je utvrđena. 3. Ne dovodeći u pitanje članak 6. stavak 2., ako trošarinski proizvodi ne prispiju na odredište i nije moguće utvrditi mjesto povrede ili nepravilnosti, smatra se da je do te povrede ili te nepravilnosti došlo u državi članici otpreme koja trošarine ubire po stopi koja je na snazi na dan otpreme proizvoda, osim ako se u roku od četiri mjeseca od datuma otpreme proizvoda nadležnim tijelima ne dostavi dokaz da je transakcija pravilna ili dokaz o mjestu gdje je do povrede ili nepravilnosti stvarno došlo. Države članice poduzimaju mjere potrebne za suzbijanje povreda ili nepravilnosti i za propisivanje učinkovitih sankcija. 4. Ako se prije isteka roka od tri godine od dana izdavanja pratećeg dokumenta utvrdi država članica u kojoj je do povrede ili nepravilnosti stvarno došlo, ta država ubire trošarinu po stopi koja je na snazi na dan otpreme proizvoda. U tom slučaju, prvotno obračunata trošarina vraća se odmah nakon dostave dokaza o njezinu ubiranju.” [neslužbeni prijevod]
„(1)

Sukladno članku 3. stavku 1. točki (c) Ugovora, ukidanje prepreka slobodnome kretanju osoba i usluga između država članica jedan je od ciljeva Zajednice. To za državljane država članica posebno uključuje pravo na obavljanje određene profesije u svojstvu samozaposlene ili zaposlene osobe u državi članici različitoj od one u kojoj su stekle svoje stručne kvalifikacije. Osim toga, člankom 47. stavkom 1. Ugovora predviđa se donošenje direktiva o uzajamnome priznavanju diploma, svjedodžbi i drugih dokaza o formalnoj osposobljenosti. […]
3

Člankom 63. stavkom 1. Direktive 2016/680 određeno je: „1. Države članice stavljaju na snagu zakone i druge propise koji su potrebni radi usklađivanja s ovom Direktivom do 6. svibnja 2018. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba. One primjenjuju te odredbe od 6. svibnja 2018. Kada države članice donose te odredbe, one sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se na nju upućuje prilikom njihove službene objave. Države članice određuju načine tog upućivanja. 2. Odstupajući od stavka 1., država članica može predvidjeti da se, iznimno, ako to zahtijeva nerazmjeran napor, automatizirani sustavi obrade uspostavljeni prije 6. svibnja 2016. moraju uskladiti s člankom 25. stavkom 1. do 6. svibnja 2023. 3. Odstupajući od stavaka 1. i 2. ovog članka, država članica može, u iznimnim okolnostima, automatizirani sustav obrade kako je navedeno u stavku 2. ovog članka uskladiti s člankom 25. stavkom 1. unutar određenog roka nakon roka iz stavka 2. ovog članka, ako bi to u suprotnom uzrokovalo ozbiljne poteškoće u radu tog automatiziranog sustava obrade. Dotična država članica obavješćuje Komisiju o razlozima tih ozbiljnih poteškoća te razlozima određenog roka unutar kojeg se taj konkretni automatizirani sustav obrade usklađuje s člankom 25. stavkom 1. Određeni rok u svakom slučaju ne smije biti kasnije od do 6. svibnja 2026. 4. Države članice Komisiji šalju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.”
4

Članak 56. stavak 1. te uredbe, u verziji koja je primjenjiva na činjenice spora, određuje: „1. Proizvođač, uvoznik ili daljnji korisnik stavlja na tržište tvar iz Priloga XIV. za određenu uporabu odnosno sam koristi tu tvar samo ako: (a) je uporaba(-e) te tvari pojedinačno ili u pripravku odnosno ugradnja tvari u proizvod radi koje se tvar stavlja na tržište ili zbog koje on sam koristi tvar autorizirana u skladu s člancima od 60. do 64.; ili (b) je uporaba(-e) te tvari pojedinačno ili u pripravku odnosno ugradnja tvari u proizvod radi koje se tvar stavlja na tržište ili zbog koje on sam koristi tvar u samom Prilogu XIV. izuzeta od zahtjeva za autorizaciju u skladu s člankom 58. stavkom 2.; ili (c) još nije nastupio datum iz članka 58. stavka 1. točke (c) podtočke i.; ili (d) je nastupio datum iz članka 58. stavka 1. točke (c) podtočke i., ali je on 18 mjeseci prije tog datuma podnio zahtjev za davanje autorizacije o kojem još nije donesena odluka; ili (e) je, u slučaju stavljanja tvari na tržište, autorizacija za tu uporabu dana neposrednom daljnjem korisniku.”
14

Članak 1. legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo (Regionalni zakon br. 14 o utvrđivanju pravila o potpori kupnji pogonskih goriva u svrhu prijevoza za pojedince koji stanuju u regiji i o poticanju pojedinačne ekološke mobilnosti i njezina razvoja) od 11. kolovoza 2010., naslovljen „Ciljevi” (Bollettino ufficiale della Regione autonoma Friuli Venezia Giulia br. 19, od 13. kolovoza 2010.), u verziji primjenjivoj na ovaj spor (u daljnjem tekstu: Regionalni zakon br. 14/2010), u stavku 1. predviđa: „Kako bi se nosila s teškom konjunkturnom krizom, [Regija] ovim Zakonom predviđa iznimne dodatne mjere radi potpore cestovnoj mobilnosti kao i smanjenja onečišćenja okoliša. Konkretno, njime: (a) su predviđene mjere potpore kupnji pogonskih goriva radi privatne cestovne mobilnosti; (b) su predviđene mjere za poticanje korištenja motora koji su djelomično ili u cijelosti neovisni o pogonskim gorivima za cestovnu mobilnost; (c) se podupiru istraživanje i razvoj tehnologija za stvaranje motora koji su djelomično ili u potpunosti neovisni o pogonskim gorivima; (d) se potiče proširenje mreže za distribuciju pogonskih goriva sa slabim utjecajem na okoliš.”
2

Zahtjevi su upućeni u okviru postupaka između, s jedne strane, K. S.-a i M. H. K.-a protiv International Protection Appeals Tribunala (Žalbeni sud za međunarodnu zaštitu, Irska), Ministera for Justice and Equality (Ministarstvo pravosuđa i jednakosti, Irska), Irske i Attorney Generala te, s druge strane, R. A. T.-a i D. S.-a protiv Ministera for Justice and Equality (Ministarstvo pravosuđa i jednakosti, Irska), u vezi sa zakonitošću odluka kojima se tim osobama uskraćuje pristup tržištu rada u njihovu svojstvu podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, u odnosu na koje je zatražen transfer u drugu državu članicu u skladu s Uredbom (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49, str. 50., u daljnjem tekstu: Uredba Dublin III).
13

Iz članka 242. stavka 1. NK‑a proizlazi da teško kazneno djelo krijumčarenja može biti kažnjivo kaznom zatvora od tri do deset godina i novčanom kaznom od 20000 do 100000 bugarskih leva (BGN) (oko 10226 do 51130 eura).
33

Iz tekstualnog, teleološkog i sustavnog tumačenja članka 57. stavka 6. Direktive 2014/24, kao što to proizlazi iz točaka 27. do 30. ove presude, toj se odredbi ne protivi ni to da dokaz o korektivnim mjerama podnese dotični gospodarski subjekt na vlastitu inicijativu ili na izričit zahtjev javnog naručitelja niti da se on podnese prilikom podnošenja zahtjeva za sudjelovanje ili ponude ili u kasnijoj fazi postupka javne nabave.
82

Stoga na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 8. stavak 1. Direktive 2008/115 treba tumačiti na način da mu se protivi to da se država članica, nakon što je donijela odluku o vraćanju maloljetnika bez pratnje te se u skladu s člankom 10. stavkom 2. te direktive uvjerila da će on biti vraćen članu svoje obitelji, imenovanom skrbniku ili odgovarajućoj prihvatnoj ustanovi u državi povratka, suzdrži od njegova udaljavanja sve dok on ne navrši 18 godina.
12

Tijelo nadležno za tržišno natjecanje podnijelo je sudu koji je uputio zahtjev, Korkeinu hallinto‑oikeusu (Vrhovni upravni sud) žalbu protiv odluke markkinaoikeusa (Trgovački sud), u kojoj je tražilo ukidanje njegove odluke i izricanje predložene novčane kazne od 35000000 eura Eltelu. To tijelo tvrdi da je markkinaoikeus (Trgovački sud) zaprimio njegov zahtjev za izricanje novčane kazne u roku od pet godina, predviđenom u članku 22. Zakona o ograničavanju tržišnog natjecanja. Naime, do 7. siječnja 2010., kada je društvo Fingrid platilo Eltelu posljednji obrok cijene izvođenja radova izgradnje predmetnog visokonaponskog dalekovoda, ugovor između tih društava je još uvijek bio na snazi te se primjenjivao protupravni cjenik iz zabranjenog sporazuma. Podredno, navedeno tijelo tvrdi da je ograničavanje tržišnog natjecanja prestalo najranije 12. studenoga 2009., kada su radovi dovršeni. Prema mišljenju tijela nadležnog za tržišno natjecanje, ugovor o izvođenju javnih radova koji je dodijeljen subjektu koji sudjeluje u zabranjenom sporazumu ima konkretne i dugotrajne učinke na suugovaratelja koji je dužan platiti višu cijenu od one koja bi vrijedila da ne postoji zabranjeni sporazum, jer se ta cijena isplaćuje tijekom nekoliko godina, u skladu s napretkom projekta. Stoga bi takav suugovaratelj, pri svakom godišnjem dospijeću pojedine rate za radove koji su predmet zabranjenog sporazuma, izravno osjetio štetne učinke ugovora na svojim poslovnim rashodima za tu godinu i, prema tome, na svojim gospodarskim rezultatima, kao i na svojoj konkurentnosti na dotičnom tržištu. U ovome slučaju, imajući u vidu da je društvo Fingrid platilo troškove izgradnje predmetnog visokonaponskog dalekovoda po višoj cijeni od one koja bi vrijedila da nema zabranjenog sporazuma, taj se dodatni trošak odrazio i na cijenu prijenosa električne energije do krajnjih korisnika.
54

Osim toga, iako se uvjetom koji se odnosi na najmoprimčevo pravo da koristi vozilo i iz toga isključi druge osobe ne zahtijeva da porezni obveznik ne može zahtijevati korištenje vozilom u službene svrhe, on ipak pretpostavlja, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 63. svojeg mišljenja, da to vozilo trajno ostaje na raspolaganju zaposleniku, uključujući za privatne potrebe.
14

Člankom 4. stavcima 1. i 2. Refugee or Person In Need of International Protection Regulations 2006 (Uredba o izbjeglicama ili osobama kojima je potrebna međunarodna zaštita iz 2006.) određuje se: „1. Odlučiti je li osoba izbjeglica ili osoba kojoj je potrebna međunarodna zaštita protiv proganjanja ili teške štete i pružiti zaštitu može: (a) država; ili (b) stranke ili organizacije, uključujući međunarodne organizacije, koje kontroliraju državu ili bitan dio državnog područja te države. 2. Smatrat će se da je zaštita općenito pružena kada čimbenici navedeni u stavku 1. točkama (a) i (b) poduzimaju razumne mjere s ciljem sprečavanja proganjanja ili trpljenja ozbiljne nepravde primjenom učinkovitog pravnog sustava za otkrivanje, gonjenje i kažnjavanje djela koja predstavljaju proganjanje ili ozbiljnu nepravdu, i ako osoba navedena u stavku 1. ima pristup takvoj zaštiti.”
7

Člankom 18. Direktive 2010/24 predviđa se: „1. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u člancima 10. do 16. ako bi [naplata potraživanja], zbog situacije dužnika, stvorila ozbiljne gospodarske i socijalne [probleme] u državi članici koja prima zahtjev, ako važeći zakoni, propisi i administrativne prakse u toj državi članici dozvoljavaju takvu iznimku za nacionalna potraživanja. 2. Tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć predviđenu u članku 5. i člancima 7. do 16. ako je prvotni zahtjev za pomoć u skladu s člancima 5., 7., 8., 10. ili 16., podnesen za potraživanja koja su starija od 5 godina, počevši od datuma dospijeća potraživanja u državi članici koja podnosi zahtjev do datuma prvotnog zahtjeva za pomoć. Međutim u slučajevima osporavanja potraživanja ili prvobitnog instrumenta kojim se omogućuje izvršenje u državi članici koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je u državi članici koja podnosi zahtjev ustanovljeno da potraživanje ili instrument koji omogućuje izvršenje ne mogu više biti osporeni. Osim toga, u slučajevima kada su odgodu plaćanja ili shemu obročnog plaćanja odobrila nadležna tijela države članice koja podnosi zahtjev, smatra se da petogodišnje razdoblje počinje od trenutka kada je istekao cijeli rok za plaćanje. Međutim u tim slučajevima tijelo kojem se upućuje zahtjev nije obvezno osigurati pomoć za potraživanja koja su starija od 10 godina, počevši od datuma dospjelosti potraživanja u državi članici koja podnosi zahtjev. 3. Država članica nije obvezna osigurati pomoć ako je ukupni iznos potraživanja obuhvaćenih ovom Direktivom, za koje se traži pomoć, manji od 1500 [eura]. 4. Tijelo kojem se upućuje zahtjev obavještava tijelo koje podnosi zahtjev o razlozima za odbijanje zahtjeva za pomoć.”
51

Uzimanje u obzir Aarhuške konvencije kao i vodiča za njezinu provedbu također ne može dovesti do ograničenja dosega pojma „interna komunikacija”, kako je on naveden u točkama 20., 49. i 50. ove presude. S druge strane, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 27. svojeg mišljenja, članak 4. stavak 3. točka (c) Aarhuške konvencije sâm po sebi ne ograničava doseg „interne komunikacije” ovisno o njezinu sadržaju ili značaju. S druge strane, u svojoj presudi od 16. veljače 2012., Solvay i dr. (C‑182/10, EU:C:2012:82, t. 27.), Sud je utvrdio da, iako se vodič za provedbu Aarhuške konvencije može smatrati dokumentom s objašnjenjima koji se može, u slučaju potrebe, uzeti u obzir među ostalim relevantnim čimbenicima za potrebe njezina tumačenja, analize koje on sadržava nemaju nikakvu obvezujuću snagu ni normativni učinak koji imaju odredbe konvencije.
19

Društvo Lexel izjavilo je da je otkupilo dionice društva SESI od društva SEE jer je potonjem bio potreban kapital za financiranje stjecanja društva izvan grupe Schneider Electric, s obzirom na to da je to stjecanje bilo ponajprije financirano zajmovima. U tom kontekstu, kako bi smanjilo svoje troškove financiranja, društvo SEE je odlučilo prodati dionice društva SESI koje je imalo i vratiti zajmove koje je u tom kontekstu ugovorilo.
1

Svojom žalbom Europska komisija zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 12. veljače 2019., Printeos/Komisija (T‑201/17, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2019:81), kojom je on, time što je djelomično prihvatio tužbu društva Printeos SA, Europskoj uniji, koju zastupa Komisija, naložio da naknadi štetu koja je tom društvu nastala zbog toga što mu nije isplaćen iznos od184592,95 eura na koji je imalo pravo na ime zateznih kamata dospjelih u razdoblju od 9. ožujka 2015. do 1. veljače 2017. na temelju članka 266. prvog stavka UFEU‑a prilikom izvršenja presude Općeg suda od 13. prosinca 2016., Printeos i dr./Komisija (T‑95/15, EU:T:2016:722), te da se ta naknada štete uveća za zatezne kamate računajući od proglašenja pobijane presude do isplate u cijelosti po stopi koju Europska središnja banka (ESB) utvrđuje za svoje glavne operacije refinanciranja (u daljnjem tekstu: stopa refinanciranja ESB‑a), uvećanoj za 3,5 postotnih bodova.
37

Taj zaključak ne dovodi u pitanje to što tu naknadu naplaćuje organizacija za kolektivno ostvarivanje prava, s obzirom na to da ona djeluje za račun nositeljâ autorskih prava, niti ga dovodi u pitanje okolnost da kolektivno ostvarivanje naknade proizlazi iz zakonske obveze, kao što to nezavisni odvjetnik navodi u točki 48. svojeg mišljenja, ili to da organizacija za kolektivno ostvarivanje prava djeluje i za autore koji su njezini članovi i za one koji to nisu jer se njezin način ostvarivanja prava ne razlikuje ovisno o kategoriji nositelja autorskih prava.
29

Kao drugo, kao što je to također istaknuo sud koji je uputio zahtjev, omjer osoba osiguranih u općem sustavu koje su na temelju članka 208. stavka 1. točke (c) LGSS‑a stavljene u nepovoljniji položaj može se na pouzdan način utvrditi uzimajući u obzir broj umirovljenika koji dobivaju dodatak na mirovinu radi dosezanja najniže zakonom određene mirovine, u odnosu na ukupan broj umirovljenika iz tog sustava. Naime, upravo su osobe koje primaju dodatak na mirovinu one čiji bi zahtjev za prijevremeno umirovljenje na temelju te odredbe bio odbijen jer bi iznos mirovine koji bi trebale primati u trenutku podnošenja takvog zahtjeva bio niži od navedenog zakonskog minimuma. S druge strane, uzimanje u obzir samo osoba kojima je na temelju članka 208. stavka 1. točke (c) tog zakona zahtjev za prijevremenu starosnu mirovinu doista odbijen, kao što to sugeriraju INSS i španjolska vlada u svojim pisanim očitovanjima, ne bi nužno upućivalo na broj osoba na koje utječe ta odredba jer nije isključeno da dobar dio tih osoba nije podnio sličan zahtjev.
21

Vijeće za tržišno natjecanje u biti je navelo da, suprotno onomu što je presudila Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu), svaki postupovni korak čiji je cilj vođenje postupka u vezi s povredom ima za učinak prekid tijeka roka zastare. Usto, tumačenje prema kojem je odluka o pokretanju istrage posljednja radnja kojom se prekida tijek roka zastare dovelo bi do neujednačene primjene nacionalnog prava tržišnog natjecanja i pravila tržišnog natjecanja prava Unije s obzirom na to da, za razliku od Zakona o tržišnom natjecanju, članak 25. stavak 3. Uredbe br. 1/2003 predviđa da su radnje kojima se prekida zastara one kojima se nastoji sankcionirati povreda.
49

U konkretnom slučaju, kao prvo, nije sporno da je praksa iz glavnog postupka dovela do razlike u postupanju jer se prema radnicima s invaliditetom koji su bolnici iz glavnog postupka dostavili svoje odluke o priznavanju invaliditeta prije datuma sastanka navedenog u točki 13. ove presude, među kojima se nalazi i osoba VL, postupalo lošije nego prema radnicima s invaliditetom koji do tog datuma još nisu dostavili svoje odluke, s obzirom na to da su samo potonji imali mogućnost dobivanja dodatka na plaću koji je predložio njihov poslodavac, na način da mu nakon tog datuma dostave odluke o priznavanju invaliditeta. Naime, iz spisa kojim Sud raspolaže proizlazi kako se ne čini da je poslodavac ostavio mogućnost radnicima s invaliditetom koji su mu već dostavili svoje odluke da mu te odluke ponovno dostave ili da dostave nove odluke, kako bi ostvarili pravo na navedeni dodatak na plaću.
58

S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo i treće prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 2. stavak 1. UFEU‑a, u vezi s njegovim člankom 3. stavkom 1. točkom (c), člankom 128. stavkom 1. i člankom 133. kao i u vezi s člankom 16. prvim stavkom trećom rečenicom Protokola o ESSB‑u i ESB‑u, treba tumačiti na način da mu se, neovisno o svakom Unijinu izvršavanju svoje isključive nadležnosti u području monetarne politike za države članice čija je valuta euro, protivi to da država članica donese odredbu kojom se s obzirom na njezin cilj i sadržaj određuje pravni sustav zakonskog sredstva plaćanja u pogledu euronovčanica. Nasuprot tomu, ne protivi mu se to da država članica u izvršavanju svoje nadležnosti, kao što je to organizacija njezine javne uprave, donese odredbu kojom se navedenu upravu obvezuje na prihvaćanje gotovinskog plaćanja novčanih obveza koje ta uprava nalaže.