ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
113

Kao prvo, žalbeno je vijeće u tom pogledu, u biti, smatralo da se protutužba za utvrđenje prava odnosila samo na jedno utvrđenje i da nije mogla dovesti do toga da intervenijent bude dužan povući svoj prigovor. Iako to utvrđenje nije pogrešno, ipak valja istaknuti da ono samo po sebi nije dovoljno kako bi se opravdalo odbijanje zahtjeva za prekid. Naime, kao što to tužitelj pravilno ističe, ako se odlukom donesenom na temelju zahtjeva za utvrđenje utvrdi da je on imao pravo zahtijevati registraciju žigova izvedenih iz njegova trgovačkog imena, osobito iz verbalnog znaka Peeka & Cloppenburg, žalbeno bi vijeće tada moralo uzeti u obzir taj rezultat i stoga moglo smatrati da je tužitelj podnio dokaz da registracija žiga za koji je podnesena prijava nije bila „nedopuštena” u smislu članka 15. stavka 2. Zakona o zaštiti žigova i drugih razlikovnih znakova ni „bez legitimnih razloga” ni „neosnovano” provedena u smislu članka 15. stavka 3. Zakona o zaštiti žigova i drugih razlikovnih znakova, što prema njemačkom pravu isključuje zaštitu od vjerojatnosti dovođenja u zabludu na koju se poziva. Iz toga slijedi da, iako utvrđenje koje tužitelj nastoji ishoditi nema za posljedicu obvezu intervenijenta da povuče svoj prigovor i iako EUIPO nije vezan odlukom Landgerichta Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu), to utvrđenje ipak treba uzeti u obzir u okviru primjene odredbi članka 8. stavka 4. Uredbe br. 2017/1001, u vezi s člankom 15. stavcima 2. i 3. Zakona o zaštiti žigova i drugih razlikovnih znakova, i, posljedično, i u okviru odvagivanja interesa o kojima je riječ u pogledu zahtjeva za prekid. Stoga se žalbeno vijeće s pravom nije ograničilo na utvrđenje da protutužba za utvrđenje prava nije mogla dovesti do toga da intervenijent bude obvezan povući svoj prigovor, nego je nakon toga zauzelo stajalište o posljedicama koje bi za postupak u ovom slučaju trebale proizići iz sadržaja tužbe pred Landgerichtom Düsseldorf (Zemaljski sud u Düsseldorfu).
252

U njegovu konkretnom slučaju, tužitelj ne osporava da potpora koju je primio za sve zračne linije koje je osigurao iz zračne luke Olbia nije bila degresivna, kada je riječ o toj zračnoj luci, jer je on, u skladu sa spornim programom potpora, od upravitelja te zračne luke primio naknade koje su, upravo suprotno, rasle s vremenom, naime sa 750000 eura za razdoblje od ožujka 2010. do ožujka 2011. i sa 750000 eura za razdoblja od ljeta 2011. do zime 2011./2012. na iznos od 1 milijun eura za razdoblje od ljeta 2012. do zime 2012./2013. Kada je riječ o zračnoj luci Cagliari‑Elmas, on je primio, kao što to naglašava, zapravo degresivne naknade, to jest iznos od 800000 eura za razdoblje od ožujka 2010. do ožujka 2011., 700000 eura za razdoblje od ožujka 2011. do ožujka 2012. i 600000 eura za razdoblje od ožujka 2012. do ožujka 2013. Međutim, iz spornog programa potpora ili dokumenata koje je dostavio tužitelj ne proizlazi da su zračne linije na koje su se ti iznosi općenito odnosili bile profitabilne bez predmetnog financiranja, niti to da se ta potpora može individualizirati za svaku od linija, kako bi se za svaku od njih utvrdilo da je potpora koja se odnosi na pojedinu liniju bila degresivna.
106

Kao treće, neosnovan je tužiteljev argument prema kojem, s obzirom na to da je država članica izvjestiteljica zahtjev za produljenje proglasila dopuštenim, u skladu s člankom 8. Provedbene uredbe br. 844/2012, EFSA više ne može dovesti u pitanje potpunost informacija koje je dostavio podnositelj zahtjeva. Naime, činjenica da dokumentacija formalno sadržava sve elemente iz članka 7. navedene uredbe ne utječe sama po sebi na kvalitetu navedenih elemenata sa znanstvenog stajališta, što može zahtijevati dubinsku studiju i može biti predmet razilaženja u ocjeni između države članice izvjestiteljice i EFSA‑e kad je riječ o njihovoj dostatnosti za prihvaćanje zahtjeva za produljenje. S tim u vezi valja primijetiti da se člankom 7. Provedbene uredbe br. 844/2012 zahtijeva samo dostava dokumenata iz njezinih odredbi u svrhu sastavljanja takozvane „dopunske” dokumentacije. Ovdje je riječ o uvjetu dopuštenosti zahtjeva u skladu s člankom 8. te uredbe, a time i o formalnom zahtjevu, koji, ako je ispunjen, dovodi do ocjene merituma dokumentacije iz poglavlja 2. te uredbe. Valja utvrditi kako činjenica da je zahtjev formalno proglašen dopuštenim u smislu članka 8. Provedbene uredbe br. 844/2012 ne isključuje to da država članica zahtijeva dodatne informacije, u skladu s člankom 11. stavkom 5. navedene uredbe, ni da EFSA zahtijeva dodatne informacije, u skladu s člankom 13. stavkom 3. te uredbe. To je, uostalom, bio slučaj u ovom predmetu jer je tužitelj dopisom od 13. srpnja 2016. primio EFSA‑in dopis kojim su se tražile dodatne informacije glede oksasulfurona. [omissis]
10

Odlukom od 11. rujna 2018. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu. Konkretno, smatralo je da je područje relevantno za ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu područje Europske unije i da se relevantna javnost djelomično sastoji od medicinskih stručnjaka, a djelomično od šire javnosti, kao krajnjih potrošača čiji je stupanj pažnje visok (točke 17. do 24. pobijane odluke). Žalbeno vijeće zatim je ocijenilo da su proizvodi iz razreda 5. obuhvaćeni suprotstavljenim žigovima slični, barem u niskom stupnju, te je iz toga zaključilo da nije potrebno ocijeniti postojanje eventualne sličnosti između proizvoda iz prijave za registraciju i proizvoda iz razreda 3. obuhvaćenih ranijim žigom (točke 25. do 38. pobijane odluke). Što se tiče usporedbe znakova, žalbeno je vijeće utvrdilo da postoji barem prosječna vizualna sličnost, barem prosječna, pa čak i visoka fonetska sličnost, a za jedan dio relevantne javnosti barem nizak stupanj konceptualne sličnosti (točke 39. do 78. pobijane odluke). U svojoj općoj ocjeni vjerojatnosti dovođenja u zabludu ono je osobito, s jedne strane, podsjetilo na to da, prema sudskoj praksi koja se odnosi na međuovisnost čimbenika relevantnih za tu ocjenu, ako su dotični proizvodi istovjetni, stupanj razlike između znakova mora biti visok kako bi se izbjegla vjerojatnost dovođenja u zabludu i, s druge strane, navelo da su se proizvodi o kojima je riječ u ovom slučaju smatrali istovjetnima (točka 80. pobijane odluke). Žalbeno vijeće zaključilo je svoju opću ocjenu i potvrdilo stajalište Odjela za prigovore prema kojem u ovom slučaju postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu (točka 92. pobijane odluke).
24

Komisija ističe da tužitelj nije podnio posebne i konkretne dokaze koji bi upućivali na to da, u ovom slučaju, otkrivanje predmetnih dokumenata ne bi ugrozilo interes očuvanja povjerljivosti tijekom istraga koje bi mogle dovesti do pokretanja postupka zbog povrede i kojima bi se oborila opća pretpostavka povjerljivosti. Ističe da po samoj svojoj naravi pretpostavka ima za učinak prebacivanje tereta dokazivanja i da tužitelj, koji ne osporava da su traženi dokumenti dio postupaka EU Pilot, nije istaknuo nijedan argument koji bi upućivao na to da je pretpostavka nerazumna ili neopravdana ili da ju je „nepravedno” primijeniti. Tužitelj se ne može pozvati na prvotni zahtjev, s obzirom na to da je zahtjev za pristup doveo do novog cjelovitog ispitivanja u fazi ispitivanja ponovnog zahtjeva.
28

Drugim riječima, poništenje pobijanih odredbi, kako to zahtijeva tužitelj, u slučaju da Opći sud prihvati taj zahtjev, ne bi imalo utjecaja na bit drugih odredbi pobijane uredbe, na koje se zahtjev ne odnosi, osobito na njezin članak 9. stavke 1. do 3., s obzirom na to da to ne bi utjecalo na ograničenja nametnuta komercijalnom ribolovu lubina o kojima je riječ u potonjim odredbama.
4

Konkretno, platni razred F obuhvaća stupnjeve od 1. do 98., platni razred G obuhvaća stupnjeve od 1. do 99., a platni razred F/G obuhvaća stupnjeve od 1. do 169., imajući u vidu djelomično preklapanje platnog razreda F i platnog razreda G. Naime, stupnjevi 71. do 98. platnog razreda F odgovaraju stupnjevima 1. do 28. platnog razreda G.
48

U prvom dijelu tužiteljica tvrdi da je revizija u okviru koje je traženi dokument sastavljen bila dovršena kada je ona zatražila pristup tom dokumentu. U tom pogledu, sam naziv tog dokumenta, odnosno „Final audit report – IAS Audit on HR Management in the Education, Audiovisual and Cultural Executive Agency (Ares(2018)361356)”, i razmatranja iznesena u pobijanoj odluci u skladu s kojima je „[n]a temelju završnog revizijskog izvješća [EACEA] prihvatila provedbu predloženih preporuka” pokazuju da je predmetna revizija bila dovršena. Osim toga, dokumentom naslovljenim „HR Annual Plan” (Godišnji plan ljudskih resursa), koji je izradila sama EACEA, ti se navodi potvrđuju u dijelu u kojem se njime predviđaju korektivne mjere kojima se dokazuje da je postignuta završna faza provođenja revizije. Osim toga, iz potonjeg dokumenta proizlazi da je sedam mjera predloženih u traženom dokumentu u cijelosti provedeno, a razumno je pretpostaviti da su i dvije posljednje mjere predložene u traženom dokumentu u cijelosti provedene jer su prilikom izrade dokumenta naslovljenog „HR Annual Plan” već bile 70 % odnosno 80 % provedene. Tužiteljica u fazi replike ističe da je, dakle, deset glavnih mjera na temelju preporuka iz revizijskog izvješća bilo u cijelosti provedeno. U potporu toj argumentaciji sastavila je sažetak koji se odnosio na analizu stope EACEA‑ina ostvarenja provedbenih mjera. Međutim, u tom pogledu tužiteljica tvrdi da, s obzirom na to da se na izuzeće predviđeno člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 1049/2001 može pozivati kako bi se odbio pristup dokumentu samo u slučaju u kojem njegovo otkrivanje može ugroziti ciljeve koji se žele postići revizorskom djelatnošću, ono u ovom slučaju nije primjenjivo jer je predmetna revizija bila dovršena. U svakom slučaju, bilo bi neprihvatljivo da se pristup traženom dokumentu uvjetuje neizvjesnim, budućim i dalekim događajem.
65

U tom pogledu, kao prvo, tužitelj navodi da rizik od opterećenja državnih sredstava nije dovoljno konkretan u ovom slučaju zbog financijske sposobnosti kojom raspolaže radi pokrića moguće štete u okolišu, koja bi proizašla iz njegovih rudarskih radova. Nakon što ga je u okviru mjere upravljanja postupkom Opći sud upitao s tim u vezi, tužitelj je podnio popis imovine (materijalne nepokretne imovine) kojom je raspolagao u razdoblju od 2012. do 2016., također na razini grupe društava kojoj pripada, kao i dio svojih godišnjih bilanci u vezi s navedenom imovinom. Komisija je na raspravi skrenula pažnju na činjenicu da u dokumentima koje je tužitelj dostavio nisu navedene obveze ni dugovi društva te je u njima prikazana imovina koju su on i njegova grupa posjedovali samo u razdoblju od 2012. do 2015. - 2017. i da nije iznio podatke u vezi s preostalim dijelom relevantnog razdoblja od 2006. do 2012.
9

Slični postupci vodili su se za razdoblje od 18. do 22. lipnja 2018. i ono od 25. do 27. lipnja 2018. te su doveli do odluka kojima se usmenim prevoditeljima i konferencijskim usmenim prevoditeljima nalaže da nastave raditi tijekom tih istih razdoblja.
33

Kao prvo, valja istaknuti da se, kao što to pravilno ističe Portugalska Republika, portugalski izrazi „tribunais nacionas” i „jurisdições nacionais” trebaju tumačiti kao da se odnose na pojam „nacionalni sudovi”, i to tim više s obzirom na to da izrazi upotrijebljeni u članku 32. stavku 5. prvom podstavku i u članku 33. stavku 8. prvom podstavku Uredbe br. 1290/2005 i članku 54. stavku 2. prvom podstavku Uredbe br. 1306/2013 ne predstavljaju nikakvu razliku u verzijama tih tekstova sastavljenima na drugim jezicima Unije, kao što su, među ostalim, njemački, engleski, francuski i talijanski.
56

Kao drugo, tužitelj ističe da se u izvadcima iz kataloga navodi da se proizvodi koji su u njima navedeni mogu kupiti samo na tri različita načina: online na intervenijentovoj internetskoj stranici, u njegovim dućanima ili preko telefona. Činjenica, koju je iznio tužitelj, da su internetske trgovine različite od intervenijentovih trgovina također prodavale predmetne proizvode (vidjeti točke 40. do 43. ove presude) u suprotnosti je s autentičnošću kataloga ili su, obratno, katalozi u suprotnosti s činjenicom da su internetske trgovine različite od intervenijentovih trgovina također prodavale predmetne proizvode. Međutim, s obzirom na izvadke iz kataloga koje je podnio intervenijent, valja utvrditi da u njima nije navedeno da su prodajni kanali koje je naveo tužitelj jedini izvori preko kojih je moguće nabaviti proizvode na kojima je otisnut raniji žig. Formulacijama iz podnesenih kataloga se naime ne isključuje to da drugi trgovci na malo, osim intervenijenta, također prodaju takve proizvode. Kao što to EUIPO pravilno primjećuje, nije neuobičajeno da ti drugi trgovci na malo nisu navedeni u intervenijentovim katalozima. Kada je tužitelju u tom pogledu na raspravi bilo postavljeno pitanje on nije mogao odrediti preciznu formulaciju u katalozima koja bi nedvojbeno ukazivala na to da su prodajni kanali navedeni u katalozima jedini izvori preko kojih je moguće nabaviti proizvode na kojima je otisnut raniji žig. Dakle, taj tužiteljev argument nije činjenično osnovan tako da on ne može biti pokazatelj kojim se osporava vjerojatnost da su podnesene stranice kataloga doista izvadci iz sadržaja kataloga čije su naslovne stranice bile podnesene.
72

Prema tome, kada je riječ o dokumentima koji potječu od Francuske Republike, Komisija je svoju odluku temeljila na njezinu pozivanju na iznimku predviđenu člankom 4. stavcima 1. do 3. Uredbe br. 1049/2001. Osim toga, razlozi koje je Francuska Republika istaknula bili su na prvi pogled takvi da bi mogli opravdati to odbijanje. Naime, uzimajući u obzir okolnosti slučaja i, osobito, teme o kojima je riječ u predmetnim dokumentima, otkrivanje stajališta Francuske Republike o tumačenju članka 8. stavka 3. Uredbe br. 1370/2007 tijekom postupka pred Komisijom moglo je ugroziti načelo jednakosti oružja pred Sudom u predmetima u kojima je u međuvremenu donesena presuda od 21. ožujka 2019., Mobit i Autolinee Toscane (C‑350/17 i C‑351/17, EU:C:2019:237). Naime, da je tužitelj objavio informacije iz tih dokumenata, to bi potencijalno dovelo Francusku Republiku, koja je bila stranka u prethodnom postupku koji je bio u tijeku u navedenim predmetima, u znatno nepovoljniji položaju u odnosu na druge stranke navedenog postupka. Da su prethodno bile upoznate sa stajalištem Francuske Republike, druge stranke mogle su prilagoditi i poboljšati svoje argumente, što bi dovelo do sustavne prednosti u njihovu korist.
157

Naime, kada mu je u veljači 2013. povećana plaća u iznosu od 737,75 eura počevši od listopada 2011. te kada je on istog mjeseca primio retroaktivni ispravak svoje neto plaće u ukupnom iznosu od 7948,81 eura, tužitelj je morao barem sumnjati u to ispunjava li on uvjete za takvo povećanje bez promjene u razredu, što bi moglo opravdati da se multiplikacijski faktor koji je na njega primijenjen poveća s 0,9426565 na 1 (vidjeti točke 119. do 128. ove presude).
42

Kao što to Vijeće s pravom ističe, u obrazloženju za uvrštenje tužiteljeva imena na sporni popis, koje je produljeno pobijanom odlukom, izneseni su posebni i konkretni razlozi zbog kojih su kriteriji za uvrštenje bili primjenjivi na njega, a osobito je u njemu, s jedne strane, navedena jasno određena pravna osnova koja upućuje na kriterije za uvrštenje i, s druge strane, ono počiva na razlozima koji se odnose na tužiteljeve aktivnosti i koji mu omogućuju da razumije razloge kojima je opravdano uvrštenje njegova imena na sporni popis. Osim toga, kontekst u kojem je pobijana odluka donesena bio je poznat tužitelju s obzirom na to da je pred Općim sudom osporavao, u biti, zakonitost prvog uvrštenja svojeg imena, kao što je to navedeno u točkama 18. i 21. ove presude, te da razlozi za to uvrštenje nisu bili izmijenjeni pobijanom odlukom.
53

Kao što to Vijeće s pravom ističe, u takvom obrazloženju izneseni su posebni i konkretni razlozi zbog kojih su kriteriji za uvrštenje bili primjenjivi na tužitelja, a osobito je u njemu, s jedne strane, navedena jasno određena pravna osnova koja upućuje na kriterije za uvrštenje i, s druge strane, ono počiva na razlozima koji se odnose na tužiteljeve aktivnosti i koji mu omogućuju da razumije razloge kojima je opravdano uvrštenje njegova imena na sporni popis. Osim toga, kontekst u kojem su pobijane odluke donesene bio je poznat tužitelju s obzirom na to da je pred Općim sudom osporavao, u biti, zakonitost prvog uvrštenja svojeg imena, kao što je to navedeno u točkama 20. i 24. ove presude, te da su razlozi za to uvrštenje uvelike slični u pobijanim odlukama. Usto, njegovo poznavanje tog konteksta potkrijepljeno je dopisom koji je on poslao Vijeću 31. listopada 2017. i koji je tužbi priložen kao prilog A.3.
37

Usto, valja podsjetiti na to da iz članka 266. UFEU‑a proizlazi da tužitelj zadržava pravni interes za zahtijevanje poništenja akta institucije kako bi se spriječilo ponovno pojavljivanje nezakonitosti kojom je navodno zahvaćen u budućnosti, pod uvjetom da je takva mogućnost moguća neovisno o okolnostima predmeta koji je doveo do tužbe koju je tužitelj podnio (vidjeti u tom smislu presudu od 7. lipnja 2007., Wunenburger/Komisija, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, t. 50. do 52.).
29

Što se tiče Komisijinog argumenta o mogućnosti primjene po analogiji članka 25. Provedbene uredbe br. 809/2014, valja navesti da taj članak uređuje mogućnost davanja „najave” prije provođenja provjere na licu mjesta. Kao što to tvrdi Češka Republika, pojam „najava” znači da se korisnika koji će biti predmet provjere o njoj unaprijed obavještava. Najava se, dakle, daje prije stvarnog datuma provjere, kao što to jasno potvrđuje tekst te odredbe, prema kojem se „[p]rovjere na licu mjesta mogu […] najaviti”. Osim toga, najava treba uobičajeno obavijestiti korisnika o datumu provjere i elementima koji su predmet provjere kako bi se osigurala prethodna suradnja navedenog korisnika, kada je takva suradnja nužna kako bi se osigurala učinkovitost provjere (vidjeti također točke 37. i 38. ove presude). Međutim, sama činjenica da je bio predmetom prve provjere sama po sebi ne obavještava korisnika da će nužno biti predmetom dodatnih provjera, s obzirom na to da i samo jedna provjera eventualno može biti dovoljna, kao ni o točnom datumu sljedećih provjera, niti o elementima koji će se provjeravati kada do njih dođe. Stoga, čak i pod pretpostavkom da najava može biti „prešutna”, prva se provjera ne može automatski izjednačiti s „prešutnom najavom” od koje bi mogli teći rokovi predviđeni tim istim člankom 25.
18

Kao prvo, nakon što je podsjetilo na mjerodavna načela (točke 19. do 24. ranije odluke) peto žalbeno vijeće analiziralo je pitanje razdoblja stvarne uporabe spornog žiga (toče 25. do 38. ranije odluke). Prije svega je navelo da se relevantno razdoblje protezalo od 14. listopada 2006. do 13. listopada 2011. Potom je zaključilo da je do prve konkretne uporabe spornog žiga u Uniji došlo prilikom konferencije Gamescom koja se održavala u Kölnu od 17. do 21. kolovoza 2011. i tijekom koje je bio dijeljen promidžbeni materijal (među ostalim, u obliku brošura i CD‑ROM diskova), ali da je tek 22. veljače 2012., to jest izvan relevantnog razdoblja, konzola PlayStation Vita bila stavljena u promet, među ostalim, na tržištu Unije. Ono je smatralo da uporaba u trajanju od četiri mjeseca tijekom relevantnog razdoblja (to jest od 7. lipnja do 13. listopada 2011.) može biti uporaba u pogledu trajanja, pod uvjetom da su sve ostale pretpostavke ispunjene. Naposljetku je istaknulo da, međutim, nijednim konkretnim dokazom nije potvrđeno da se na konferenciji Gamescom promidžbeni materijal dijelio sudionicama.
166

Tužitelj tvrdi da je ocjena posljedicâ kasnijeg početka djelovanja iloperidona, koja je suštinski nedosljedna, zahvaćena nepostojanjem obrazloženja i povredom načela proporcionalnosti. Ističe da, s obzirom na to da je taj kasniji početak djelovanja razlog za „znatnu zabrinutost” u liječenju akutne egzacerbacije shizofrenije, a stoga i dodatan razlog za odbijanje OSP‑a za taj lijek, CHMP nije uzeo u obzir tri ključne okolnosti. Kao prvo, iz smjernica o kliničkom ispitivanju lijekova, uključujući pripravke s produljenim oslobađanjem u liječenju shizofrenije (guideline on clinical investigation of medicinal products, including depot preparations in the treatment of schizophrenia), koje je EMA objavila 20. rujna 2012. (EMA/CHMP/40072/2010 Rev. 1), u kojima se navodi da se kratkoročna djelotvornost lijeka može utvrditi kliničkim ispitivanjem u trajanju od šest tjedana, proizlazi da nije nužno dokazati neposrednu djelotvornost da bi se potvrdila djelotvornost lijekova namijenjenih liječenju te bolesti. Kao drugo, što se tiče liječenja kronične bolesti, početak djelovanja lijeka namijenjenog liječenju ne mora imati ključnu ulogu, osobito ako je on propisan u drugoj liniji liječenja, odnosno ako se primjena drugih lijekova pokazala nedjelotvornom ili je bolesnici nisu podnosili. Kao treće, CHMP je sâm u svojem izvješću o ocjeni priznao da se kasniji početak djelovanja „ne smatra sam po sebi preprekom” za odobravanje iloperidona. CHMP je tako smatrao da taj početak djelovanja ograničava samo kliničke situacije u kojima bi se mogla predvidjeti primjena tog lijeka.
20

Vodeći računa o činjenici da je kontekst iz kojeg izvire izraz „cinkciarz” postojao do 1989. i o ozloglašenosti povijesnog lika osoba koje se u poljskoj kulturi označavaju tim izrazom, kao što to među ostalim potvrđuju brojni naslovi članaka koji govore o tom povijesnom liku (prilozi E. 20, E. 24 do E. 26), ali i novija izdanja na tu temu (prilozi E. 19, E. 21, E. 36 do E. 41), valja zaključiti da je 26. siječnja 2015., u trenutku podnošenja prijave za registraciju osporavanog žiga, velikom dijelu relevantne javnosti bilo poznato povijesno značenje tog izraza.
69

Konkretno, iz članka 7. stavka 1. Uredbe br. 1107/2009 proizlazi da se postupak odobravanja aktivne tvari primjenjuje i u pogledu zahtjevâ za izmjenu uvjeta za odobravanje takve tvari. Međutim, kao što se to navodi u točki 4. ove presude, postupak koji je doveo do donošenja pobijane provedbene uredbe pokrenut je nakon tužiteljeva zahtjeva podnesenog u skladu s člankom 7. Uredbe br. 1107/2009 kojim se traži izmjena uvjeta za odobravanje 8-hidroksikvinolina. Osim toga, iz članka 24. stavka 2. prve rečenice Uredbe br. 1107/2009 proizlazi da se članci 4. do 21. te uredbe primjenjuju u pogledu ispitivanja toga treba li aktivnu tvar uvrstiti na popis kandidata za zamjenu. Iz toga slijedi da se to ispitivanje može provesti u okviru zahtjeva za prvotno odobrenje ili, kao u ovom slučaju, u okviru zahtjeva za izmjenu uvjeta za odobravanje aktivne tvari (članci 7. do 13. Uredbe br. 1107/2009), ali i u okviru postupka produljenja ili preispitivanja odobrenja takve tvari (članci 14. do 21. Uredbe br. 1107/2009).
34

Naime, kao što to ističu tužitelji, dva zahtjeva za pristup odnose se na različite informacije. Zahtjev od 19. lipnja 2017., koji je doveo do odluke od 30. lipnja 2017., odnosio se na pristup popisu plovila koja je Frontex rasporedio u okviru zajedničkih operacija Triton i Posejdon, sadržavao je detaljne informacije o floti, uključujući imena plovila, njihove pozivne znakove, identifikacijski broj pomorske mobilne postaje (MMSI), domaće luke, brzine krstarenja, vrstu plovila i kapacitet spremnika za gorivo, dok se zahtjev od 1. rujna 2017., koji je doveo do pobijane odluke, odnosio na ime, vrstu i zastavu tih plovila u razdoblju od 1. lipnja do 30. kolovoza 2017.
23

Osim toga, naknada za život u inozemstvu odbija se samo dužnosniku ili članu osoblja u pitanju na temelju članka 4. stavka 1. točke (a) Priloga VII. Pravilniku o osoblju ako je tijekom cijelog referentnog razdoblja imao svoje uobičajeno boravište ili je svoju glavnu poslovnu djelatnost obavljao u državi u kojoj je njegovo mjesto rada (vidjeti, u tom smislu, presudu od 18. lipnja 2015., Pondichie/Komisija, F‑50/14, EU:F:2015:62, t. 35.). Međutim, u ovom je slučaju neutralizacija razdoblja od 22. rujna 2010. do 16. lipnja 2013., tijekom kojeg je tužiteljica živjela u Belgiji u diplomatskom statusu supruge diplomatskog agenta, dovela do toga da je referentno razdoblje počelo 6. lipnja 2009., a ne 1. svibnja 2009., kao što to tvrdi tužiteljica, to jest trenutka u kojem je boravila i radila u Poljskoj i nije ni na koji način bila povezana s Belgijom.