MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MACIEJA SZPUNARA

od 25. srpnja 2018. ( 1 )

Predmet C‑452/17

Zako SPRL

protiv

Sanidel SA

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio tribunal de commerce de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Slobodno kretanje osoba – Sloboda poslovnog nastana – Direktiva 86/653/EEZ – Članak 1. – Samostalni trgovački zastupnici – Pojam ‚trgovački zastupnik’ – Samostalni posrednik koji ne traži i ne posjećuje klijente ili dobavljače izvan nalogodavčeva poduzeća i koji obavlja druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca”

I. Uvod

1. Etimologija pojma „trgovački putnik” ističe posebnost tog zanimanja, odnosno to da su, tradicionalno, osobe koje su se bavile tim zanimanjem putovale kako bi pronašle kupce i osobno im predstavile prednosti proizvoda da bi ih prodale. Danas se više koristi pojam „trgovački zastupnik” kako bi se opisale osobe koje su uključene u prodaju proizvoda u ime i za račun druge osobe. U kojoj je mjeri tradicionalno značenje pojma „trgovački putnik” još uvijek aktualno s obzirom na pojam „trgovački zastupnik”?

2. U tom se kontekstu postavlja prvo prethodno pitanje koje je uputio tribunal de commerce de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija), koje Sudu daje mogućnost razvoja svoje sudske prakse u odnosu na članak 1. stavak 2. Direktive 86/653/EEZ ( 2 ).

3. U tom smislu, svojim drugim i trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita Sud o izvršavanju poslova trgovačkog zastupnika koji se razlikuju od onih iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

4. Poglavlje I. Direktive 86/653 naslovljeno „Područje primjene” sadržava članke 1. i 2. U skladu s člankom 1. te direktive: „1. Mjere usklađivanja propisane ovom Direktivom primjenjuju se na zakone i druge propise država članica koji uređuju odnose između trgovačkih zastupnika i njihovih nalogodavaca. 2. Za potrebe ove Direktive ‚trgovački zastupnik’ znači [samostalni] posrednik koji ima stalno ovlaštenje za posredovanje pri prodaji ili kupnji robe u ime druge osobe, dalje u tekstu ‚nalogodavca’, odnosno za posredovanje i sklapanje takvog posla u ime i za račun nalogodavca. 3. Trgovačkim zastupnikom u smislu ove Direktive ne smatra se posebno sljedeća osoba: – osoba koja je, u svojstvu službene osobe, ovlaštena za neko trgovačko društvo ili udrugu preuzeti obveze, – partner koji je zakonski ovlašten za druge partnere preuzeti obveze, – stečajni upravitelj, stečajni upravitelj sa ovlaštenjem poslovođe, likvidacijski ili stečajni upravitelj.”

5. Usto, članak 2. Direktive 86/653 određuje: „1. Ova se Direktiva ne primjenjuje na: – trgovačke zastupnike, koji za svoju djelatnost nisu plaćeni, – trgovačke zastupnike, koji posluju na burzama roba odnosno na tržištu roba, ili – tijelo s nazivom Kraljevski zastupnici za prekomorske vlade i uprave, osnovano 1979. godine u Ujedinjenoj Kraljevini prema Zakonu o kraljevskim zastupnicima, odnosno njegove podružnice. 2. Svaka od država članica ima pravo propisati da se Direktiva ne primjenjuje na one osobe koje obavljaju djelatnost trgovačkog zastupnika, ako se prema zakonu države članice ta djelatnost smatra sekundarnom.”

B. Belgijsko pravo

6. Direktiva 86/653 prenesena je u belgijsko pravo Zakonom o ugovorima o trgovačkom zastupanju od 13. travnja 1995. (Moniteur belge od 2. lipnja 1995., str. 15621.). Članak 1. tog zakona, koji je kodificiran u članku I.11.1 Zakonika o gospodarskom pravu, definira ugovor o trgovačkom zastupanju kako slijedi: „Ugovor kojim jedna od stranaka, nalogodavac, drugoj stranci, trgovačkom zastupniku, daje, uz naknadu, stalno ovlaštenje za pregovaranje i eventualno sklapanje poslova u ime i za račun nalogodavca, pri čemu trgovački zastupnik nije hijerarhijski podređen nalogodavcu. Trgovački zastupnik organizira svoju djelatnost na način kako želi i slobodno raspolaže svojim vremenom.”

III. Činjenice glavnog postupka

7. Sanidel SA, društvo osnovano u skladu s belgijskim pravom, povjerilo je promidžbu i prodaju ugradbenih kuhinja u svojoj poslovnoj jedinici u Belgiji društvu ZAKO SPRL, osnovanom u skladu s belgijskim pravom, koje je, među ostalima, osnovao André Ghaye.

8. A. Ghaye radio je od kraja 2007. godine kao voditelj sektora ugradbenih kuhinja u društvu Sanidel a da pritom nikakav pisani ugovor nije sklopljen među dvjema strankama. Kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, A. Ghaye obavljao je svoje djelatnosti u poslovnoj jedinici društva Sanidel bez napuštanja poslovnih prostorija.

9. Osim toga, poslovi A. Ghayea uključivali su odabir proizvoda i dobavljača kao i odabir poslovne strategije, osobito prijam kupaca, izradu kuhinjskih nacrta, izradu procjena, pregovaranje o cijenama, potpisivanje narudžbi, mjerenja na mjestu ugradnje, rješavanje sporova, upravljanje osobljem odjela za ugradbene kuhinje, izradu i upravljanje internetskom stranicom za mrežnu prodaju, razvoj prodaje kao i pregovore i sklapanje podizvođačkih ugovora za račun društva Sanidel.

10. U listopadu 2012. društvo Sanidel obavijestilo je društvo ZAKO da želi raskinuti njihov ugovorni odnos bez novčane naknade i otkaznog roka.

11. Tužba koju je A. Ghaye podnio pred tribunalom du travail de Marche‑en‑Famenne (Radni sud u Marche‑en‑Famenneu, Belgija) protiv društva Sanidel, kojom je tražio plaćanje više davanja, proglašena je neosnovanom. Taj je sud smatrao da A. Ghaye nije dokazao da je svoje dužnosti obavljao u okviru ugovora o radu. Odluku tog suda potvrdio je cour du travail de Liège (Viši radni sud u Liègeu, Belgija) u žalbenom postupku. Međutim, od navedenih sudova nije zatraženo donošenje odluke o pitanju je li predmetni ugovor bio ugovor o djelu ili ugovor o trgovačkom zastupanju.

12. Društvo ZAKO 6. lipnja 2016. podnijelo je tužbu pred sudom koji je uputio zahtjev pozivajući se na postojanje ugovora o djelu.

13. Međutim, prema mišljenju društva Sanidel, predmetni ugovor treba kvalificirati kao ugovor o trgovačkom zastupanju zbog čega je ta tužba nedopuštena, s obzirom na to da je podnesena nakon isteka jednogodišnjeg roka predviđenog mjerodavnim belgijskim zakonodavstvom.

14. Sud koji je uputio zahtjev navodi da nije vezan kvalifikacijom koju stranke daju svojem ugovoru. Međutim, taj sud ima dvojbe u pogledu kvalifikacije ugovora sklopljenog između stranaka u glavnom postupku, s obzirom na to da je ta kvalifikacija odlučujuća za primjenu odredbi kojima se uređuju rokovi u kojima vjerovnici moraju podnijeti svoje zahtjeve pred sudovima.

IV. Prethodna pitanja i postupak pred Sudom

15. U tim je okolnostima tribunal de commerce de Liège (Trgovački sud u Liègeu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 1. stavak 2. [Direktive 86/653] tumačiti na način da se njime od trgovačkog zastupnika zahtijeva da traži i posjećuje kupce ili dobavljače izvan nalogodavčeva poduzeća? 2. Treba li članak 1. stavak 2. [Direktive 86/653] tumačiti na način da se njime zahtijeva da trgovački zastupnik ne može obavljati druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca te s pregovorima i sklapanjem tih poslova u ime i za račun nalogodavca? 3. U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, treba li članak 1. stavak 2. [Direktive 86/653] tumačiti na način da se njime zahtijeva da trgovački zastupnik može samo sekundarno obavljati druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca te s pregovorima i sklapanjem tih poslova u ime i za račun nalogodavca?”

16. Zahtjev za prethodnu odluku tajništvo Suda zaprimilo je 27. srpnja 2017.

17. Pisana su očitovanja podnijeli društvo Sanidel, njemačka i talijanska vlada kao i Europska komisija. Te su zainteresirane stranke, osim talijanske vlade, sudjelovale na raspravi održanoj 17. svibnja 2018.

V. Analiza

A. O prvom prethodnom pitanju

18. Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev želi saznati treba li članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 tumačiti na način da se njime od trgovačkog zastupnika zahtijeva da svoje poslove obavlja kao trgovački putnik, izvan nalogodavčevih poslovnih jedinica.

19. Sve zainteresirane osobe koje su podnijele očitovanja slažu se da na to pitanje treba odgovoriti niječno. Općenito, one tvrde da se Direktivom 86/653 ne predviđa da trgovački zastupnik mora obavljati svoju djelatnost kao trgovački putnik.

1. Pretpostavke za primjenu kvalifikacije trgovačkog zastupnika (pozitivni kriteriji)

20. Kao što sam naveo u uvodu ovog mišljenja, osobe čija se djelatnost sastojala od prodaje robe klijentima tradicionalno su se nazivale „trgovački putnici”. Taj pojam upućuje na to da je djelatnost koju su te osobe obavljale bila putujuće prirode.

21. Osim toga, iako sud koji je uputio zahtjev u svojem zahtjevu za prethodnu odluku iznosi da dio pravne doktrine koju navodi društvo Sanidel ističe da putovanje radi traženja klijenata nije bitno za ugovor o trgovačkom zastupanju, ističem da je, prema mišljenju drugog dijela pravne doktrine, putujuća priroda traženja klijenata svojstvena ulozi zastupnika, što znači da osoba čija se djelatnost sastoji od primanja klijenata bez obavljanja djelatnosti prodaje klijentima nema svojstvo trgovačkog zastupnika ( 3 ).

22. Međutim, kao prvo, zakonodavac Unije nije se koristio pojmom „trgovački putnik” u Direktivi 86/653. Uporaba pojma „trgovački zastupnik” u toj direktivi može dakle biti indicija toga da je zakonodavac Unije, time što je definirao područje primjene te direktive, namjeravao udaljiti se od tradicionalnog značenja djelatnosti prodaje robe klijentima.

23. Kao drugo, dio je ustaljene sudske prakse da se Direktivom 86/653 štite osobe koje ispunjavaju pretpostavke, među ostalim, navedene u njezinu članku 1. stavku 2. ( 4 ). Uvođenje dodatnih pretpostavki stoga bi ograničilo doseg zaštite kako ju je zamislio zakonodavac Unije te je zbog toga Sud presudio da zaštita Direktivom 86/653 ne ovisi o pretpostavkama koje se ne nalaze u toj direktivi, na štetu osoba koje obavljaju poslove iz njezina članka 1. stavka 2. ( 5 ).

24. Što se tiče problematike koja se iznosi prvim pitanjem, ni u članku 1. stavku 2. Direktive 86/653 ni u drugim odredbama te direktive ne pronalazim indicije koje govore u prilog tumačenju u skladu s kojim su osobe koje na određenom mjestu obavljaju djelatnosti iz te prve odredbe isključene iz područja primjene te direktive ( 6 ).

25. Kao treće, poput njemačke vlade, smatram da bi suprotno tumačenje članka 1. stavka 2. Direktive 86/653 isključilo od prava na zaštitu tom direktivom osobe koje uz pomoć modernih tehnoloških sredstava obavljaju poslove koji su slični onima koje putujući obavljaju trgovački zastupnici koji se kreću. Važno je istaknuti da takva moderna tehnološka sredstva omogućuju, među ostalim, poticanje zapošljavanja osoba koje pate od motoričkih poteškoća.

26. Kao međuzaključak smatram da, kao prvo, putujuća priroda djelatnosti koju se obavlja ni u kojem slučaju ne proizlazi iz pojma „trgovački zastupnik”. Kao drugo, ništa u navedenoj direktivi ne upućuje na to da je zakonodavac Unije namjeravao uvesti pretpostavku koja se odnosi na putovanje u definiciju trgovačkog zastupnika predviđenu člankom 1. stavkom 2. te direktive. Napokon, kao treće, nepostojanje bitnih razlika između osoba koje putujući obavljaju poslove iz članka 1. stavka 2. navedene direktive i onih koje te poslove obavljaju na sjedilački način ne daje mogućnost opravdavanja takve pretpostavke.

2. Pretpostavke koje sprečavaju kvalifikaciju trgovačkog zastupnika (negativni kriteriji)

27. Usto, dijelim Komisijino stajalište prema kojem trgovački zastupnik može obavljati svoju djelatnost na sjedilački način, pod uvjetom da to ne dovede u pitanje njegovu samostalnost u odnosu na nalogodavca.

28. Iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653 proizlazi da djelatnost trgovačkog zastupnika mora biti samostalna. Stoga načini obavljanja posrednikovih poslova koji mogu dovesti do toga da taj zastupnik izgubi svoju samostalnost sprečavaju da ga se kvalificira kao trgovačkog zastupnika u smislu te odredbe.

29. Smatram da to tumačenje potvrđuje analiza pripremnih akata koji su doveli do donošenja Direktive 86/653.

30. Kao što to proizlazi iz članka 5. stavka 2. točke (e) Prijedloga direktive 86/653 ( 7 ), Komisija je u početku predložila da se doseg obveze slijeđenja uputa nalogodavca pojasni na način da bi tu obvezu snosio trgovački zastupnik „pod uvjetom da [te upute] u bitnome ne utječu na samostalnost zastupnika”.

31. Čini mi se da to pojašnjenje upućuje na činjenicu da je Komisija uzela u obzir da je, u određenim slučajevima, način na koji se obavljaju djelatnosti koje se odnose na pregovore ili sklapanje pravnih poslova kupnje ili prodaje mogao stvoriti podređenost koja, kao što to proizlazi iz članka 2. prvotnog Prijedloga direktive 86/653, ne bi omogućila primjenu kvalifikacije trgovačkog zastupnika.

32. Dakako, članak 3. stavak 2. točka (c) Direktive 86/653 ne predviđa slično pojašnjenje u pogledu dosega obveze postupanja u skladu s uputama nalogodavca. Konkretno, u skladu s tom odredbom trgovački zastupnik mora slijediti razumne upute nalogodavca.

33. Međutim, smatram da se nepostojanje takvog pojašnjenja o odnosu između postupanja u skladu s uputama nalogodavca i samostalnosti trgovačkog zastupnika iz članka 3. stavka 2. točke (c) Direktive 86/653 ne može smatrati odstupanjem od Komisijina prvotnog prijedloga. Naime, smatram da takvo pojašnjenje nije bilo potrebno s obzirom na to da je samostalnost temeljni element definicije trgovačkog zastupnika iz članka 1. stavka 2. te direktive.

34. Osim toga, smatram da se iz nepostojanja tog pojašnjenja treba zaključiti da zakonodavac Unije nije smatrao da se samostalnost trgovačkog zastupnika ne može dovesti u pitanje samo zbog postupanja u skladu s uputama nalogodavca nego i zbog drugih načina obavljanja zastupnikovih poslova.

35. U tom smislu, smatram da stalna osobna prisutnost u nalogodavčevim poslovnim jedinicama, koja je dovela do potpune ovisnosti o njegovoj opremi i osoblju, u nekim slučajevima može dovesti do posljedičnog gubitka samostalnosti trgovačkog zastupnika. Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je, u ovom slučaju, A. Ghaye uživao potpunu samostalnost i potpuno autonomno poslovao s kupcima, dobavljačima i poduzetnicima.

36. S obzirom na razmatranja navedena u ovom mišljenju, predlažem Sudu da na prvo prethodno pitanje odgovori da članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 treba tumačiti na način da se njime od trgovačkog zastupnika ne zahtijeva da svoje djelatnosti obavlja putujući, izvan nalogodavčevih poslovnih jedinica.

B. Drugo i treće prethodno pitanje

37. Svojim drugim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome želi saznati protivi li se pojam „trgovački zastupnik” u smislu Direktive 86/653 tomu da takav zastupnik obavlja i druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca te s pregovorima i sklapanjem tih pravnih poslova u ime i za račun nalogodavca. Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita može li trgovački zastupnik obavljati takve poslove ako njihova važnost ne omogućuje da ih se kvalificira kao sekundarne temeljnoj funkciji trgovačkog zastupnika, kako je predviđena tom direktivom. Treće se pitanje postavlja pod pretpostavkom da Sud na drugo pitanje odgovori da se te dvije kategorije poslova smiju kumulirati.

38. Komisija izražava sumnje u pogledu dopuštenosti trećeg pitanja. Prema njezinu mišljenju, s obzirom na to da se u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje ističe da su poslovi koje obavlja društvo ZAKO kao trgovački zastupnik i drugi poslovi koje mu je povjerilo društvo Sanidel imali jednaku važnost, treće je pitanje hipotetsko.

39. Međutim, kao što to primjećuje Komisija, sud koji je uputio zahtjev ističe da su u ovom slučaju te dvije kategorije poslova imale jednaku važnost. Zato, kako bi se dao koristan odgovor sudu koji je uputio zahtjev, potrebno je ispitati mogu li se obavljati poslovi koji se razlikuju od onih iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653 ako njihova važnost ne omogućuje da ih se kvalificira kao sekundarne temeljnoj funkciji trgovačkog zastupnika. Zbog tih razloga, smatram da je treće pitanje dopušteno.

40. Osim toga, zbog prirode drugog pitanja, potrebno je, kako bi se na njega odgovorilo, razmotriti pravni problem koji proizlazi iz trećeg pitanja. Tako smatram da, zbog njihove povezanosti, valja zajedno odgovoriti na drugo i treće pitanje.

1. Stajališta stranaka

41. Talijanska i njemačka vlada predlažu da se na drugo i treće pitanje odgovori zajedno, dok društvo Sanidel i Komisija predlažu da se na njih odgovori zasebno. Međutim, sve se zainteresirane osobe slažu oko činjenice da trgovački zastupnik može obavljati poslove koji su različiti od onih iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653.

42. Međutim, primjećujem da zainteresirane osobe iznose dva različita stajališta u pogledu prirode takvih različitih poslova koje može obavljati trgovački zastupnik.

43. S jedne strane, prema mišljenju njemačke vlade, članak 1. stavak 2. Direktive 86/653/EEZ treba tumačiti na način da trgovački zastupnik načelno može obavljati druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca te s pregovorima i sklapanjem tih poslova u ime i za račun nalogodavca.

44. U tom smislu, kad je riječ o drugom prethodnom pitanju, Komisija smatra da članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da trgovački zastupnik obavlja i druge poslove koji nisu povezani s posredovanjem pri prodaji ili kupnji robe za nalogodavca. Kad je riječ o trećem pitanju, Komisija ističe da se takvi poslovi ne bi smjeli obavljati sekundarno. Nadalje, s obzirom na to da se djelatnosti trgovačkog zastupnika i zaposlenika obavljaju na jednak način, moguće je smatrati da u ovom slučaju postoje dvije vrste ugovora koji postoje istodobno, odnosno ugovor o trgovačkom zastupanju koji obuhvaća povezane djelatnosti i ugovor o djelu ili radu. Svaki od tih ugovora trebao bi biti uređen pravilima koja su mu svojstvena.

45. S druge strane, talijanska vlada predlaže da se zajedno odgovori na drugo i treće pitanje na način da ugovor o zastupanju može uključivati obveze koje su sekundarne za trgovačkog zastupnika, pod uvjetom da se njima ne mijenja priroda ugovora time što su one samo instrumentalno relevantne u odnosu na glavnu obvezu tog zastupnika.

46. U tom smislu, društvo Sanidel smatra da, kad je riječ o drugom pitanju, iz Direktive 86/653 ne proizlazi da trgovački zastupnik mora posvetiti sve svoje vrijeme isključivo poslovima iz članka 1. stavka 2. te direktive. Međutim, kad je riječ o trećem pitanju, to društvo ističe da je važno da su drugi poslovi povezani s djelatnostima posredovanja i prodaje, odnosno da su nužni ili neophodni za provedbu ugovora o trgovačkom zastupanju.

2. Ocjena

47. Kako bi se odgovorilo na drugo i treće prethodno pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev, kao prvo valja razmotriti Direktivu 86/653 kako bi se utvrdilo protivi li se ona načelno tomu da trgovački zastupnik obavlja poslove koji nisu obuhvaćeni njegovom temeljnom funkcijom, kako je predviđena tom direktivom. Kao drugo, smatram da je potrebno ispitati sumnje suda koji je uputio zahtjev u vezi s kvalifikacijom ugovora sklopljenog između stranaka u glavnom postupku s obzirom na Direktivu 86/653.

a) Obavljanje poslova koji su različiti od onih predviđenih člankom 1. stavkom 2. Direktive 86/653

48. Najprije valja navesti da, u skladu s člankom 2. stavkom 2. Direktive 86/653, države članice mogu predvidjeti da se ta direktiva ne primjenjuje na osobe koje obavljaju djelatnosti trgovačkog zastupnika koje se smatraju sekundarnima prema zakonu te države članice.

49. Čini se da se malo država članica koristilo tom mogućnošću ( 8 ). Međutim, neovisno o pitanju koje se odnosi na stvarnu uporabu mogućnosti iz članka 2. stavka 2. Direktive 86/653, činjenica da je tu mogućnost predvidio zakonodavac Unije navodi me na razmišljanje da se drugi poslovi načelno mogu kumulirati s onima koji proizlaze iz članka 1. stavka 2. te direktive ( 9 ).

50. Nadalje, ni iz te odredbe ni iz drugih odredbi te direktive ne proizlazi da određena osoba, da bi se mogla kvalificirati kao samostalni trgovački zastupnik, samo sekundarno smije obavljati poslove koji nisu obuhvaćeni tom prvom odredbom. S druge strane, ništa se ne protivi tomu da dotična osoba sekundarno obavlja poslove opisane u članku 1. stavku 2. navedene direktive.

51. Dakako, članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 zahtijeva da trgovački zastupnik trajno obavlja poslove iz te odredbe. Prema tome, trgovački zastupnik mora načelno biti vezan trajnim nalogom s nalogodavcem ( 10 ). Međutim, pravna doktrina smatra da djelatnosti koje se obavljaju sekundarno mogu ispunjavati zahtjev trajnosti ( 11 ). Naime, taj zahtjev, kako je predviđen člankom 1. stavkom 2. Direktive 86/653, ne smije se miješati sa zahtjevom pretežite djelatnosti koji nije propisan tom direktivom ( 12 ).

52. Napokon, kao što to proizlazi iz moje analize prvog prethodnog pitanja ( 13 ), načini obavljanja poslova trgovačkog zastupnika ne mogu dovesti do toga da on izgubi svoju samostalnost. U pojedinim slučajevima, činjenica da trgovački zastupnik obavlja i druge poslove koji nisu navedeni u članku 1. stavku 2. Direktive 86/653 može dovesti u pitanje njegovu samostalnost. Međutim, osim tog ograničenja, kumuliranje poslova čini mi se prihvatljivim u sustavu koji je predviđen tom direktivom. U tom kontekstu valja podsjetiti da sud koji je uputio zahtjev navodi da je u ovom slučaju A. Ghaye uživao potpunu samostalnost i autonomiju.

53. Ukratko, prethodno navedena razmatranja mogu biti indicija toga da se Direktiva 86/653 ne protivi tomu da trgovački zastupnik obavlja poslove različite od onih iz članka 1. stavka 2. te direktive. Usto, nije važno obavljaju li se takvi poslovi sekundarno ili ne.

b) Kvalifikacija predmetne Konvencije i primjenjivost Direktive 86/653

1) Određivanje problema

54. Sud koji je uputio zahtjev navodi da je važno kvalificirati ugovor sklopljen između stranaka u glavnom postupku kako bi se odlučilo može li se u ovom slučaju primijeniti rok koji se odnosi na ugovore o trgovačkom zastupanju. U tom kontekstu, u okviru svojeg drugog i trećeg prethodnog pitanja, sud koji je uputio zahtjev pita može li obavljanje drugih poslova koji se ne odnose na pregovore i sklapanje poslova za nalogodavca promijeniti narav ugovora o trgovačkom zastupanju ako ti poslovi nisu sekundarni.

55. Tih se pitanja dotakla Komisija u svojim pisanim očitovanjima, s obzirom na to da ona smatra da, u situaciji poput one u glavnom postupku u kojoj se djelatnosti trgovačkog zastupnika i zaposlenika obavljaju na jednak način, postoje dvije vrste ugovora. U tom pogledu, u odgovoru na pitanje Suda postavljeno na raspravi Komisija je navela da, ako u skladu s mjerodavnim pravom nije moguće podijeliti ugovor, valja ga kvalificirati s obzirom na elemente koji prevladavaju.

56. Isto vrijedi u pogledu pisanih očitovanja društva Sanidel i talijanske vlade, s obzirom na to da u njima smatraju da trgovački zastupnik može obavljati poslove različite od onih iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653 ako ti poslovi ne mijenjaju prirodu ugovora o trgovačkom zastupanju.

57. Čini mi se da sva ta razmatranja odražavaju klasični privatnopravni pristup, koji se sastoji od toga da se ugovor kvalificira kako bi se primijenio sustav koji mu je svojstven. Neki nacionalni zakonodavci definiraju vrste ugovora ( 14 ). Takva definicija određuje područje primjene odredbi koje se odnose na prava i obveze koje proizlaze iz predmetne vrste ugovora.

58. Međutim, u nekim slučajevima ugovor sklopljen između stranaka sadržava elemente koji su karakteristični za više vrsta ugovora. Takvi takozvani mješoviti ugovori ponekad stvaraju probleme u pogledu svoje kvalifikacije.

59. Kako bi se taj problem riješio, nacionalni zakonodavac ima izbor između više mogućnosti. Jedna od njih, koju predlaže Komisija, jest podijeliti ugovor sklopljen između stranaka na dva ugovora. Druga se pak mogućnost sastoji od toga da se ugovor smatra jedinstvenim mješovitim dvostranim ugovorom u kojem bi se na svaku od tih stranaka trebala odnositi pravila koja su joj svojstvena. Za takav se mješoviti ugovor također može smatrati da je uređen samo općim odredbama ugovornog prava. Izbor rješenja koje se odnosi na kvalifikaciju mješovitih ugovora pripada nacionalnom zakonodavcu.

2) Određivanje područja primjene Direktive 86/653

60. Kako bi se riješio pravni problem koji se odnosi na kvalifikaciju predmetnog ugovora, istaknut u okviru drugog i trećeg prethodnog pitanja, potrebno je osvrnuti se na područje primjene Direktive 86/653. U tom pogledu, primjećujem da zakonodavac Unije nije definirao ugovor o trgovačkom zastupanju u okviru te direktive. Nasuprot tomu, jedino je definiran pojam „trgovački zastupnik” člankom 1. stavkom 2. navedene direktive, u vezi s njezinim člankom 1. stavkom 3. i člankom 2. stavkom 1.

61. Valja primijetiti da je zakonodavac Unije odredio područje primjene Direktive 86/653 primjenom definicije pojma „trgovački zastupnik”. Osim toga, članci 1. i 2. te direktive dio su poglavlja naslovljenog „Područje primjene”. Taj smisao proizlazi čak i iz naslova Direktive 86/653: njome se ne uređuju prava koja se odnose na ugovore o trgovačkom zastupanju, nego prava država članica u odnosu na samostalne trgovačke zastupnike. Taj pristup u pogledu određivanja područja primjene navedene direktive također se odražava i u sudskoj praksi u skladu s kojom se ta direktiva odnosi na zaštitu osoba koje imaju svojstvo trgovačkog zastupnika ( 15 ).

62. Valja primijetiti da se taj pristup u pogledu određivanja područja primjene Direktive 86/653 razlikuje od onog u drugim direktivama kojima se usklađuju odabrani privatnopravni aspekti. Primjerice Direktiva 2008/48/EZ ( 16 ) primjenjuje se, kao što to proizlazi iz njezina članka 1. stavka 1., na ugovore o kreditu. Izvan područja zaštite potrošača, koji se smatraju slabijom stranom u ugovornim odnosima, možemo citirati Direktivu 2002/47/EZ ( 17 ) koja se, u skladu s njezinim člankom 1. stavkom 1., primjenjuje na ugovore o garanciji u obliku financijskih kolaterala i kojom se uvodi poseban sustav za ugovor o financijskom kolateralu kao posebnom pravnom instrumentu ( 18 ).

3) Posljedice koje proizlaze iz određenja područja primjene Direktive 86/653

63. Iako je zakonodavac Unije uveo definiciju trgovačkog zastupnika u članak 1. stavak 2. Direktive 86/653, čini mi se da su neki nacionalni zakonodavci radije definirali ugovor o trgovačkom zastupanju ( 19 ). Pretpostavljam da je za te zakonodavce s praktičnog gledišta bilo opravdano urediti ugovor o zastupanju nacionalnim pravom. Nadalje, Direktiva 86/653 sadržava bitne odredbe ugovora o zastupanju ( 20 ) i prema ustaljenoj sudskoj praksi svrha je te direktive uskladiti pravo država članica u pogledu pravnih odnosa između stranaka ugovora o trgovačkom zastupanju ( 21 ).

64. Međutim, činjenica da je odredio područje primjene Direktive 86/653 tako što se nije temeljio na pojmu „ugovor o trgovačkom zastupanju”, nego na pojmu „trgovački zastupnik”, navodi me na razmišljanje da je zakonodavac Unije namjeravao osigurati da se odredbe navedene direktive primjenjuju neovisno o mješovitoj kvalifikaciji ugovora koji veže osobu koja obavlja poslove iz članka 1. stavka 2. te direktive s drugom ugovornom strankom. Osim toga, takvo određivanje područja primjene odražava logiku te iste direktive s obzirom na to da sustav uveden potonjom ima prisilan karakter, barem što se tiče nekih njegovih aspekata ( 22 ).

65. Tako, kao prvo, kad se utvrdi da osoba obavlja poslove navedene u članku 1. stavku 2. Direktive 86/653 pod uvjetima koji su u njemu navedeni, osobito što se tiče njezine samostalnosti i trajnosti njezina naloga, bez navođenja iznimki predviđenih njezinim člankom 1. stavkom 3. i člankom 2. stavkom 1., navedena direktiva primjenjuje se pod uvjetom da ta osoba obavlja poslove trgovačkog zastupnika. Posljedično, činjenica da određena osoba obavlja i poslove koji se razlikuju od onih iz članka 1. stavka 2. te iste direktive ne može sama po sebi tu osobu lišiti svojstva trgovačkog zastupnika u smislu te direktive.

66. Kao drugo, što se tiče pravnog problema koji se odnosi na kvalifikaciju ugovora sklopljenog između stranaka u glavnom postupku, što je navelo sud koji je uputio zahtjev da postavi drugo i treće prethodno pitanje, ističem da se Direktivom 86/653 ne usklađuju rokovi u kojima trgovački zastupnici moraju podnijeti zahtjev koji se odnosi na obavljanje poslova iz njezina članka 1. stavka 2. Isto vrijedi i za rokove koji se odnose na poslove različite od onih iz te odredbe. Nadalje, navedenom se direktivom ne zahtijeva da se odredbe nacionalnog prava kojima se uređuju poslovi trgovačkog zastupnika primjenjuju na poslove koji se razlikuju od temeljne funkcije tog zastupnika, kako je predviđena tom istom direktivom.

67. Međutim, kao što to proizlazi iz točaka 64. i 65. ovog mišljenja, samostalni posrednik ne gubi svoje svojstvo trgovačkog zastupnika zbog obavljanja poslova koji se razlikuju od onih iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653.

68. Prema tome, smatram da, neovisno o rješenju postignutom u nacionalnom pravu što se tiče kvalifikacije mješovitih ugovora ( 23 ), obavljanje drugih poslova koji se ne odnose na pregovore i sklapanje poslova za nalogodavca ne može u potpunosti spriječiti da se ugovor sklopljen između stranaka kvalificira kao trgovačko zastupanje, čak i ako takvi drugi poslovi nisu sekundarni temeljnoj funkciji trgovačkog zastupnika, kako je predviđena Direktivom 86/653. Usto, ako u nacionalnom pravu nije predviđeno jasno rješenje u pogledu podjele tih dviju kategorija poslova, potrebno je u granicama mogućeg primijeniti kvalifikaciju ugovora o trgovačkom zastupanju primjenom mjerodavnog zakona, barem što se tiče poslova koji proizlaze iz članka 1. stavka 2. Direktive 86/653.

69. S obzirom na tu argumentaciju, predlažem Sudu da na drugo i treće prethodno pitanje odgovori da članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da trgovački zastupnik obavlja druge poslove koji nisu navedeni u toj odredbi. Nije važno što se takvi drugi poslovi mogu smatrati sekundarnima u odnosu na temeljnu funkciju trgovačkog zastupnika. Usto, u mjeri u kojoj taj trgovački zastupnik obavlja poslove iz njezina članka 1. stavka 2., nacionalne odredbe kojima se prenosi navedena direktiva primjenjuju se bez obzira na rješenje iz nacionalnog prava u pogledu kvalifikacije mješovitih ugovora.

VI. Zaključak

70. S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je postavio tribunal de commerce de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija) odgovori na sljedeći način: 1. Članak 1. stavak 2. Direktive Vijeća 86/653/EEZ od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi [samostalnih] trgovačkih zastupnika treba tumačiti na način da se njime od trgovačkog zastupnika ne zahtijeva da obavlja svoje djelatnosti putujući, izvan nalogodavčevih poslovnih jedinica. 2. Članak 1. stavak 2. Direktive 86/653 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da trgovački zastupnik obavlja druge poslove koji nisu navedeni u toj odredbi. Nije važno što se takvi drugi poslovi mogu smatrati sekundarnima u odnosu na temeljnu funkciju trgovačkog zastupnika. Usto, pod uvjetom da taj trgovački zastupnik obavlja poslove koji proizlaze iz njezina članka 1. stavka 2., nacionalne odredbe kojima se prenosi navedena direktiva primjenjuju se bez obzira na rješenje iz nacionalnog prava u pogledu kvalifikacije mješovitih ugovora.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) Direktiva Vijeća od 18. prosinca 1986. o usklađivanju prava država članica u vezi [samostalnih] trgovačkih zastupnika (SL 1986., L 382, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 10., str. 45.).

( 3 ) Vidjeti u tom smislu Verbraeken, C., de Schoutheete, A., „La loi 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale”, Journal des tribunaux, br. 5764., 1995., str. 463. i 464. Vidjeti također u tom smislu Bogaert, G., De Keersmaeker, Ch., Van Ranst, N., Bogaert, G., Lohmann, U. (ur.), Commercial Agency and Distribution Agreements.. Law and Practice in the Member States of the European Union, Kluwer Law International, Den Haag – London – Boston, 2000., str. 109.

( 4 ) Vidjeti u tom smislu presude od 30. travnja 1998., Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, t. 13.) i od 9. studenoga 2000., Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, t. 20.).

( 5 ) Vidjeti u tom smislu presude od 30. travnja 1998., Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, t. 13.) i od 6. ožujka 2003., Caprini (C‑485/01, EU:C:2003:135, t. 19.).

( 6 ) U tom pogledu, napominjem da je u svojem mišljenju u predmetu Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:36, t. 31.) nezavisni odvjetnik Cosmas izdvojio tri pretpostavke koje su nužne i dovoljne za to da se neka osoba kvalificira kao trgovački zastupnik, odnosno ta osoba mora, kao prvo, imati svojstvo samostalnog posrednika, kao drugo, mora biti u trajnom ugovornom odnosu i, kao treće, mora obavljati djelatnost koja se sastoji ili samo od posredovanja pri prodaji ili kupnji robe ili i od pregovaranja i sklapanja tih pravnih poslova u ime i za račun nalogodavca. Ističem da su te tri pretpostavke navedene u članku 1. stavku 2. Direktive 86/653. U svakom slučaju, putovanje nije među njima.

( 7 ) Vidjeti Prijedlog direktive Vijeća o usklađivanju prava država članica u vezi sa (samostalnim) trgovačkim zastupnicima, koji je Komisija podnijela Vijeću 17. prosinca 1976. (SL 1977., C 13, str. 2.).

( 8 ) Vidjeti osobito članak 92.b Handelsgesetzbucha (njemački Trgovački zakonik). U pravnoj doktrini, vidjeti Wagner, V., „Le Nouveau Statut de l’agent commercial: étude en droit français, en droit communautaire et en droit comparé, Presses universitaires du Septentrion, Pariz, 2003., str. 44. Vidjeti, također, Gardiner, C., „The Meaning of ‚Negotiate’ under the Commercial Agents Directive.” Just Who Is a Commercial Agent”, Commercial Law Practitioner, 2006., vol. 13, br. 4., str. 109.

( 9 ) Vidjeti de Theux, A., Le Statut européen de l’agent commercial. Approche critique de droit comparé, Publication des Facultés universitaires Saint‑Louis, Bruxelles, 1992., str. 39.

( 10 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 16. ožujka 2006., Poseidon Chartering (C‑3/04, EU:C:2006:176, t. 24. i 25.).

( 11 ) Vidjeti Kileste, P., „La loi belge du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale transposant en droit interne la directive européenne 86/653”, Revue de droit des affaire internationales, br. 7., 1995., str. 805. i Verbraeken, C., de Schoutheete, A., „La loi du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale”, Journal des tribunaux, 1995., str. 462.

( 12 ) U tom pogledu podsjećam da članak 2. stavak 2. Direktive 86/653 predviđa da države članice mogu odlučiti da neće primjenjivati tu direktivu na osobe koje obavljaju djelatnosti trgovačkog zastupnika koje se smatraju sekundarnima.

( 13 ) Vidjeti točke 28. do 35. ovog mišljenja.

( 14 ) Vidjeti, osobito što se tiče poljskog prava, Sośniak, M., Zagadnienia typologii i systematyki umów obligacyjnych, Wydawnictwo UŚ, Katowice, 1990., str. 73. Kad je riječ o stajalištu stranih pravnika o zakonodavnom pristupu u poljskom pravu, vidjeti Raff, T., „Vertragstypenbildung im polnischen Recht unter besonderer Berücksichtigung der Generalklausel von Art. 750 KC”, u Andrés Santos, F. J., Baldus, Ch., Dedek, H., (ur.), Vertragstypen in Europa: Historische Entwicklung und europäische Perspektiven, Sellier European Law Publishers, München, 2011., str. 235. Što se tiče posebnosti sustava common law, vidjeti Samuel, G., „Classification of Contracts: A View From a Common Lawyer”, u: Andrés Santos, F. J., Baldus, Ch., Dedek, H., (ur.), Vertragstypen in Europa: Historische Entwicklung und europäische Perspektiven, Sellier European Law Publishers, München, 2011., str. 117.

( 15 ) Vidjeti u tom smislu presude od 30. travnja 1998., Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, t. 13.) i od 9. studenoga 2000., Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, t. 20.).

( 16 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58.)

( 17 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 6. lipnja 2002. o financijskom kolateralu (SL 2002., L 168, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 3., str. 60.)

( 18 ) Vidjeti moje mišljenje u predmetu Aviabaltika (C‑107/17, EU:C:2018:239, t. 85.).

( 19 ) Kad je riječ o prenošenju Direktive 86/653 u belgijsko nacionalno pravo vidjeti Kileste, P., „La loi belge du 13 avril 1995 relative au contrat d’agence commerciale transposant en droit interne la directive européenne 86/653”, Revue de droit des affaires internationales, 1995., br. 7., str. 804. Osim toga, takva je definicija unesena, među ostalim, u talijansko pravo (članak 1742. Codice civilea (talijanski Građanski zakonik)), u nizozemsko pravo (članak 7:428 Burgerlijk Wetboeka (nizozemski Građanski zakonik)) i u poljsko pravo (članak 758. stavak 1. Kodeksa cywilny (poljski Građanski zakonik)).

( 20 ) Vidjeti u tom smislu presude od 17. listopada 2013., Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, t. 37. i navedenu sudsku praksu) i od 3. prosinca 2015., Quenon K. (C‑338/14, EU:C:2015:795, t. 23. i navedenu sudsku praksu). Vidjeti također moje mišljenje u predmetu Agro Foreign Trade & Agency (C‑507/15, EU:C:2016:809, t. 34.).

( 21 ) Vidjeti presudu od 17. listopada 2013., Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, t. 36. i navedenu sudsku praksu).

( 22 ) Vidjeti presude od 9. studenoga 2000., Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, t. 21.); od 17. listopada 2013., Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, t. 40.) i od 16. veljače 2017., Agro Foreign Trade & Agency (C‑507/15, EU:C:2017:129, t. 30.).

( 23 ) Vidjeti točku 59. ovog mišljenja.