ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Kada je riječ, kao drugo, o zdravstvenim tvrdnjama koje se ne pozivaju na određenu tvar („Movizin complex – za vaše zglobove”, „Macoform – ravnoteža u želucu” i „Vistavital – čuva normalan vid”), KO ponajprije tvrdi da one predstavljaju posebne tvrdnje, koje se, s obzirom na to da za njih nije podnesen zahtjev za uključenje na popis predviđen člankom 13. stavkom 3. Uredbe br. 1924/2006, ne mogu odobriti. Podredno, pod pretpostavkom da se te tvrdnje treba shvatiti kao opće zdravstvene tvrdnje, odnosno zdravstvene tvrdnje koje nisu posebne u smislu članka 10. stavka 3. te uredbe, one se također ne mogu odobriti jer nisu popraćene posebnim dozvoljenim zdravstvenim tvrdnjama, u skladu s člankom 13. stavkom 3. navedene uredbe, ili na temelju članka 28. stavka 5. iste uredbe.
50

Prethodna se utvrđenja ne mogu dovesti u pitanje presudom od 16. srpnja 1992.Asociación Española de Banca Privada i dr. (C‑67/91, EU:C:1992:330), u kojoj je Sud implicitno priznao dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku koji je podnio Tribunal de Defensa de la Competencia (Sud za zaštitu tržišnog natjecanja, Španjolska). U tom pogledu valja istaknuti da je ta presuda izrečena u kontekstu prijašnjeg španjolskog Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, na temelju kojeg se to tijelo razlikuje od istražnog tijela u području tržišnog natjecanja koje je uspostavljeno tim zakonom, odnosno Dirección General de Defensa de la Competencia (Služba za zaštitu tržišnog natjecanja, Španjolska). Međutim, u ovom slučaju, kao što to proizlazi iz članka 29. stavka 1. Zakona o osnivanju CNMC‑a, CNMC istodobno obavlja funkcije koje su prethodno bile dodijeljene Tribunalu de Defensa de la Competencia (Sud za zaštitu tržišnog natjecanja) i one koje su prethodno dodijeljene službi za zaštitu tržišnog natjecanja.
50

To pravilo moglo bi se primjenjivati u ovom slučaju, što se tiče prodaje pete zgrade koju je osoba XT u svoje ime izvršila u okviru ugovora o kupoprodaji sklopljenog 13. veljače 2013., iako je ta nekretnina dodijeljena, a potom prenesena poslovnom partneru nakon akta o podjeli sklopljenog 1. veljače 2013., izvršenog odlukom o prestanku predmetnog ortaštva 10. siječnja 2011. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da ispita može li to biti slučaj na temelju nacionalnog prava s obzirom na to da iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je osoba XT i dalje bila upisana u zemljišne knjige u svojstvu vlasnika te zgrade na dan njezine prodaje.
28

Prema Edisonovu mišljenju, Opći sud tako nije uzeo u obzir ne samo kriterije ocjene koje je nezavisni odvjetnik Y. Bot utvrdio u svojem mišljenju u predmetu The Chartered Institute of Patent Attorneys (C‑307/10, EU:C:2011:784),, nego i funkcionalni pristup koji je usvojio WIPO, kako je objavljen na njegovoj internetskoj stranici. Edison napominje, pozivajući se na presudu od 19. lipnja 2012., Chartered Institute of Patent Attorneys (C‑307/10, EU:C:2012:361), da, kad je riječ o definicijama „kategorija”, općim naznakama iz naslova razreda Nicanske klasifikacije nije potrebno dati „najpoznatiji smisao ili prvi na koji se pomisli”, nego istražiti njihovo značenje na jeziku subjekata i tržišnih regulatora. Ističe da su, suprotno onomu što je utvrđeno u spornoj odluci, gospodarski subjekti, poput nadležnih tijela, tijekom 2003. godine kada je podnesena prijava za registraciju predmetnog figurativnog žiga, bili svjesni opsega električne energije kao zamjenskog goriva. U prilog svojoj argumentaciji Edison upućuje na različite tekstove i regulatorne akte.
22

Uvodno valja podsjetiti na to da je Direktivom Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.), koja je stupila na snagu 1. siječnja 2007., Šesta direktiva stavljena izvan snage, a pritom u odnosu na nju nisu unesene sadržajne promjene. Iz toga slijedi da je, s obzirom na to da su relevantne odredbe Šeste direktive u biti istovjetnog dosega kao i one Direktive 2006/112, sudska praksa Suda koja se odnosi na potonju isto tako primjenjiva na Šestu direktivu (presuda od 17. listopada 2018., Ryanair, C‑249/17, EU:C:2018:834, t. 14.).
–

za SC Romenergo SA i Aris Capital SA, C. C. Vasile, C. Secrieru i M. Strîmbei, odvjetnici,
41

U ovom slučaju, što se tiče prvog argumenta istaknutog u prilog prvom žalbenom razlogu, valja utvrditi, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 61. do 63. svojeg mišljenja, da, suprotno onomu što ističe žaliteljica, Opći sud nije tvrdio da navodni događaj komentiran u spornom tweetu zbog svojeg zemljopisnog položaja u Francuskoj nije bio dio tema od interesa zastupnika u Europskom parlamentu. Također nije isključio ni to da događaji koji se mogu povezati s problematikom povezanom s islamizmom i povredom prava žena mogu predstavljati pitanja od općeg interesa. Opći sud je u biti u točki 53. pobijane presude presudio da se sporni tweet, s obzirom na to da se njime više izražava želja naglašavanja ponašanja koje je protivno francuskom zakonu negoli briga za zaštitu prava žena, ne može izjednačiti s općenitijim zauzimanjem stajališta o aktualnim temama ili temama kojima se bavi Parlament.
39

Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru suradnje između njega i nacionalnih sudova uspostavljene u članku 267. UFEU‑a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uvažavajući posebnosti predmeta, ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, kada se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je u pravilu dužan donijeti odluku (presuda od 4. prosinca 2018., Minister for Justice and Equality i Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, t. 26. i navedena sudska praksa).
24

Prema Komisijinu mišljenju, usko tumačenje sporne odluke prema kojem se zahtjev za povrat odnosi samo na iznose koji odgovaraju olakšicama na doprinose poslodavaca, isključujući one koji se odnose na doprinose zaposlenika, u biti dovodi do toga da se društvu Compagnie des pêches de Saint‑Malo pruža mogućnost osporavanja zakonitosti te odluke putem prethodnog pitanja koje se navodno odnosi na njezino tumačenje. Međutim, takva mogućnost isključena je sudskom praksom Suda navedenom u prethodnoj točki ove presude, s obzirom na to da to društvo nije podnijelo tužbu za poništenje na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a protiv navedene odluke, iako mu je kao korisniku državnih potpora proglašenih nespojivima sa zajedničkim tržištem „nedvojbeno bilo dopušteno” osporavati je. Stoga, budući da nije iskoristilo to pravno sredstvo u propisanim rokovima, navedeno društvo ne može osporavati valjanost te iste odluke u okviru tužbe protiv nacionalnih mjera za njezino izvršenje.
35

U tom pogledu valja osobito istaknuti, kao što je to učinio nezavisni odvjetnik u točkama 38. i 40. svojeg mišljenja, da bi, s obzirom na to da članak 3. točka (a) Uredbe br. 4/2009 primjenu njegovih pravila u području međunarodne sudske nadležnosti ne uvjetuje time da tuženik ima domicil u državi članici, ako se javnom tijelu kojem su prenesena prava uzdržavane osobe ne bi dopustilo da pokrene postupak pred sudom mjesta u kojem potonji ima uobičajeno boravište, kada obveznik tražbina uzdržavanja ima boravište u trećoj državi vjerojatno bi došlo do toga da bi to javno tijelo pokrenulo postupak izvan Unije. Ta situacija, kao i pravne i praktične poteškoće koje iz toga proizlaze, poput onih koje ističe nezavisni odvjetnik u točki 42. svojeg mišljenja, mogle bi ugroziti učinkovitu naplatu tražbina uzdržavanja.
56

U svakom slučaju, valja utvrditi da na stranici 19. navedenog priručnika Komisija, suprotno onomu što predlaže NMI TT, uopće ne navodi da sveučilišta ni u kojem slučaju ne mogu potpadati pod opće pravilo o isključenju predviđeno u članku 3. stavku 4. Priloga I. Uredbi br. 651/2014, nego samo podsjeća na to da su, kao što to već proizlazi iz točaka 38. do 41. ove presude, sveučilišta, kad su obuhvaćena pojmom „javno tijelo” u smislu te odredbe, izuzeta od tog pravila, pod uvjetom da nisu u smislu članka 3. stavka 3. tog priloga povezana s dotičnim poduzećem, što je uvjet za koji je NMI TT na raspravi sam priznao da u ovom slučaju nije ispunjen, kao što to proizlazi iz točke 40. ove presude.
36

Kao drugo, valja utvrditi da predmetne nacionalne odredbe, na temelju kojih se, s jedne strane, dio iznosa strukovne mirovine koju se poslodavac ugovorom obvezao isplaćivati izravno svojem bivšem zaposleniku mora ustegnuti na izvoru od strane tog poslodavca, i kojima se, s druge strane, ugovorno utvrđena indeksacija iznosa navedenog davanja lišava učinka, dovode do smanjenja iznosa mirovine koju se to društvo obvezalo isplaćivati navedenom bivšem zaposleniku. Na taj način one utječu na njegovu plaću, u smislu članka 3. stavka 1. točke (c) Direktive 2000/78 i na sustav strukovnog socijalnog osiguranja u smislu članka 5. točke (c) Direktive 2006/54. Stoga se navedene direktive primjenjuju na situaciju poput one iz glavnog postupka (vidjeti, po analogiji, presudu od 16. lipnja 2016., Lesar, C‑159/15, EU:C:2016:451, t. 18. i navedenu sudsku praksu).
50

Kao prvo, članak 74. stavak 1. Carinskog zakonika određuje da se, kako bi se predmetna roba mogla pustiti, carinski dug mora platiti odnosno mora se položiti osiguranje za njegovo plaćanje. Budući da se članak 78. tog zakonika primjenjuje nakon puštanja robe i, slijedom toga, nakon plaćanja ili osiguranja carinskog duga, izmjena podataka koji se odnose na osobu deklaranta ne utječe na postojanje rizika neplaćanja carinskog duga. To je osobito tako jer, kao što to proizlazi iz zajedničkog tumačenja članka 4. točke 18., članka 5. stavka 2. i članka 201. stavka 3. prvog podstavka tog zakonika, izmjena tih podataka s ciljem utvrđivanja postojanja neizravnog odnosa zastupanja dovela bi do toga da su ne samo osoba koja je prvotno, u svoje ime i za svoj račun, podnijela carinsku deklaraciju nego i neizravno zastupana osoba dužnici tog duga.
32

Naime, kao što to tvrdi rumunjska vlada, to tumačenje zahtijeva ispitivanje od slučaja do slučaja uvjeta pod kojima se razvod braka može proglasiti u skladu s primjenljivim pravom na temelju odredaba navedene uredbe kao i subjektivnu ocjenu mjere u kojoj se ti uvjeti mogu smatrati restriktivnijima od onih predviđenih pravom suda pred kojim se vodi postupak, što bi bilo protivno ili bi barem u praksi ugrozilo ostvarenje ciljeva pravne sigurnosti i predvidljivosti koji se nastoje postići tom uredbom.
29

Iz odluke kojom se upućuje zahtjev također proizlazi da se spor iz glavnog postupka odnosi na razdoblje od 1. siječnja 2010. do 31. prosinca 2014., dok se presuda od 30. travnja 2018. odnosila na razdoblje od 1. siječnja 2011. do 30. studenoga 2014. Nadalje, predmet tog spora – to jest zahtjev za brisanje iz registra obveznika PDV‑a s primjenom od 2002. godine i zahtjev za povrat PDV‑a koji je rumunjska uprava za javne financije naplatila u predmetnom razdoblju – razlikuje se od predmeta spora povodom kojeg je donesena ta presuda.
39

No, iako su 25. travnja 2014. B. M. M. te B. S., B. M. i B. M. O. podnijeli Conseilu du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima) zahtjeve za odgodu i poništenje tih odluka o odbijanju te su u više navrata u razdoblju od 2015. do 2017. tražili od tog suda da odluči o njihovim zahtjevima, nesporno je da je tek 31. siječnja 2018., to jest tri godine i devet mjeseci nakon podnošenja zahtjeva, Conseil du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima) odbacio navedene zahtjeve kao nedopuštene zbog nepostojanja interesa, oslonivši se na činjenicu da su na datum na koji je odlučio B. S., B. M. i B. M. O. bili punoljetni i nisu, dakle, više ispunjavali uvjete predviđene odredbama kojima je uređeno spajanje obitelji maloljetne djece.
19

Članak 82. Kraljevskog zakonodavnog dekreta 1/2007, naslovljen „Pojam nepoštenih odredbi”, određuje: „1. Nepoštenima se smatraju sve one ugovorne odredbe koje nisu bile predmet pojedinačnog pregovaranja i sve one prakse o kojima nije postignut izričit sporazum kada one, suprotno zahtjevu dobre vjere, uzrokuju na štetu potrošača i korisnika znatniju neravnotežu u pravima i obvezama stranaka proizašlima iz ugovora. 2. […] Kad poduzetnik izjavi da se o nekoj odredbi pojedinačno pregovaralo, na njemu je teret dokazivanja. 3. Nepoštenost ugovorne odredbe procjenjuje se tako da se u obzir uzimaju priroda robe ili usluga na koje se ugovor odnosi, sve popratne okolnosti sklapanja ugovora i sve ostale odredbe tog ugovora ili nekog drugog ugovora o kojem on ovisi. […]”
22

Kao drugo, on također dvoji u pogledu usklađenosti španjolskog propisa s tom direktivom, kad je riječ o mogućnosti odbijanja statusa osobe s dugotrajnim boravkom državljaninu treće zemlje zbog javnog poretka ili javne sigurnosti, u skladu s člankom 6. stavkom 1. navedene direktive. Tom odredbom predviđena je ovlast, ali ne i obveza države članice da odbije odobrenje statusa osobe s dugotrajnim boravkom zbog tih razloga. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev u predmetu C‑503/19, kako bi propis države članice bio u skladu s Direktivom 2003/109, on mora biti transparentan i razumljiv. Međutim, Kraljevina Španjolska nije iskoristila tu ovlast. On smatra da se članak 149. stavak 2. točka (f) Uredbe o Organskom zakonu 4/2000 ne može tumačiti na način da je njime predviđen takav razlog za odbijanje.
12

Nakon donošenja Uredbe 2015/2120, O2 je na svojoj internetskoj stranici www.o2online.de objavio informacije o načinima prelaska na novu tarifu za roaming reguliranu na razini Unije, koja načelno odgovara usluzi „Roam like at home” (roaming kao kod kuće) (u daljnjem tekstu: usluga RKKK). Konkretnije, u rubrici te stranice naslovljenoj „Opće informacije” navodi se sljedeće: „Svi korisnici mogu od 22. svibnja 2017. slanjem SMS‑a prijeći na reguliranu tarifu EU‑a za roaming. Za to pošalji SMS s riječi ‚DA’ na broj 65544. Tada se automatski prebacuješ na reguliranu tarifu. Nakon uspješnog prebacivanja, primit ćeš potvrdni SMS.”
83

Međutim, kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točki 62. svojeg mišljenja, s obzirom na to da članak 3851. stavak 1. Građanskog zakonika, kojim je u poljsko pravo prenesen članak 4. stavak 2. Direktive 93/13, povjerava uži doseg iznimci uvedenoj tom odredbom prava Unije, čime se osigurava viši stupanj zaštite potrošača – što ipak treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev – on time omogućuje veću kontrolu eventualne nepoštenosti ugovornih odredbi koje su obuhvaćene područjem primjene te direktive.
57

Naime, cilj je navedene uredbe, s jedne strane, uspostaviti usklađeni i sveobuhvatni okvir za zdravstvena pravila koja se primjenjuju, među ostalim, na prijevoz nusproizvoda životinjskog podrijetla, a koja bi trebala biti razmjerna riziku za zdravlje koji predstavljaju ti nusproizvodi kada s njima postupaju subjekti u različitim fazama lanca, od njihova sakupljanja do uporabe ili odlaganja, i koja vode računa o rizicima za okoliš povezanima s različitim radnjama. S druge strane, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 57. i 58. Uredbe br. 1069/2009, njezin je cilj također to da se – za potrebe usklađivanja zakonodavstva Unije – pojasni odnos između njome utvrđenih pravila i zakonodavstva Unije o otpadu, osobito Uredbe br. 1013/2006, kada je riječ o izvozu, uvozu i pošiljkama između dviju država članica nusproizvoda životinjskog podrijetla (presuda od 23. svibnja 2019., ReFood, C‑634/17, EU:C:2019:443, t. 49.).
10

Osoba X imala je potvrđenu rezervaciju kod zračnog prijevoznika Smartwings Poland, ranije Travel Service, sa sjedištem u Varšavi (Poljska), za let iz grada A, koji se nalazi u trećoj zemlji, u grad B, koji se nalazi u Poljskoj. Dana 23. srpnja 2017. u odgovarajuće vrijeme pojavila se na prijavi za taj let. Let je kasnio više od tri sata. Nije utvrđeno da je osoba X dobila pogodnosti, naknadu štete ili pomoć u trećoj zemlji u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 261/2004.
61

Ta se sudska praksa koja se odnosi na imunitet država i subjekata privatnog prava od sudskih postupaka može primijeniti i na slučajeve u kojima se na imunitet poziva međunarodna organizacija, neovisno o tome je li riječ o imunitetu od sudskih postupaka ili imunitetu od ovrhe. Okolnost da su, za razliku od imuniteta od sudskih postupaka država, koji se temelji na načelu par in parem non habet imperium (presuda od 7. svibnja 2020., Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, t. 56. i navedena sudska praksa), imuniteti međunarodnih organizacija, u načelu, dodijeljeni sporazumima o osnivanju tih organizacija, ne može dovesti u pitanje to tumačenje.
29

Nadalje, suprotno onomu što u biti tvrdi osoba ON, to tumačenje ne lišava obvezu zračnog prijevoznika iz članka 9. stavka 3. Uredbe br. 261/2004 njezine biti da se, primjenjujući taj članak, posebno vodi računa o potrebama osoba sa smanjenom pokretljivošću. Naime, iako zračni prijevoznik ne mora sam skrbiti o uvjetima smještaja u hotelu putnika čiji je let otkazan, činjenica je da im on mora pružiti odgovarajuću skrb, kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 13. navedene uredbe, što znači da zračni prijevoznik mora pažljivo odabrati hotel nakon što se uvjerio u to da taj hotel može ispuniti razumna očekivanja u pogledu kvalitete i sigurnosti, te, kada je riječ o osobama ograničene pokretljivosti kao što je osoba ON, da je navedeni hotel opremljen na način da ih može prihvatiti u dobrim uvjetima, uz obavijest, po potrebi, istom hotelu o ograničenoj pokretljivosti dotičnih putnika.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Recorded Artists Actors Performers Ltd (u daljnjem tekstu: RAAP), s jedne strane, i društva Phonographic Performance (Ireland) Ltd (u daljnjem tekstu: PPI), Ministera for Jobs, Enterprise and Innovation (ministar rada, poduzetništva i inovacija, Irska), Irelanda (Irska) i Attorney Generala, s druge strane, u vezi s pravom državljana trećih država na jedinstvenu pravičnu naknadu za doprinos u stvaranju fonograma koji se koristi u Irskoj.
24

Kao drugo, Opći sud je u točkama 27. do 39. pobijane presude razmatrao doseg i dopuštenost prigovora nezakonitosti koji su istaknuli Carreras Sequeros i dr. U tom je pogledu, a nakon što je podsjetio na vlastitu sudsku praksu, Opći sud u točki 35. te presude smatrao da, „[s] obzirom na vezu koja povezuje prijelazne odredbe s konačnim odredbama, kao i to da prve nemaju razloga za postojanje bez drugih, te s obzirom na nepostojanje margine prosudbe nadležnog tijela, u ovom slučaju valja smatrati da postoji izravna pravna veza između [spornih] odluka i novog članka 6. prvog stavka Priloga X. Pravilniku o osoblju i da je taj prvi stavak kao provedba novog članka 6. drugog stavka prve alineje Priloga X. Pravilniku o osoblju barem neizravno primjenjiv na navedene odluke u dijelu u kojem je bio relevantan za njihovo donošenje, uzimajući u obzir da su se one u biti temeljile na njemu iako on formalno nije bio pravna osnova”. Stoga su, u skladu s točkom 36. navedene presude, „[sporne] odluke u pogledu [Carrerasa Sequerosa i dr.] činile prvu primjenu novog članka 6. Priloga X. Pravilniku o osoblju zbog čega su od 2016. imali samo 24 dana godišnjeg odmora”.
52

Na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, s obzirom na sudsku praksu Suda navedenu u točkama 36. do 39. ove presude, poštuje li se nacionalnim propisom o kojemu je riječ u glavnom postupku načelo ekvivalentnosti s obzirom na to da se njime predviđa, s jedne strane, rok od deset dana za podnošenje pravnog lijeka i, s druge strane, to da taj rok uključuje blagdane i neradne dane.
69

Međutim, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 61. i 68. svojega mišljenja, nije vidljivo zašto bi sud koji je uputio zahtjev morao uložiti napor u utvrđivanje odgovarajuće pravne osnove odobrenja o kojem je riječ u glavnom postupku ako bi u svakom slučaju morao utvrditi da je to odobrenje bilo doneseno uz povredu članka 6. stavka 3. Direktive o staništima, s obzirom na to da je pojašnjeno, a što se čini da proizlazi iz spisa koji je dostupan Sudu, da su Friends of the Irish Environment itekako istaknuli da je povrijeđen članak 6. stavak 3. Direktive o staništima.
48

Naime, takvim bi se pristupom državama članicama priznala mogućnost da suprotno zahtjevima koji proizlaze iz načelâ opreznosti i onečišćivač plaća, i to samo zato što one proizlaze iz ranije prakse, priznaju mjere gospodarenja koje bi mogle biti pretjerano štetne i neprilagođene područjima na kojima se nalaze zaštićene vrste ili prirodna staništa i koje bi stoga mogle ugroziti ili čak uništiti te vrste odnosno staništa i povećati opasnost od gubitka biološke raznolikosti, čime bi došlo do povrede obveza očuvanja koje države članice imaju na temelju Direktive o staništima i Direktive o pticama. Taj bi pristup doveo do pretjeranog proširenja opsega iznimaka predviđenih u trećem stavku Priloga I. Direktivi 2004/35 te bi se sustav odgovornosti za okoliš uspostavljen tom direktivom djelomično lišio korisnog učinka tako što bi iz primjene tog sustava izuzeo moguće značajne štete prouzročene namjernim i neuobičajenim djelovanjem operatera.
36

To zakonodavstvo se primjenjuje na MCIB. Na njega se također primjenjuje i Code of Practice for the Governance of State Bodies (Kodeks o praksi upravljanja državnim tijelima), koji u članku 5. stavku 1. predviđa da je MCIB obvezan donijeti kodeks ponašanja za svoje članove i osoblje. S tim u vezi Irska navodi MCIB‑jev Code of Business Conduct (Kodeks poslovnog ponašanja) i naglašava da, u skladu s tim kodeksom, pravila osobito predviđaju nepristranost tog tijela, rješavanje sukoba interesa, pristup informacijama i MCIB‑jeve zakonske obveze.
31

Kao drugo, pripremni akti koji su doveli do donošenja Direktive 2004/48, a osobito Prijedlog direktive Europskog parlamenta i Vijeća o mjerama i postupcima za osiguranje provedbe prava intelektualnog vlasništva od 30. siječnja 2003. (COM (2003) 46 final), mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora od 29. listopada 2003. (SL 2004., C 32, str. 15.) i izvješće Europskog parlamenta od 5. prosinca 2003. (A 5-0468/2003) o tom prijedlogu, u skladu su s tim utvrđenjem. Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 37. svojeg mišljenja i kao što je tvrdila Europska komisija pred Sudom, oni ne sadržavaju nikakve naznake koje bi upućivale na to da izraz „adrese”, upotrijebljen u članku 8. stavku 2. točki (a) te direktive, treba razumjeti na način da se odnosi ne samo na poštansku adresu, nego i na adresu elektroničke pošte, telefonski broj ili IP adresu osoba o kojima je riječ.
23

Kada je konkretno riječ o postupku uporabe u posebne svrhe, predviđenom člankom 254. Carinskog zakonika Unije, on omogućuje da se roba pusti u slobodan promet s potpunim ili djelomičnim oslobođenjem od carine zbog svoje specifične namjene. On se temelji na postupku prethodnog odobrenja, koji podnošenjem zahtjeva pokreću zainteresirani gospodarski subjekti sukladno člancima 211. i 254. Carinskog zakonika Unije. Prema članku 172. Delegirane uredbe 2015/2446, kada se izdaje, to odobrenje stupa na snagu najranije na dan prihvaćanja zahtjeva. Tek iznimno, u slučaju postojanja „izvanrednih okolnosti”, stavak 2. tog članka predviđa da odobrenje može stupiti na snagu i prije dana prihvaćanja zahtjeva.
39

Naposljetku, takvo je tumačenje u skladu sa zahtjevima usklađenosti iz uvodne izjave 7. Uredbe Rim II, s obzirom na to da je, u skladu s njezinim člankom 6. stavkom 1., mjesto nastanka štete u predmetu koji se odnosi na nelojalnu konkurenciju mjesto „u koj[em] je došlo do štetnog djelovanja na odnose između konkurenata ili kolektivne interese potrošača ili postoji vjerojatnost štetnog djelovanja”. Radnja poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja, s obzirom na to da može utjecati na kolektivne interese potrošača kao skupine, predstavlja nelojalnu konkurenciju (presuda od 28. srpnja 2016., Verein für Konsumenteninformation, C‑191/15, EU:C:2016:612, t. 42.), može utjecati na te interese u svakoj državi članici na čijem su državnom području proizvođači kupili proizvod s nedostatkom. Slijedom toga, u skladu s Uredbom Rim II, mjesto nastanka štete je mjesto u kojemu je takav proizvod kupljen (vidjeti po analogiji presudu od 29. srpnja 2019., Tibor‑Trans, C‑451/18, EU:C:2019:635, t. 35.).