ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu napominje da je u postupku koji se pred njim vodi bilo istaknuto da se članak 11. stavak 3. točka (e) Uredbe br. 883/2004 ne primjenjuje na situaciju poput one iz glavnog postupka, s obzirom na to da iz Notes explicatives sur la modernisation de la coordination en matière de sécurité sociale – Règlements (CE) no 883/2004 et (CE) no 987/2009 [Napomena s objašnjenjem o modernizaciji i koordinaciji u području socijalne sigurnosti – Uredbe (EZ) br. 883/2004 i (EZ) br. 987/2009] Komisije od siječnja 2011. proizlazi da se ta odredba primjenjuje samo na osobe koje nisu ekonomski aktivne.
32

Prvim dijelom svog prvog žalbenog razloga, Helenska Republika u osnovi prigovara Općem sudu da je pogrešno u točkama 24. do 67. pobijane presude protumačio i primijenio članak 2. stavak 1. točku 2. Uredbe br. 796/2004, u kojem se nalazi definicija „trajnih pašnjaka”. Preciznije, ona Općem sudu predbacuje da je u točkama 34. do 36. pobijane presude usvojio previše restriktivno tumačenje tog pojma, time što je usvojio kriterij koji se odnosi isključivo na vrstu vegetacije koja prekriva predmetnu površinu. Suprotno tome, Helenska Republika, koju podupire Kraljevina Španjolska, zastupa šire poimanje tog pojma, koje odražava namjeru zakonodavca Unije i koje obuhvaća takozvane „mediteranske” pašnjake, to jest površine prekrivene drvenastom ili šumskom vegetacijom koje su prilagođene za ispašu, i na kojima trava i ostala travolika paša tradicionalno ne dominira.
40

Kao drugo, žalitelj ističe da rasuđivanje Općeg suda iz točaka 149. do 155. pobijane presude – koje ga je navelo na to da kao nedopuštene odbaci žaliteljeve argumente na temelju kojih je on tražio da zaključi da spornom odlukom osporavani žig nije poništen u odnosu na usluge obuhvaćene izjavom iz 2016. – sadržava nedostatak u obrazloženju.
69

Usto, situacija poput one u glavnom postupku razlikuje se od one u pogledu koje je Sud presudio da se obveza privatnih opskrbljivača električnom energijom da električnu energiju iz obnovljivih izvora energije kupuju po utvrđenim minimalnim cijenama ne može smatrati intervencijom putem državnih sredstava u mjeri u kojoj to ne izaziva nikakav izravan ili neizravan prijenos državnih sredstava poduzećima koja proizvode takvu vrstu električne energije (vidjeti u tom smislu presude od 13. ožujka 2001., PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, t. 59. i od 19. prosinca 2013., Association Vent De Colère! i dr., C‑262/12, EU:C:2013:851, t. 34.).
25

Taj sud smatra da je postupak prethodne pisane obavijesti u smislu članka 3. stavka 1. Uredbe br. 1013/2006 bio nužan, s obzirom na to da je otpad trebalo otpremiti iz Njemačke u Rumunjsku. Međutim, on pita je li odstupajuća odredba predviđena člankom 1. stavkom 3. točkom (b) te uredbe bila primjenjiva i naglašava da je, ako je to bio slučaj, otprema ostataka o kojima je riječ u glavnom postupku bila izvan područja primjene navedene uredbe. U tom pogledu, navedeni sud smatra da ni iz teksta potonje odredbe u kojoj se nalazi izraz „otpad nastao u […] brodovima”, ni iz pripremnih dokumenata koji su doveli do donošenja Uredbe br. 1013/2006, ni njezinih uvodnih izjava, kao niti iz strukture navedene uredbe, ne proizlazi da otpad i otpaci nastali havarijama trebaju biti obuhvaćeni tom odstupajućom odredbom.
11

Dana 23. travnja 2012. Rechtbank van koophandel te Hasselt (Trgovački sud u Hasseltu, Belgija) pokrenuo je, na zahtjev društva Echo, postupak sudske reorganizacije u cilju postizanja sporazuma vjerovnika na temelju članaka 44. do 58. WCO‑a. Tom je društvu odobrena odgoda do 23. listopada 2012., a nakon toga do 22. travnja 2013.
35

S jedne strane, on preispituje to je li postupak hipotekarne ovrhe povoljniji u odnosu na sudski raskid ugovora o hipotekarnom zajmu na temelju članka 1124. Građanskog zakonika koji prati redovni postupak ovrhe. On s tim u vezi navodi da bi, u redovnom postupku ovrhe, potrošač u stvarnosti mogao dobiti na vremenu i izbjeći trenutno izbacivanje iz svoje nekretnine za stanovanje. Usto, analiza sudske prakse Tribunala Supremo (Vrhovni sud) i teksta članka 1124. Građanskog zakonika otkriva da je, kada je riječ o hipotekarnim zajmovima namijenjenima za kupnju nekretnine za stanovanje, relativno izgledno da će se odbiti deklaratornu tužbu na temelju članka 1124. Građanskog zakonika s obzirom na to da taj članak nije primjenjiv na ugovore o zajmu. Čak i ako bi se prihvatilo da se članak 1124. Građanskog zakonika primjenjuje na ugovore o zajmu, sud koji je uputio zahtjev navodi da se ne može isključiti mogućnost odbijanja tužbe za raskid ugovora, ako sud ocijeni opravdanim dodijeliti rok dužniku, kako to izričito predviđa taj članak.
1

Svojom žalbom Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd, prije Csi Solar Power (China) Inc. (u daljnjem tekstu: Csi Solar Power) zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 28. veljače 2017., JingAo Solar i dr./Vijeće (T‑158/14, T‑161/14 i T‑163/14, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2017:126) jer je Opći sud njome odbio njihovu tužbu za poništenje Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1239/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL 2013., L 325, str. 66., u daljnjem tekstu: sporna uredba), u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje.
1

Svojom žalbom Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd, prethodno Csi Solar Power (China) Inc. (u daljnjem tekstu: Csi Solar Power) zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 28. veljače 2017., Canadian Solar Emea i dr./Vijeće (T‑162/14, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2017:124), jer je Opći sud njome odbio njihovu tužbu za poništenje Provedbene uredbe Vijeća (EU) br. 1238/2013 od 2. prosinca 2013. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (SL 2013., L 325, str. 1., u daljnjem tekstu: sporna uredba), u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje.
51

Naime, kao što to proizlazi iz članka 7. Direktive 97/67, kako je izmijenjena Direktivom 2002/39, i uvodne izjave 16. Direktive 97/67, u mjeri u kojoj je to nužno radi osiguranja održavanja univerzalne usluge pod financijski uravnoteženim uvjetima, države članice mogu rezervirati različite usluge, čiji je doseg određen u tom članku 7., na jednog ili više pružatelja univerzalne usluge. S druge strane, takva mogućnost nije predviđena Direktivom 2002/39 u pogledu usluga koje nisu rezervirane na temelju tog članka 7., bez obzira na to potpadaju li pod univerzalnu uslugu ili ne.
12

Zakonom br. 116 od 11. kolovoza 2014. (redovni dodatak GURI‑ju br. 192 od 20. kolovoza 2014.; u daljnjem tekstu: Zakon br. 116/2014) – kojim je zajedno s izmjenama u zakon pretočena Uredba sa zakonskom snagom br. 91 od 24. lipnja 2014. – izmijenjen je uvodni dio Priloga D Zakonodavne uredbe br. 152/2006 na način da su dodane sljedeće odredbe: „1. Klasifikaciju otpada provodi proizvođač koji mu dodjeljuje odgovarajuću oznaku EWC‑a [Europski katalog otpada (European Waste Catalogue)], u skladu s odredbama iz Odluke [2000/532]. 2. Ako se otpad klasificira prema EWC oznaci kao ‚apsolutno’ opasni otpad, on je opasan bez daljnjih specifikacija. Opasna svojstva koja otpad posjeduje, definirana pod H 1 do H 15, moraju se odrediti u svrhu gospodarenja tim otpadom. 3. Ako se otpad klasificira prema EWC oznaci kao ‚apsolutno’ neopasni otpad, on je neopasan bez daljnjih specifikacija. 4. Ako se otpad klasificira zrcalnim stavkama, u jednom slučaju kao opasan a u drugom kao neopasan, kako bi se utvrdilo radi li se o opasnom ili neopasnom otpadu potrebno je odrediti koja opasna svojstva taj otpad posjeduje. Kontrole koje treba provesti radi utvrđivanja opasnih svojstava otpada su sljedeće: a) utvrditi sastojke prisutne u otpadu na temelju: informacijskog lista proizvođača; poznavanja kemijskog procesa; uzorkovanja i analize otpada; b) utvrditi opasnosti tih sastojaka na temelju: europskih propisa o označivanju opasnih tvari i pripravaka; europskih i međunarodnih informativnih izvora; sigurnosnih listova proizvoda od kojih otpad potječe; c) utvrditi podrazumijeva li koncentracija sastojaka prisutnih u otpadu to da on posjeduje opasna svojstva, usporedbom koncentracije izmjerene kemijskom analizom i praga posebnih oznaka upozorenja za sastojke ili provedbom ispitivanja radi provjere posjeduje li otpad opasna svojstva. 5. Ako kemijske analize ukazuju na sastojke otpada bez daljnjih specifikacija, ali je točan sastav nepoznat, za utvrđivanje posjeduje li otpad opasna svojstva potrebno je primjenom načela predostrožnosti uzeti u obzir najštetnije sastojke. 6. Ako tvari koje su prisutne u otpadu nisu poznate ili nisu utvrđene u skladu s postupcima iz prethodnih stavaka ili ako se opasna svojstva ne mogu utvrditi, otpad se klasificira kao opasan. 7. Klasifikacija se u svakom slučaju mora obaviti prije nego se otpad ukloni s mjesta proizvodnje.”
11

Na temelju članka 24. Leija no 23/2018 – Direito a indemnização por infração ao direito da concorrência, transpõe a Diretiva 2014/104/UE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de novembro de 2014, relativa a certas regras que regem as ações de indemnização no âmbito do direito nacional por infração às disposições do direito da concorrência dos Estados‑Membros e da União Europeia, e procede à primeira alteração à Lei n.o 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência, e à quarta alteração à Lei n.o 62/2013, de 26 de agosto, Lei de Organização do Sistema Judiciário (Zakon br. 23/2018 – Pravo na naknadu štete povodom kršenja prava tržišnog natjecanja, kojim se prenosi Direktiva 2014/104/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. studenoga 2014. o određenim pravilima kojima se uređuju postupci za naknadu štete prema nacionalnom pravu za kršenje odredaba prava tržišnog natjecanja država članica i Europske unije, prvi put mijenja Zakon br. 19/2012 od 8. svibnja kojim se uspostavlja novi pravni okvir tržišnog natjecanja i četvrti put Zakon br. 62/2013 od 26. kolovoza o organizaciji pravosudnog sustava) od 5. lipnja 2018. (Diário da República, 1. serija, br. 107, od 5. lipnja 2018.), kojim je u portugalsko pravo prenesena Direktiva 2014/104, materijalne odredbe tog zakona, uključujući one koje se odnose na teret dokazivanja, ne primjenjuju se retroaktivno, a njegove postupovne odredbe ne primjenjuju se na postupke pokrenute prije njegova stupanja na snagu.
58

Međutim, to ne vrijedi u pogledu postupka ponovnog prihvata s obzirom na to da je on uređen odredbama koje su u tom pogledu bitno različite od odredaba kojima se uređuje postupak prihvata.
18

Stoga, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, postoji razmimoilaženje između pristupa Suda u predmetima tržišnog natjecanja i njegova pristupa u drugim područjima prava Unije. Naime, u području tržišnog natjecanja, Sud zahtijeva da, povrh istovjetnosti činjeničnog stanja i počinitelja, postoji i istovjetnost zaštićenog pravnog interesa. Taj dodatni uvjet ograničava područje primjene načela ne bis in idem. On bi, u ovom slučaju, doveo do utvrđenja da nije došlo do povrede tog načela.
11

Germanwings podnio je žalbu protiv te odluke Landgerichtu Köln (Zemaljski sud u Kölnu). On smatra da je Amtsgericht Köln (Općinski sud u Kölnu) pretjerano proširio područje koje bi zračni prijevoznik mogao kontrolirati. S tim u vezi ističe da upotreba uzletno-sletnih staza općenito obuhvaćena zračnim prijevozom, a ne konkretnom djelatnošću zračnog prijevoznika. On smatra da čišćenje staza nije obuhvaćeno zadaćama zračnog prijevoznika niti da ga on može kontrolirati.
9

Tužitelj u glavnom postupku rumunjski je državljanin koji je u Irsku prvi put došao u svibnju 2007., u kojoj je bio zaposlen od 5. do 30. srpnja 2007., a zatim od 15. kolovoza do 14. rujna 2007. Iako nije utvrđeno da je ostao u Irskoj između 2007. i 2013. godine, nesporno je da je bio ponovno zaposlen u Irskoj od 22. srpnja do 24. rujna 2013., zatim od 8. do 22. srpnja 2014. i da je na temelju tog posla ostvario plaću u iznosu od 1309 eura. Osim toga radio je i kao samozaposleni podizvođač od 17. studenoga do 5. prosinca 2014.
37

Ta razlika koju je zakonodavac Unije izričito predvidio između zaštite koja se dodjeljuje nositeljima svakog pojedinačnog žiga i dodatne zaštite koju nositelj ima kada njegov žig usto ima ugled zadržana je tijekom uzastopnih izmjena zakonodavstva Unije u području žigova. Tako su riječi „u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni s onima za koje je žig Europske unije registriran” i „u odnosu na proizvode ili usluge istovjetne ili slične proizvodima ili uslugama za koje je žig EU‑a registriran” sada navedene u članku 9. stavku 2. točkama (a) i (b) Uredbe 2017/1001 i članku 10. stavku 2. točkama (a) i (b) Direktive 2015/2436 kojima se na taj način razlikuje zaštita koja proizlazi iz svakog pojedinačnog žiga od one iz članka 9. stavka 2. točke (c) te uredbe i članka 10. stavka 2. točke (c) te direktive koja se primjenjuje kad žig ima ugled te kad treća osoba upotrebljava znak „istovjetan ili sličan žigu, neovisno o činjenici jesu li proizvodi ili usluge u odnosu na koje se žig rabi istovjetni, slični ili nisu slični onima za koje je registriran žig”.
30

S tim u vezi valja podsjetiti na to da, na temelju sustava prijenosa porezne obveze ne dolazi do plaćanja PDV‑a između dobavljača i primatelja usluga, s obzirom na to da potonji duguje pretporez za izvršene transakcije i da u načelu može isti porez odbiti tako da poreznoj upravi ne duguje nikakav iznos (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2017., Farkas, C‑564/15, EU:C:2017:302, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
7

U skladu s člankom 5. te direktive, koji se nalazi u njezinu poglavlju III. naslovljenom „Podnošenje i ispitivanje zahtjeva”: „1. Da bi se ostvarilo pravo na spajanje obitelji, države članice utvrđuju hoće li zahtjev za ulazak i boravište nadležnim državnim tijelima države članice u pitanju podnijeti sponzor ili član ili članovi obitelji. 2. Zahtjevu se prilažu dokumentirani dokazi o obiteljskom odnosu i o udovoljavanju uvjetima utvrđenima u člancima 4. i 6. te, kada je to primjenjivo, člancima 7. i 8., kao i ovjerene preslike putnih dokumenata člana(-ova) obitelji. Ako to bude primjereno, a kako bi se pribavio dokaz o postojanju obiteljskog odnosa, države članice mogu provesti intervjue sa sponzorom i njegovim/njezinim članovima obitelji te druga ispitivanja koja budu potrebna. […] 4. Nadležna državna tijela države članice dostavljaju osobi koja je podnijela zahtjev pisanu obavijest o odluci čim je prije moguće, a u svakom slučaju ne kasnije od devet mjeseci od datuma podnošenja zahtjeva. Rok određen u prvom stavku može se produljiti u iznimnim okolnostima povezanima sa složenošću ispitivanja zahtjeva. Za odbijanje zahtjeva navode se razlozi. Sve posljedice nastale nedonošenjem odluke do kraja roka utvrđenog u prvom podstavku utvrđuju se u nacionalnom zakonodavstvu odgovarajuće države članice. 5. Prilikom ispitivanja zahtjeva države članice procjenjuju najbolje interese maloljetne djece.”
5

Člankom 24. stavcima 1. i 2. te uredbe propisuje se: „1. Kad nadležno tijelo otkrije otpremu pošiljke koju smatra nezakonitom, odmah o tome obavješćuje druga relevantna nadležna tijela. 2. Ako je za nezakonitu otpremu odgovoran podnositelj obavijesti, nadležno tijelo polazišta osigurava da predmetni otpad: a) vrati de facto podnositelj obavijesti; ili, ako obavijest nije podnesena; b) vrati de jure podnositelj obavijesti; ili, ako to nije praktično; c) vrati samo nadležno tijelo ili fizička ili pravna osoba u njegovo ime; ili, ako to nije praktično; d) na drugi način oporabi ili zbrine u državi odredišta ili polazišta samo nadležno tijelo polazišta ili fizička ili pravna osoba u njegovo ime; ili, ako to nije izvedivo; e) na drugi način oporabi ili zbrine u drugoj zemlji samo nadležno tijelo polazišta ili fizička ili pravna osoba u njegovo ime ako su sva relevantna nadležna tijela suglasna. Ovaj se povrat, oporaba ili odlaganje mora izvršiti u roku od 30 dana ili u bilo kojem drugom roku koji međusobno mogu dogovoriti relevantna nadležna tijela, nakon što nadležno tijelo polazišta uoči ili ga nadležna tijela odredišta ili provoza u pisanom obliku obavijeste o nezakonitoj otpremi i njezinim razlozima. Ta obavijest može se temeljiti na informacijama koje, među ostalima, druga nadležna tijela dostave nadležnim tijelima odredišta ili provoza. U slučajevima povrata koji se spominju u točkama (a), (b) i (c) podnosi se nova obavijest ako se nadležna tijela međusobno ne dogovore da je dobro obrazložen zahtjev prvog nadležnog tijela polazišta dostatan. Novu obavijest podnosi osoba ili tijelo navedeno u (a), (b) ili (c) i u skladu s tim redoslijedom. Niti jedno nadležno tijelo ne smije se protiviti niti uložiti prigovor na povrat otpada iz nezakonite pošiljke. U slučaju alternativnih rješenja koja se spominju u (d) i (e) od strane nadležnog tijela polazišta, novu obavijest dostavlja prvo nadležno tijelo polazišta ili druga fizička ili pravna osoba u njegovo ime ako se nadležna tijela međusobno ne dogovore da je dobro obrazložen zahtjev tog tijela dostatan.”
36

Nasuprot tomu, o sporovima vezanima uz mjere izvršenja poduzetima u državi članici koja prima zahtjev ili uz valjanost dostave koju je obavilo tijelo kojem se upućuje zahtjev odlučuje nadležno tijelo te države članice, u skladu sa zakonskim odredbama ili odredbama drugih propisa potonje države, s obzirom na to da to tijelo može najbolje tumačiti svoje nacionalno pravo i ocjenjivati zakonitost akta s obzirom na to pravo (vidjeti, kad je riječ o Direktivi 76/308, presudu od 14. siječnja 2010., Kyrian, C‑233/08, EU:C:2010:11, t. 39., 40. i 49.).
13

Članak 37. stavak 1. Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvényben rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló 2014. évi XL. törvény (Zakon br. XL iz 2014. o odredbama o poravnanju računa iz Zakona br. XXXVIII iz 2014. kojim se uređuju posebna pitanja povezana s odlukom Kúrije (Vrhovni sud) o usklađivanju sudske prakse o ugovorima o zajmu sklopljenima između kreditnih institucija i potrošača, i nekim drugim odredbama; u daljnjem tekstu: Zakon DH 2) glasi: „U pogledu ugovora koji ulaze u područje primjene ovog zakona, stranke mogu od suda zatražiti da ugovor ili određene ugovorne odredbe proglasi nevaljanima (‚djelomična nevaljanost’) – neovisno o razlozima takve nevaljanosti – samo ako podnesu zahtjev da se utvrde pravne posljedice nevaljanosti, odnosno da se proglasi da je ugovor valjan do trenutka donošenja presude ili da se priznaju učinci koje on do tada proizvede. Ako ne podnesu takav zahtjev – i nakon što im je prilika da isprave taj nedostatak pružena, ali nije iskorištena – sud ne može odlučivati o biti spora. Ako stranke podnesu zahtjev za utvrđivanje pravnih posljedica potpune ili djelomične nevaljanosti, one također moraju istaknuti koje pravne posljedice sud mora primijeniti. Što se tiče primjene pravnih posljedica, stranke moraju podnijeti izričit, kvantitativno definiran, zahtjev koji uključuje i poravnanje računa među njima.”
27

Kad je riječ o, konkretnije, redovnim boravišnim dozvolama ograničenog trajanja majke i sina, koje su povučene na temelju članka 18. stavka 1. točke (c) i članka 19. Zakona iz 2000., kojima se u nacionalno pravo provodi članak 16. stavak 2. točka (a) Direktive 2003/86, državni tajnik smatra da su one stečene prijevarom s obzirom na to da su izdane na temelju očevih lažnih potvrda o zaposlenju. Isto vrijedi i za boravišne dozvole osobe s dugotrajnim boravištem za majku i sina. Naime, s jedne strane, te su dozvole stečene na temelju netočne pretpostavke da su majka i sin prije dobivanja navedenih dozvola zakonito boravili u Nizozemskoj. S druge strane, očeve lažne potvrde o zaposlenju podnesene su u svrhu izdavanja tih dozvola kako bi se mislilo da majka i sin imaju sigurne, redovite i dostatne izvore sredstava s obzirom na to da potonji ni u jednom trenutku nisu samostalno imali takva sredstva.
41

U tom pogledu društvo Asfaltmix u biti tvrdi da, s obzirom na to da je sudska praksa navedena u točkama 36. do 40. ove presude razvijena u kontekstu Komisijina izricanja novčanih kazni na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.), ta sudska praksa nije primjenjiva na tužbu za naknadu štete poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku.
29

Članak 51. stavak 1. Direktive o postupcima propisuje: „Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člancima 1. do 30., člankom 31. stavcima 1., 2. i 6. do 9., člancima od 32. do 46., člancima 49. i 50. i Prilogom I. najkasnije do 20. srpnja 2015. One bez odgode dostavljaju tekst mjera Komisiji.”
61

Budući da nadležnim tijelima može biti vrlo teško podnijeti dokaze namjere osobe o kojoj je riječ, zahtijevanje takvog dokaza od njih može dovesti do toga da se podnositeljima zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji ne žele da se provede njihov transfer u državu članicu koja je u skladu s Uredbom Dublin III odgovorna za razmatranje njihova zahtjeva omogući izbjegavanje tijela države članice moliteljice do isteka šestomjesečnog roka kako bi potonja država članica, na temelju članka 29. stavka 2. prve rečenice te uredbe, postala odgovorna za to razmatranje.
54

Naime, iako je, kao što to potvrđuje članak 14. stavak 4. Zakonika o schengenskim granicama, cilj donošenja odluke o odbijanju ulaska na područje schengenskog prostora izbjeći to da državljanin treće zemlje u odnosu na kojeg je odluka donesena uđe na to područje, uhićenje ili zadržavanje takvog državljanina s nezakonitim boravkom prilikom prelaska vanjske granice ili u neposrednoj blizini takve granice omogućuje nadležnim nacionalnim tijelima i to da lako i brzo, vodeći računa o mjestu na kojem je navedeni državljanin zadržan, poduzmu odgovarajuće mjere kako bi se izbjeglo da on ostane na navedenom području, odvodeći ga odmah na vanjsku granicu koju je nezakonito prešao.