Privremena verzija

PRESUDA SUDA (veliko vijeće)

21. prosinca 2021.( )

„Zahtjev za prethodnu odluku – Odluka 2006/928/EZ – Mehanizam za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije – Priroda i pravni učinci – Obvezatnost za Rumunjsku – Vladavina prava – Neovisnost sudaca – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Borba protiv korupcije – Zaštita financijskih interesa Unije – Članak 325. stavak 1. UFEU-a – Konvencija PIF – Kazneni postupci – Odluke Curtee Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska) o zakonitosti izvođenja određenih dokaza i sastavu sudskih vijeća u području teške korupcije – Obveza nacionalnih sudova da osiguraju puni učinak odluka Curtee Constituțională (Ustavni sud) – Stegovna odgovornost sudaca u slučaju nepoštovanja tih odluka – Ovlast izuzimanja iz primjene odluka Curtee Constituțională (Ustavni sud) koje nisu u skladu s pravom Unije – Načelo nadređenosti prava Unije”

U spojenim predmetima C-357/19, C-379/19, C-547/19, C-811/19 i C-840/19,

povodom pet zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koje su uputili Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska) Odlukom od 6. svibnja 2019. (C-357/19), Odlukom od 13. svibnja 2019. (C-547/19), Odlukom od 31. listopada 2019. (C-811/19) i Odlukom od 19. studenoga 2019. (C-840-19), koje je Sud zaprimio 6. svibnja, 15. srpnja, 4. studenoga i 19. studenoga 2019., te Tribunalul Bihor (Viši sud u Bihoru, Rumunjska) Odlukom od 14. svibnja 2019. koju je Sud zaprimio 14. svibnja 2019. (C-379/19),

u kaznenim postupcima protiv osoba

PM (C‑357/19)

RO (C‑357/19),

SP (C‑357/19),

TQ (C‑357/19),

KI (C‑379/19),

LJ (C‑379/19),

JH (C‑379/19),

IG (C‑379/19),

FQ (C‑811/19),

GP (C‑811/19),

HO (C‑811/19),

IN (C‑811/19),

NC (C-840/19),

uz sudjelovanje:

Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţia Naţională Anticorupţie (C-357/19, C-811/19 i C-840/19),

osobe QN (C 357/19),

osobe UR (C‑357/19),

osobe VS (C‑357/19),

osobe WT (C‑357/19),

Autoritatee Naţională pentru Turism, (C-357/19),

Agenţije Naţională de Administrare Fiscală, (C-357/19),

SC Euro Box Promotion SRL (C-357/19),

Direcţije Naţională Anticorupţie – Serviciul Teritorial Oradea (C-379/19),

osobe JM (C-811/19),

kao i u postupku

CY,

Asociația „Forumul Judecătorilor Din România”

protiv

Inspecțije Judiciară,

Consiliuluija Superior al Magistraturii,

Înalta Curtea de Casaţie şi Justiţie (C-547/19),

SUD (veliko vijeće),

u sastavu: K. Lenaerts, predsjednik, L. Bay Larsen, potpredsjednik, A. Arabadjiev, A. Prechal i K. Jürimäe, S. Rodin, predsjednici vijeća, M. Ilešič, T. von Danwitz (izvjestitelj), M. Safjan, F. Biltgen i N. Piçarra, suci,

nezavisni odvjetnik: M. Bobek,

tajnik: A. Calot Escobar,

uzimajući u obzir pisani postupak,

uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:

– za osobu PM, V. Rădulescu i V. Tobă, avocați,

– za osobu RO, O. Ţopa i R. Chiriţă, avocați,

– za osobu TQ, M. Mareş, avocaț,

– za osobu JH, D. Niţu, odvjetnik,

– za osobe KI i LJ, R. Chiriță, F. Mircea i O. Chiriță, avocați,

– za osobu CY, P. Rusu, odvjetnik, kao i C. Bogdan,

– za Asociațiju „Forumul Judecătorilor din România” D. Călin i L. Zaharia,

– za osobu FQ, A. Georgescu, odvjetnik,

– za osobu NC, D. Lupaşcu i G. Thuan Dit Dieudonné, odvjetnici,

– za Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Direcţiu Naţională Anticorupţie, C. Nistor i D. Ana, u svojstvu agenata,

– za Direcțiju Națională Anticorupție – Serviciul Teritorial Oradea, D. Ana, u svojstvu agenta,

– za Inspecțiju Judiciară, L. Netejoru, u svojstvu agenta,

– za Consiliului Superior al Magistraturii, L. Savonea, u svojstvu agenta,

– za rumunjsku vladu, C.-R. Canţăr i S.-A. Purza, kao i E. Gane, R. I. Haţieganu i L. Liţu, a zatim S.-A. Purza, kao i E. Gane, R. I. Haţieganu i L. Liţu, u svojstvu agenata,

– za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,

– za Europsku komisiju, J. Baquero Cruz, I. Rogalski, P. Van Nuffel, M. Wasmeier i H. Krämer, a zatim J. Baquero Cruz, I. Rogalski, P. Van Nuffel i M. Wasmeier, u svojstvu agenata,

saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 4. ožujka 2021.,

donosi sljedeću

Presudu

1 Zahtjevi za prethodnu odluku odnose se u biti na tumačenje članka 2. i članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a, članka 325. stavka 1. UFEU-a, članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), članka 1. stavka 1. i članka 2. stavka 1. Konvencije sastavljene na temelju članka K.3 Ugovora o Europskoj uniji o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica, potpisane u Bruxellesu 26. srpnja 1995. i priložene Aktu Vijeća od 26. srpnja 1995. (SL 1995., C 316, str. 48.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 14., str. 49.) (u daljnjem tekstu: Konvencija PIF), Odluke Komisije 2006/928/EZ od 13. prosinca 2006. o uspostavi mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije (SL 2006., L 354, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 65., str. 53.), kao i načela nadređenosti prava Unije.

2 Ti su zahtjevi upućeni u okviru:

– kaznenih postupaka protiv osoba PM, RO, TQ i SP (C-357/19), KI, LJ, JH i IG (C-379/19), FQ, GP, HO i IN (C-811/19) i NC (C-840/19) zbog kaznenih djela, osobito korupcije i utaje poreza na dodanu vrijednost (PDV);

– spora između, s jedne strane, osobe CY i Asociaţije „Forumul Judecătorilor din România” (Udruga „Forum sudaca Rumunjske”, u daljnjem tekstu: Forum sudaca Rumunjske) i, s druge strane, Inspecţije Judiciară (Pravosudna inspekcija, Rumunjska), Consiliuluija Superior al Magistraturii (Državno sudbeno vijeće, Rumunjska) i Înalta Curtea de Casaţie şi Justiţie (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska, u daljnjem tekstu: Visoki kasacijski sud) u pogledu izricanja stegovne sankcije osobi CY (C-547/19).

Pravni okvir

Pravo Unije

Konvencija PIF

3 Članak 1. stavak 1. Konvencije PIF glasi kako slijedi:

„Za potrebe ove Konvencije, prijevare koje štetno utječu na financijske interese Europskih zajednica čine:

(a) u odnosu na rashode, svako namjerno djelovanje ili propust koji se odnosi na:

– uporabu ili predočenje lažnih, netočnih ili nepotpunih izjava ili dokumenata koje za svoj učinak ima protupravno prisvajanje ili nezakonito zadržavanje sredstava iz općeg proračuna Europskih zajednica ili proračuna kojima upravljaju Europske zajednice ili kojima se upravlja u ime Europskih zajednica,

– neotkrivanje informacija čime se krši određena obveza, s istim učinkom,

– zlouporaba takvih sredstava u svrhe koje su različite od onih za koje su izvorno dodijeljene;

(b) u odnosu na prihode, svako namjerno djelovanje ili propust koji se odnosi na:

– uporabu ili predočenje lažnih, netočnih ili nepotpunih izjava ili dokumenata koje za svoj učinak ima nezakonito smanjivanje sredstava općeg proračuna Europskih zajednica ili proračuna kojima upravljaju Europske zajednice ili kojima se upravlja u ime Europskih zajednica,

[…]”

4 Člankom 2. stavkom 1. te konvencije određuje se:

„Svaka država članica poduzima potrebne mjere kako bi osigurala da je postupanje iz članka 1. te sudjelovanje u, poticanje na i pokušaj postupanja iz članka 1. stavka 1. kažnjivo učinkovitim, razmjernim i odvraćajućim kaznama te da je, barem u slučajevima ozbiljnih prijevara, propisana zatvorska kazna koja može dovesti do izručenja, pri čemu se podrazumijeva da se ozbiljnom prijevarom smatra prijevara koja uključuje minimalni iznos koji se određuje u svakoj državi članici. Minimalan iznos ne smije biti određen na iznos koji prelazi 50 000 [eura].”

5 Aktom od 27. rujna 1996. Vijeće je sastavilo Protokol uz Konvenciju o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL 1996., C 313, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 14., str. 72.). U skladu sa svojim člancima 2. i 3., taj protokol obuhvaća primanje i davanje mita.

Ugovor o pristupanju

6 Ugovorom između država članica Europske unije i Republike Bugarske i Rumunjske o pristupanju Republike Bugarske i Rumunjske Europskoj uniji (SL 2005., L 157, str. 11.) (u daljnjem tekstu: Ugovor o pristupanju), koji je stupio na snagu 1. siječnja 2007., u njegovu članku 2. stavcima 2. i 3. određuje se:

„2. Uvjeti primanja u članstvo i prilagodbe Ugovorâ na kojima se Europska unija temelji koje to primanje povlači za sobom, a koji će se primjenjivati od dana pristupanja do dana stupanja na snagu Ugovora o Ustavu za Europu, utvrđeni su u Aktu priloženom ovom Ugovoru. Odredbe tog Akta čine sastavni dio ovog Ugovora.

3. […]

Akti doneseni prije stupanja na snagu Protokola iz članka 1. stavka 3. na temelju ovog Ugovora ili Akta iz stavka 2. ostaju na snazi i njihovi pravni učinci zadržavaju se do izmjene ili stavljanja izvan snage tih akata.”

Akt o pristupanju

7 Aktom o uvjetima pristupanja Europskoj uniji Republike Bugarske i Rumunjske i prilagodbama Ugovorâ na kojima se temelji Europska unija (SL 2005., L 157, str. 203.) (u daljnjem tekstu: Akt o pristupanju), koji je stupio na snagu 1. siječnja 2007., u njegovu članku 2. predviđa se:

„Od dana pristupanja, odredbe Osnivačkih ugovora i akata koje su donijele institucije i Europska središnja banka prije pristupanja obvezujuće su za Bugarsku i Rumunjsku i u tim se državama primjenjuju pod uvjetima utvrđenima u tim Ugovorima i u ovom aktu.”

8 Članak 37. tog akta glasi kako slijedi:

„Ako Bugarska ili Rumunjska ne ispune obveze preuzete u okviru pregovora o pristupanju, uključujući obveze u bilo kojoj sektorskoj politici koja se odnosi na gospodarske aktivnosti s prekograničnim učinkom, i time uzrokuje ozbiljnu povredu funkcioniranja unutarnjeg tržišta ili neposrednu opasnost od takve povrede, Komisija može, do kraja razdoblja od najviše tri godine od pristupanja, na obrazloženi zahtjev države članice ili na vlastitu inicijativu, poduzeti odgovarajuće mjere.

Te mjere moraju biti proporcionalne te se prednost daje mjerama koje najmanje ometaju funkcioniranje unutarnjeg tržišta i, kada je to prikladno, primjeni postojećih sektorskih zaštitnih mehanizama. Takve zaštitne mjere ne smiju se koristiti kao sredstvo proizvoljne diskriminacije ili kao prikriveno ograničavanje trgovine među državama članicama. Zaštitna odredba može se aktivirati i prije pristupanja na temelju rezultata praćenja te usvojene mjere stupaju na snagu na dan pristupanja, osim ako one predvide kasniji datum. Mjere se ne zadržavaju dulje nego što je to nužno potrebno, a u svakom slučaju ukidaju se kada se predmetna obveza ispuni. Mogu se, međutim, primjenjivati i nakon isteka razdoblja određenog u prvom stavku sve dok se predmetne obveze ne ispune. Kao odgovor na napredak koji dotična nova država članica postigne u ispunjavanju svojih obveza, Komisija može na odgovarajući način prilagoditi mjere. Komisija pravodobno obavješćuje Vijeće prije ukidanja zaštitnih mjera te u tom pogledu uzima u obzir sve primjedbe Vijeća.”

9 Člankom 38. Akta o pristupanju određuje se:

„Ako u Bugarskoj ili Rumunjskoj postoje ozbiljni nedostaci ili neposredna opasnost od takvih nedostataka u prenošenju, stanju provedbe ili u primjeni okvirnih odluka ili bilo kojih drugih odgovarajućih obveza, instrumenata suradnje i odluka koje se odnose na uzajamno priznavanje u području kaznenog prava iz glave VI. UEU-a te direktiva i uredaba koje se odnose na uzajamno priznavanje u građanskim stvarima iz glave IV. UEZ-a, Komisija može, do kraja razdoblja od najviše tri godine od pristupanja, na obrazloženi zahtjev države članice ili na vlastitu inicijativu i nakon savjetovanja s državama članicama, poduzeti odgovarajuće mjere te odrediti uvjete i način njihove primjene.

Ne dovodeći u pitanje nastavak bliske pravosudne suradnje, te mjere mogu imati oblik privremene suspenzije primjene odgovarajućih odredaba i odluka u odnosima između Bugarske ili Rumunjske i bilo koje druge države članice ili država članica. Zaštitna odredba može se aktivirati i prije pristupanja na temelju rezultata praćenja te usvojene mjere stupaju na snagu na dan pristupanja, osim ako one predvide kasniji datum. Mjere se ne zadržavaju dulje nego što je to nužno potrebno, a u svakom slučaju ukidaju se kada se nedostaci isprave. Mogu se, međutim, primjenjivati i nakon isteka razdoblja određenog u prvom stavku sve dok ti nedostaci postoje. Kao odgovor na napredak koji dotična nova država članica postigne u ispravljanju utvrđenih nedostataka, Komisija može na odgovarajući način prilagoditi mjere nakon savjetovanja s državama članicama. Komisija pravodobno obavješćuje Vijeće prije ukidanja zaštitnih mjera te u tom pogledu uzima u obzir sve primjedbe Vijeća.”

10 Člankom 39. stavcima 1. do 3. Akta o pristupanju predviđa se:

„1. Ako je na temelju stalnog praćenja obveza koje su preuzele Bugarska i Rumunjska u okviru pregovora o pristupanju i osobito u Komisijinim izvješćima o praćenju jasno da je stanje priprema u pogledu usvajanja i provedbe pravne stečevine u Bugarskoj i Rumunjskoj takvo da postoji ozbiljna opasnost da jedna od tih država očito nije spremna da do datuma pristupanja, predviđenog za 1. siječnja 2007., ispuni zahtjeve za pristupanje u određenom broju važnih područja, Vijeće, odlučujući jednoglasno na temelju Komisijine preporuke, može odlučiti da se datum pristupanja predviđen za dotičnu državu odgodi za jednu godinu, na 1. siječnja 2008.

2. Neovisno o stavku 1., Vijeće može, odlučujući kvalificiranom većinom na temelju preporuke Komisije, donijeti odluku iz stavka 1. u pogledu Rumunjske ako se uoče ozbiljni nedostaci u ispunjavanju Rumunjske jedne ili više obveza i zahtjeva navedenih u Prilogu IX. točki I.

3. Neovisno o stavku 1. i ne dovodeći u pitanje članak 37., Vijeće može, odlučujući kvalificiranom većinom na temelju preporuke Komisije i nakon detaljne procjene koja će se napraviti u jesen 2005. o napretku koji je Rumunjska ostvarila u području politike tržišnog natjecanja, donijeti odluku iz stavka 1. u pogledu Rumunjske ako se uoče ozbiljni nedostaci u ispunjavanju obveza koje je Rumunjska preuzela na temelju Europskog sporazuma ili jedne ili više obveza i zahtjeva navedenih u Prilogu IX. točki II.”

11 Prilog IX. Akta o pristupanju, naslovljen „Konkretne obveze i zahtjevi koje je Rumunjska preuzela odnosno prihvatila prilikom zaključivanja pristupnih pregovora 14. prosinca 2004. (iz članka 39. Akta o pristupanju)”, u svojoj točki I. sadržava sljedeći odlomak:

„U vezi s člankom 39. stavkom 2.

[…]

4. Znatno pojačati borbu protiv korupcije, osobito protiv korupcije na visokoj razini, osiguranjem stroge provedbe antikorupcijskog zakonodavstva i učinkovite neovisnosti Ureda državnog odvjetnika za borbu protiv korupcije te podnošenjem od studenoga 2005. na godišnjoj osnovi uvjerljive evidencije o ostvarenim rezultatima u aktivnostima Ureda u borbi protiv korupcije na visokoj razini. Ured mora imati na raspolaganju kadrove, financijska sredstva te sredstva za osposobljavanje, kao i opremu potrebnu za ispunjavanje svoje osnovne uloge.

5. […] [Nacionalna strategija borbe protiv korupcije] mora uključivati obvezu izmjene dugotrajnog kaznenog postupka do kraja 2005. kako bi se osiguralo rješavanje predmeta u vezi s korupcijom na brz i transparentan način te donošenje odgovarajućih sankcija koje imaju preventivni učinak; […]

[…]”

Odluka 2006/928

12 U kontekstu pristupanja Rumunjske Europskoj uniji koje se predviđalo za 1. siječnja 2007., Odluka 2006/928 donesena je na temelju, među ostalim, članaka 37. i 38. Akta o pristupanju. Uvodne izjave 1. do 6. i 9. te odluke glase kako slijedi:

„(1) Europska unija osnovana je na vladavini prava, načelu zajedničkom svim državama članicama.

(2) Područje slobode, sigurnosti i pravde i unutarnje tržište, uspostavljeno Ugovorom o Europskoj uniji i Ugovorom o osnivanju Europske zajednice, osnivaju se na uzajamnom povjerenju da administrativne i sudske odluke i prakse svih država članica u cijelosti poštuju vladavinu prava.

(3) To podrazumijeva da u svim državama članicama postoji nepristrani, nezavisni i učinkovit i propisno opremljen pravosudni i administrativni sustav, među ostalim, za borbu protiv korupcije.

(4) Rumunjska će 1. siječnja 2007. postati članica Europske unije. Komisija je konstatirala znatne napore Rumunjske u dovršenju priprema za članstvo, međutim utvrdila je preostala otvorena pitanja u njezinom izvješću od 26. rujna 2006., a posebno na području odgovornosti i učinkovitosti pravosudnog sustava i tijela kaznenog progona na kojima je potreban dodatan napredak, kako bi se osigurala njihova sposobnost provedbe i primjene mjera donesenih s ciljem uspostave unutarnjeg tržišta i područja slobode, sigurnosti i pravde.

(5) Članak 37. Akta o pristupanju ovlašćuje Komisiju da poduzme odgovarajuće mjere u slučaju neposredne opasnosti da bi Rumunjska prouzročila nepravilnosti u funkcioniranju unutarnjeg tržišta neprovođenjem preuzetih obveza. Članak 38. Akta o pristupanju ovlašćuje Komisiju da poduzme odgovarajuće mjere u slučaju neposredne opasnosti od ozbiljnih nedostataka u Rumunjskoj pri prijenosu, stanju provedbe ili primjene akata usvojenih u okviru glave VI. Ugovora o EU-u i akata usvojenih u okviru glave IV. Ugovora o EZ-u.

(6) Preostala otvorena pitanja na području odgovornosti i učinkovitosti pravosudnog sustava i tijela kaznenog progona opravdavaju uspostavljanje mehanizma za suradnju i provjeru napretka Rumunjske u ispunjavanju posebnih mjerila na području reforme pravosuđa i borbe protiv korupcije.

[…]

(9) Ovu bi Odluku trebalo izmijeniti ako procjena Komisije ukaže na potrebu prilagodbe mjerila. Ovu Odluku trebalo bi ukinuti kad sva mjerila budu na zadovoljavajući način ispunjena.”

13 Člankom 1. Odluke 2006/928 predviđa se:

„Rumunjska izvješćuje, do 31. ožujka svake godine, a prvi put do 31. ožujka 2007., Komisiju o napretku u ispunjavanju svakog mjerila predviđenog Prilogom.

Komisija može, u bilo koje vrijeme, pružiti tehničku pomoć putem različitih aktivnosti ili prikupiti i razmijeniti informacije o mjerilima. Osim toga, Komisija može, u svako vrijeme, u tu svrhu organizirati stručnu misiju u Rumunjsku. Rumunjska tijela su u tom kontekstu dužna osigurati potrebnu potporu.”

14 Člankom 2. te odluke određuje se:

„Komisija će prvi put u lipnju [2007.] priopćiti Europskom parlamentu i Vijeću svoje komentare i nalaze o izvješću Rumunjske.

Komisija će nakon toga podnijeti izvješće prema potrebi, a najmanje svakih šest mjeseci.”

15 Članak 4. navedene odluke glasi:

„Ova je Odluka upućena svim državama članicama”.

16 Prilog istoj odluci glasi kako slijedi:

„Mjerila iz članka 1. koje Rumunjska treba ispuniti:

1. Osigurati transparentniji i učinkovit pravosudni postupak, a posebno povećanjem kapaciteta i odgovornosti Državnog sudbenog vijeća. Izvješćivati i pratiti utjecaj novih zakonika o građanskom i kaznenom postupku.

2. Uspostaviti, kako je predviđeno, tijelo za integritet nadležno za provjeru imovinskog stanja i neusklađenosti te mogućih sukoba interesa, te za izdavanje obveznih odluka na osnovi kojih se mogu donijeti odvraćajuće sankcije.

3. Nastavno na već ostvareni napredak, nastaviti voditi profesionalne, nepristrane istrage sumnji za korupciju na visokoj razini.

4. Poduzeti daljnje mjere za suzbijanje i borbu protiv korupcije, a posebno u lokalnoj upravi.”

Rumunjsko pravo

Rumunjski Ustav

17 Glava III. Constituțije României (rumunjski Ustav), naslovljena „Tijela javne vlasti”, sadržava, među ostalim, poglavlje VI. koje se odnosi na „sudsku vlast”, u kojem se nalazi članak 126. tog ustava. Tim člankom određuje se:

„1. Pravdu provode Vrhovni kasacijski sud i drugi zakonom ustanovljeni sudovi.

[…]

3. Vrhovni kasacijski sud, u skladu sa svojom nadležnošću, osigurava da drugi sudovi ujednačeno tumače i primjenjuju zakon.

4. Organskim zakonom određuje se sastav Vrhovnog kasacijskog suda i pravila njezina djelovanja.

[…]

6. Upravnim sporom jamči se sudski nadzor upravnih akata tijela javne vlasti, osim akata koji tiču odnosa s Parlamentom i akata vojnog zapovjedništva. Upravni sudovi nadležni su za odlučivanje o pravnim sredstvima koja su podnijele osobe oštećene, ovisno o slučaju, uredbama ili odredbama uredbi koje su proglašene neustavnima.”

18 Glava V. rumunjskog Ustava koja se odnosi na Curteu Constituțională (Ustavni sud, Rumunjska, u daljnjem tekstu: Ustavni sud), sadržava članke 142. do 147. Ustava. Člankom 142., naslovljenim „Ustroj”, njegovim stavcima 1. do 3. određuje se:

„1. Ustavni sud jamac je nadređenosti Ustava.

2. Ustavni sud sastavljen je od devet sudaca, koji se imenuju na mandat od devet godina koji se ne može produljiti ili obnoviti.

3. Tri suca imenuje Camera Deputaților (Zastupnički dom), tri Senat (Senat) te tri Preşedintele României (predsjednik Rumunjske).”

19 Članak 143. rumunjskog Ustava glasi kako slijedi:

„Suci Ustavnog suda moraju imati izvrsne pravne kvalifikacije, visoku razinu stručnosti i najmanje 18 godina iskustva u pravnim poslovima ili u visokom pravnom obrazovanju.”

20 Člankom 144. rumunjskog Ustava određuje se:

„Dužnost suca Ustavnog sud nespojiva je s bilo kojom drugom javnom ili privatnom dužnosti, osim pedagoške dužnosti visokog pravnog obrazovanja.”

21 U skladu s člankom 145. rumunjskog Ustava:

„Suci Ustavnog suda svoju dužnost obnašaju neovisno te ih tijekom cijelog mandata nije moguće opozvati.”

22 Člankom 146. rumunjskog Ustava predviđa se:

„Ustavni sud ima sljedeće zadaće:

[…]

(d) odlučivanje o prigovorima o neustavnosti zakona i uredbi koji su istaknuti pred sudovima ili trgovačkom arbitražom; prigovor o neustavnosti izravno može istaknuti pučki pravobranitelj;

(e) rješavanje ustavnopravnih sukoba između tijelâ javne vlasti, na zahtjev predsjednika Rumunjske, predsjednika jednog od dvaju domova, primului-ministra (premijer) ili predsjednika (Državnog sudbenog vijeća);

[…]”

23 U članku 147. stavku 4. rumunjskog Ustava navodi se:

„Odluke Ustavnog suda objavljuju se u Monitorulu Oficial al României (Službeni list Rumunjske). Te su odluke od datuma objave općenito obvezujuće te proizvode učinke samo za ubuduće.”

24 Člankom 148. stavcima 2. do 4. rumunjskog Ustava određuje se:

„2. Odredbe Osnivačkih ugovora Europske unije, kao i drugih obvezujućih propisa Zajednice, nakon pristupanja imaju prednost pred protivnim odredbama nacionalnog zakonodavstva, u skladu s odredbama Akta o pristupanju.

3. Odredbe iz stavaka 1. i 2. primjenjuju se po analogiji na pristupanje na akte o reviziji Osnivačkih ugovora Europske unije.

4. Parlament, predsjednik Rumunjske, vlada i sudska vlast jamče ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Akta o pristupanju i odredbi iz stavka 2.”

Kazneni zakonik

25 Člankom 154. stavkom 1. Codula penal (Kazneni zakonik) predviđa se:

„Rokovi zastare za kaznenu odgovornost su sljedeći:

(a) 15 godina ako je za počinjeno kazneno djelo zakonom predviđena doživotna kazna zatvora ili kazna zatvora u trajanju duljem od 20 godina;

(b) 10 godina ako je za počinjeno kazneno djelo zakonom predviđena kazna zatvora u trajanju između 10 i 20 godina;

(c) 8 godina ako je za počinjeno kazneno djelo zakonom predviđena kazna zatvora u trajanju između 5 i 10 godina;

(d) 5 godina ako je za počinjeno kazneno djelo zakonom predviđena kazna zatvora u trajanju između jedne i 5 godina;

(e) 3 godine ako je za počinjeno kazneno djelo zakonom predviđena kazna zatvora u trajanju kraćem od jedne godine ili novčana kazna.”

26 Člankom 155. stavkom 4. tog zakonika određuje se:

„Ako rokovi zastare iz članka 154. ponovno isteknu, smatraju se dovršenima neovisno o broju prekida.”

Zakonik o kaznenom postupku

27 Člankom 40. stavkom 1. Codula de procedură penală (Zakonik o kaznenom postupku) određuje se:

„Vrhovni kasacijski sud u prvom stupnju odlučuje o kaznenim djelima veleizdaje i povredama koje su počinili senatori, zastupnici i rumunjski članovi Europskog parlamenta, članovi vlade, suci Ustavnog suda, članovi Državnog sudbenog vijeća, suci Vrhovnog kasacijskog suda i državni odvjetnici Parchetula de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție (Državno odvjetništvo pri Vrhovnom kasacijskom sudu, Rumunjska).”

28 Članak 142. stavak 1. tog zakonika, u verziji koja je bila na snazi prije 14. ožujka 2016., stoga je glasio:

„Državni odvjetnik provodi tehnički nadzor ili može naložiti da ga provede tijelo odgovorno za pokretanje kaznenog progona, specijalizirani policijski službenici ili druga specijalizirana državna tijela.”

29 U skladu s člankom 281. stavkom 1. navedenog zakonika:

„Uvijek se ukidanjem sankcionira povreda odredbi koje se odnose na:

[…]

(b) stvarnu i osobnu nadležnost sudova, kada je odluku donio sud koji je hijerarhijski niži od suda koji je zakonski nadležan;

[…]”

30 U članku 342. Zakonika o kaznenom postupku navodi se:

„Cilj je postupka pred predraspravnim vijećem, nakon upućivanja sudu, provjeriti nadležnost i zakonitost pokretanja postupka, kao i provjeriti zakonitost izvođenja dokaza i provođenja radnji tijela odgovornih za pokretanje kaznenog progona.”

31 Člankom 426. stavkom 1. tog zakonika određuje se:

„[I]zvanredna žalba za ukidanje pravomoćnih odluka donesenih u kaznenom postupku može se podnijeti u sljedećim slučajevima:

[…]

(d) ako sastav žalbenog suda nije u skladu sa zakonom ili u slučaju nespojivosti dužnosti;

[…]”

32 Člankom 428. stavkom 1. navedenog zakonika predviđa se:

„Izvanredna žalba za ukidanje pravomoćnih odluka na temelju razloga predviđenih člankom 426. točkama (a), (c) do (h) može se podnijeti u roku od 30 dana od datuma objave odluke žalbenog suda”.

Zakon br. 47/1992

33 Člankom 3. Legee nr. 47/1992 privind organizarea și funcționarea Curții Constituționale (Zakon br. 47/1992 o organizaciji i funkcioniranju Ustavnog suda) od 18. svibnja 1992. (koji je ponovno objavljen u Monitorul Oficial al României, dio I., br. 807 od 23. prosinca 2010.) predviđa se:

„1. Nadležnosti Ustavnog suda utvrđene su Ustavom i ovim zakonom.

2. Pri izvršavanju dodijeljenih ovlasti samo Ustavni sud ima pravo odlučiti o svojoj nadležnosti.

3. Nadležnost Ustavnog suda, koja se utvrđuje u skladu sa stavkom 2., ne može osporiti nijedno tijelo javne vlasti.”

34 Članak 34. stavak 1. tog zakona glasi:

„Ustavni sud rješava ustavnopravne sukobe između tijelâ javne vlasti, na zahtjev predsjednika Rumunjske, predsjednika jednog od dvaju domova, premijera ili predsjednika Državnog sudbenog vijeća.”

Zakon br. 78/2000

35 Člankom 5. Legee nr. 78/2000 pentru prevenirea, descoperirea și sancționarea faptelor de corupție (Zakon br. 78/2000 o sprečavanju, otkrivanju i sankcioniranju djela korupcije) od 18. svibnja 2000. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 219 od 18. svibnja 2000.), u njegovu stavku 1., određuje se:

„U smislu ovog zakona, kaznena djela korupcije kaznena su djela predviđena člancima 289. do 292. Kaznenog zakonika, uključujući ona koja su počinile osobe predviđene člankom 308. Kaznenog zakonika.”

36 Članci Kaznenog zakonika navedeni u članku 5. stavku 1. Zakona br. 78/2000 odnose se na kaznena djela primanja mita (članak 289.), davanja mita (članak 290.), trgovanja utjecajem (članak 291.) i davanja mita za trgovanje utjecajem (članak 292.).

37 Člankom 29. stavkom 1. tog zakona predviđa se:

„Osnovana su specijalizirana sudska vijeća za odlučivanje u prvom stupnju o kaznenim djelima predviđenima ovim zakonom.”

Zakon br. 303/2004

38 Člankom 99. Legee br. 303/2004 privind statutul judecătorilor şi procurorilor (Zakon br. 303/2004 o statusu sudaca i državnih odvjetnika) od 28. lipnja 2004. (koji je ponovno objavljen u Monitorul Oficial al României, dio I., br. 826 od 13. rujna 2005.), kako je izmijenjen Legeom nr. 24/2012 (Zakon br. 24/2012) od 17. siječnja 2012. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 51 od 23. siječnja 2012.) (u daljnjem tekstu: Zakon br. 303/2004), predviđa se:

„Stegovne povrede čini:

[…]

(o) nepoštovanje odredbi o nasumičnoj dodjeli predmeta;

[…]

(ș) nepoštovanje odluka Ustavnog suda […];

[…]”.

39 Člankom 100. stavkom 1. tog zakona predviđa se:

„Stegovne sankcije koje se mogu izreći sucima i državnim odvjetnicima proporcionalno ozbiljnosti počinjenih povreda su:

[…]

(e) isključenje iz pravosuđa.”

40 Člankom 101. navedenog zakona određuje se:

„Stegovne sankcije predviđene člankom 100. izriču odjeli Državnog sudbenog vijeća pod uvjetima predviđenima u njegovu organskom zakonu.”

Zakon br. 304/2004

41 Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (Zakon br. 304/2004 o organizaciji pravosudnog sustava) od 28. lipnja 2004. (koji je ponovno objavljen u Monitorul Oficial al României, dio I., br. 827 od 13. rujna 2005.), izmijenjen je, među ostalim,

– Legeom nr. 202/2010 privind unele măsuri pentru accelerarea soluționării proceselor (Zakon br. 202/2010 o mjerama za ubrzanje rješavanja postupaka) od 25. listopada 2010. (Monitorul Oficialal României, dio I., br. 714 od 26. listopada 2010.);

– Legeom nr. 255/2013 pentru punerea în aplicare a Legii nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală și pentru modificarea și completarea unor acte normative care cuprind dispoziții procesual penale (Zakon br. 255/2013 o provedbi Zakona br. 135/2010 o Zakoniku o kaznenom postupku te o izmjeni i dopuni određenih normativnih akata kojima su donesene odredbe o kaznenom postupku) od 19. srpnja 2013. (Monitorul Oficialal României, dio I., br. 515 od 14. kolovoza 2013.);

– Legeom nr. 207/2018 pentru modificarea și completarea Legii nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (Zakon br. 207/2018 o izmjeni i dopuni Zakona br. 304/2004 o organizaciji pravosudnog sustava), od 20. srpnja 2018. (Monitorul Oficialal României, dio I., br. 636 od 20. srpnja 2018.).

42 Člankom 19. stavkom 3. Zakona br. 304/2004, kako je posljednji put izmijenjen Zakonom br. 207/2018 (u daljnjem tekstu: izmijenjeni Zakon br. 304/2004), određuje se:

„Na početku svake godine Upravni odbor Vrhovnog kasacijskog suda na prijedlog predsjednika ili potpredsjednika tog suda može odobriti osnivanje specijaliziranih sudskih vijeća u okviru odjelâ Vrhovnog kasacijskog suda s obzirom na broj i prirodu predmeta, opseg aktivnosti svakog odjela te specijaliziranost sudaca i nužnost da se iskoristi njihovo profesionalno iskustvo.”

43 Člankom 24. stavkom 1. tog zakona predviđa se:

„Peteročlana sudska vijeća odlučuju o žalbama protiv odluka koje je u prvom stupnju donio Kazneni odjel Vrhovnog kasacijskog suda, odlučuju o žalbama u kasacijskom postupku protiv odluka koje su u žalbenom postupku donijela peteročlana sudska vijeća nakon njihova prethodnog dopuštenja, obrađuju tužbe podnesene protiv odluka koje je u prvom stupnju donio Kazneni odjel Vrhovnog kasacijskog suda, odlučuju o stegovnim postupcima u skladu sa zakonom i o drugim postupcima u okviru nadležnosti koje su im dodijeljene zakonom.”

44 Članak 29. stavak 1. navedenog zakona glasi kako slijedi:

„Upravni odbor Vrhovnog kasacijskog suda ima sljedeće ovlasti:

(a) odobriti Pravilnik o ustrojstvu i administrativnim poslovima, kao i plan radnih mjesta i osoblja Vrhovnog kasacijskog suda;

[…]

(f) izvršavati druge ovlasti predviđene Pravilnikom o ustrojstvu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda.”

45 U članku 31. stavku 1. istog zakona navodi se:

„Sudska vijeća nadležna za kaznene stvari sastavljena su na sljedeći način:

(a) u određenim predmetima, u skladu sa zakonom i nadležnošću u prvom stupnju Vrhovnog kasacijskog suda, sudsko vijeće čini troje sudaca;

[…]”

46 Člankom 32. izmijenjenog Zakona br. 304/2004 predviđa se:

„1. Na početku svake godine, na prijedlog predsjednika ili potpredsjednikâ Vrhovnog kasacijskog suda, upravni odbor odobrava broj i sastav peteročlanih sudskih vijeća.

[…]

4. Suce članove tih sudskih vijeća bira predsjednik ili, u njegovoj odsutnosti, jedan od dvaju potpredsjednika Vrhovnog kasacijskog suda ždrijebom na javnoj sjednici. Članove sudskih vijeća moguće je samo iznimno promijeniti na temelju objektivnih kriterija utvrđenih u Pravilniku o ustrojstvu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda.

5. Peteročlanim sudskim vijećima predsjeda predsjednik Vrhovnog kasacijskog suda, jedan od potpredsjednikâ ili predsjednici odjela ako su u skladu sa stavkom 4. imenovani članovima sudskog vijeća.

6. Ako niti jedna od navedenih osoba nije određena kao član peteročlanog sudskog vijeća, svaki od pet članova izmjenjuje se na mjestu predsjedatelja, prema redoslijedu koji ovisi o trajanju njihove službe u pravosuđu.

7. Predmeti koji su u nadležnosti peteročlanih sudskih vijeća nasumično se dodjeljuju primjenom računalnog sustava.”

47 U verziji koja proizlazi iz Zakona br. 202/2010, člankom 32. Zakona br. 304/2004 određuje se:

„1. U kaznenim stvarima na početku svake godine uspostavljaju se dva peteročlana sudska vijeća sastavljena isključivo od članova Kaznenog odjela Vrhovnog kasacijskog suda.

[…]

4. Upravni odbor Vrhovnog kasacijskog suda odobrava broj i sastav peteročlanih sudskih vijeća na prijedlog predsjednika Kaznenog odjela. Suce članove tih sudskih vijeća bira predsjednik ili, u slučaju njegove odsutnosti, potpredsjednik Vrhovnog kasacijskog suda ždrijebom na javnoj sjednici. Članove sudskih vijeća moguće je samo iznimno promijeniti na temelju objektivnih kriterija utvrđenih u Pravilniku o ustrojstvu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda.

5. Peteročlanim sudskim vijećima predsjeda predsjednik ili potpredsjednik Vrhovnog kasacijskog suda. U slučaju njihove odsutnosti, sudskim vijećem predsjeda predsjednik odjela kojeg je u tu svrhu izabrao predsjednik ili, u slučaju njegove odsutnosti, potpredsjednik Vrhovnog kasacijskog suda.

6. Predmeti koji su u nadležnosti sudskih vijeća iz stavaka 1. i 2. nasumično se dodjeljuju primjenom računalnog sustava.”

48 U svojoj verziji koja proizlazi iz Zakona br. 255/2013, stavci 1. i 6. članka 32. Zakona br. 304/2004 sastavljeni su gotovo na isti način kao stavci verzije iz prethodne točke, dok se stavcima 4. i 5. tog članka predviđalo:

„4. Upravni odbor Vrhovnog kasakcijskog suda odobrava broj i sastav peteročlanog sudskog vijeća na prijedlog predsjednika Kaznenog odjela. Suce člavnoe tih sudskih vijeća bira predsjednik ili, u njegovoj odsutnosti, jedan od dvaju potpredsjednika Vrhovnog kasacijskog suda ždrijebom na javnoj sjednici. Članove sudskih vijeća moguće je samo iznimno promijeniti na temelju objektivnih kriterija utvrđenih u Pravilniku o ustrojstvu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda.

5. Peteročlanim sudskim vijećima predsjeda predsjednik ili potpredsjednik Vrhovnog kasacijskog suda ako su ga predsjednik Kaznenog odjela ili, ovisno o slučaju, najstariji član vijeća imenovali članom sudskog vijeća u skladu sa stavkom 4.”

49 Članak 33. izmijenjenog Zakona br. 304/2004 glasi kako slijedi:

„1. Predsjednik ili, u njegovoj odsutnosti, jedan od potpredsjednika Vrhovnog kasacijskog suda predsjeda udruženim odjelima, vijećem nadležnim za odlučivanje o pravnim sredstvima podnesenima u cilju zaštite zakonitosti, kao i vijećem nadležnim za odlučivanje o pravnim pitanjima, peteročlanim sudskim vijećem i bilo kojim sudskim vijećem unutar odjelâ ako sudjeluje u postupku.

[…]

3. Predsjednici odjela mogu predsjedati bilo kojim sudskim vijećem odjela, dok se ostali suci izmjenjuju na mjestu predsjedatelja.”

50 Člankom 33. stavkom 1. Zakona br. 304/2004, u verziji koja proizlazi iz Zakona br. 202/2010, predviđa se:

„Predsjednik ili, u njegovoj odsutnosti, potpredsjednik Vrhovnog kasacijskog suda predsjeda udruženim odjelima, peteročlanim sudskim vijećem, kao i bilo kojim sudskim vijećem unutar odjelâ ako sudjeluje u postupku.”

51 U skladu s tim člankom 33. stavkom 1. Zakona br. 304/2004, u verziji koja proizlazi iz Zakona br. 255/2013:

„Predsjednik ili, u njegovoj odsutnosti, jedan od Vrhovnog kasacijskoga suda predsjeda udruženim odjelima, vijećem nadležnim za odlučivanje o pravnim sredstvima podnesenima u cilju zaštite zakonitosti, kao i vijećem nadležnim za odlučivanje o pravnim pitanjima, peteročlanim sudskim vijećem i bilo kojim sudskim vijećem unutar odjelâ ako sudjeluje u postupku.”

Pravilnikom o ustrojsvtu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda

52 Člankom 28. Regulamentula privind organizarea şi funcţionarea administrativă a Înaltei Curţi de Casaţie şi Justiţie (Pravilnik o ustrojstvu i administrativnim poslovima Vrhovnog kasacijskog suda) od 21. rujna 2004. (u daljnjem tekstu: Pravilnik o ustrojstvu i administrativnim poslovima), kako je izmijenjen Hotărâreom nr. 3/2014 pentru modificarea şi completarea Regulamentului privind organizarea şi funcţionarea administrativă a Înaltei Curţi de Casaţie şi Justiţie (Odluka br. 3/2014 o izmjeni i dopuni Pravilnika o ustrojstvu i administrativnim poslovima) od 28. siječnja 2014. (Monitorul Oficial al României, dio I., br. 75 od 30. siječnja 2014.), određivalo se:

„1. Vrhovni kasacijski sud sastoji se od peteročlanih sudskih vijeća čija je sudska nadležnost ustanovljena zakonom.

[…]

4. Peteročlanim sudskim vijećima predsjeda, ovisno o slučaju, predsjednik, potpredsjednici, predsjednik Kaznenog odjela ili najstariji član.”

53 U članku 29. stavku 1. tog pravilnika određivalo se:

„S ciljem uspostave peteročlanih sudskih vijeća nadležnih za kaznene stvari, predsjednik, ili, u njegovoj odsutnosti, jedan od potpredsjednika Vrhovnog kasacijskog suda svake godine na javnoj sjednici ždrijebom odabire četiri ili, ovisno o slučaju, pet sudaca iz Kaznenog odjela Vrhovnog kasacijskog suda za svako sudsko vijeće.”

Glavni postupci i prethodna pitanja

Zajednički elementi glavnih postupaka

54 Glavni postupci temelje se na opsežnoj reformi u području pravosuđa i borbe protiv korupcije u Rumunjskoj. Ta reforma predmet je praćenja na razini Unije od 2007. na temelju mehanizma za suradnju i provjeru, uspostavljenog Odlukom 2006/928 prilikom pristupanja Rumunjske Europskoj uniji (u daljnjem tekstu: CVM).

55 Ti sporovi odnose se na kaznene postupke u okviru kojih sudovi koji su uputili zahtjeve postavljaju pitanje mogu li, na temelju prava Unije, izuzeti iz primjene neke odluke koje je Ustavni sud donio od 2016. do 2019., odnosno Odluku br. 51/2016 od 16. veljače 2016. (predmet C-379/19), Odluku br. 302/2017 od 4. svibnja 2017. (predmet C-379/19), Odluku br.°685/2018 od 7. studenoga 2018. (predmeti C-357/19, C-547/19 i C-840/19), Odliku br.°26/2019 od 16. siječnja 2019. (predmet C-379/19) i Odluku br. 417/2019 od 3. srpnja 2019. (predmeti C-811/19 i C-840/19).

56 Sudovi koji su uputili zahtjeve napominju da su odluke Ustavnog suda općenito obvezujuće na temelju nacionalnog prava i da, kad ih ne poštuju suci, dolazi do stegovne povrede na temelju članka 99. točke (ș) Zakona br. 303/2004. Naime, kao što to proizlazi iz rumunjskog Ustava, Ustavni sud nije dio rumunjskog pravosudnog sustava i ima obilježja političko-sudskog tijela. Usto, Ustavni sud je pri donošenju odluka o kojima je riječ u glavnom postupku prekoračio nadležnosti koje su joj dodijeljene rumunjskim Ustavom i zadirao u nadležnosti redovnih sudova te ugrozila njihovu neovisnost. Osim toga, Odluka br. 685/2018 i Odluka br. 417/2019 predstavljaju sustavnu opasnost od nekažnjivosti u području borbe protiv korupcije.

57 U tom kontekstu, sudovi koji su uputili zahtjeve osobito se pozivaju na izvješća Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o napretku Rumunjske u okviru mehanizma suradnje i provjere od 27. siječnja 2016. (COM(2016) 41 final), od 13. studenoga 2018. (COM(2018) 851 final, u daljnjem tekstu: Izvješće u okviru CVM-a iz studenoga 2018.) i od 22. listopada 2019. (COM(2019) 499 final).

58 Konačno, navedeni sudovi navode i Odluku br. 104/2018 Ustavnog suda iz koje proizlazi da pravo Unije nije nadređeno rumunjskom ustavnom poretku i da Odluka 2006/928 ne može činiti referentno pravno pravilo u okviru ocjene ustavnosti na temelju članka 148. rumunjskog Ustava.

Predmet C-357/19

59 Presudom od 28. ožujka 2017. koju je donio Kazneni odjel koji se sastojao od triju sudaca, Vrhovni kasacijski sud osudio je, među ostalim, osobu PM, ministra u vrijeme nastanka djela koja se stavljaju na teret, osobe RO, TQ i SP jer su od 2010. do 2012. počinile kaznena djela korupcije i zlouporabe položaja u odnosu na upravljanje sredstvima Unije, kao i utaje PDV-a. Žalbe koje su protiv te presude podnijele zainteresirane osobe i Ministerul Public – Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casație și Justiție – Direcția Națională Anticorupție (Državno odvjetništvo – Državno odvjetništvo pri Vrhovnom kasacijskom sudu – Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije, Rumunjska, u daljnjem tekstu: Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije) Vrhovni kasacijski sud odbio je presudom od 5. lipnja 2018. koju je donijelo peteročlano sudsko vijeće. To peteročlano vijeće činili su predsjednik Kaznenog odjela i četvero drugih sudaca koji su tijekom predmetnog razdoblja odabrani ždrijebom u skladu s praksom Vrhovnog kasacijskog suda na temelju Pravilnika o ustrojstvu i administrativnim poslovima tog suda. Presuda od 5. lipnja 2018. postala je pravomoćna.

60 Ustavni sud, pred kojom je premijer pokrenuo postupak na temelju članka 146. točke (e) rumunjskog Ustava, Odlukom br. 685/2018 koja je donesena 7. studenoga 2018. najprije je utvrdila ustavnopravni sukob između Parlamenta i Vrhovnog kasacijskog suda zbog odluka koje je donio upravni odbor potonjeg suda koji se, u skladu s navedenom praksom, sastoji u određivanju ždrijebom samo četiri, a ne svih pet članova peteročlanog sudskog vijeća koje odlučuje o žalbama, protivno članku 32. izmijenjenog Zakona br. 304/2004, potom je smatrala da je tako nezakonito osnovano vijeće koje je donijelo odluku o žalbi sankcionirano apsolutnom ništavošću izrečene odluke i, konačno, navela je da je na temelju članka 147. stavka 4. rumunjskog Ustava ta odluka primjenjiva od datuma objave na predmete o kojima se odlučuje, na predmete o kojima je donesena odluka ako su pojedinci još u rokovima podnijeli prikladne izvanredne pravne lijekove, kao i na buduće situacije.

61 Nakon objave Odluke br. 685/2018 Ustavnog suda, osobe PM, RO, TQ i SP te Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije podnijele su, u skladu s člankom 426. stavkom 1. Zakonika o kaznenom postupku, izvanredne žalbe Vrhovnog kasacijskog suda i pritom zahtijevale poništenje presude od 5. lipnja 2018. i pokretanje novog žalbenog postupka. U prilog svojim žalbama istaknule su da je Odluka br. 685/2018 obvezujuća i da proizvodi pravne učinke na presudu Vrhovnog kasacijskog suda od 5. lipnja 2018. jer peteročlano sudsko vijeće koje je odlučivalo o tim žalbama nije bilo sastavljeno u skladu sa zakonom, kako ga tumači Ustavni sud. Sud koji je uputio zahtjev presudio je da su te izvanredne žalbe dopuštene osobito zato što su podnesene u zakonskom roku od 30 dana od dostave te presude i odlučio je obustaviti izvršenje kazni oduzimanja slobode dok se o navedenim žalbama ne donese odluka.

62 Taj se sud osobito pita protivi li se članku 19. stavku 1. UEU-a, članku 325. stavku 1. UFEU-a, kao i članku 1. stavku 1. točkama (a) i (b) te članku 2. stavku 1. Konvencije PIF primjena Odluke br. 685/2018 u glavnom predmetu, koja bi imala za posljedicu poništenje sudskih odluka koje su postale pravomoćne prije donošenja te odluke i pokretanje novog žalbenog postupka u predmetima teške prijevare i korupcije.

63 U skladu sa sudskom praksom Suda, na nacionalnim sudovima je da, uz nužno poštovanje temeljnih prava zajamčenih Poveljom i općih pravnih načela, omoguće puni učinak obveza koje proizlaze iz članka 325. stavka 1. UFEU-a i da izuzmu iz primjene odredbe nacionalnog prava koje onemogućavaju primjenu učinkovitih i odvraćajućih sankcija u pogledu prijevare usmjerene protiv financijskih interesa Unije. S obzirom na tu sudsku praksu, postavlja se pitanje odnosi li se obveza država članica koja proizlazi iz članka 325. stavka 1. UFEU-a, kao i članka 1. stavka 1. točaka (a) i (b) te članka 2. stavka 1. Konvencije PIF i na izvršavanje već primijenjenih kaznenih sankcija. Postavlja se pitanje i o tome uključuje li izraz „i sva druga nezakonita djelovanja koja su usmjerena protiv financijskih interesa Unije” iz članka 325. stavka 1. UFEU-a ne samo djela korupcije u pravom smislu riječi, nego i pokušaj prijevare koja je počinjena u okviru prijevarno dodijeljenog ugovora o javnoj nabavi koji se trebao financirati sredstvima Unije, ali koji je, nakon što je tijelo koje upravlja tim sredstvima odbilo financiranje, u cijelosti stavljen na teret državnog proračuna. U tom kontekstu u predmetnom bi slučaju postojala opasnost od nanošenja štete financijskim interesima Unije iako se ona nije ostvarila.

64 Osim toga, sud koji je uputio zahtjev naglašava da, na temelju članaka 2. i 19. UEU-a, svaka država članica mora osigurati da sudovi koji su dio njezina sustava pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima pravom Unije ispunjavaju zahtjeve neovisnosti kako bi se osobama zajamčila djelotvorna sudska zaštita. U skladu sa sudskom praksom Suda, jamstvo neovisnosti podrazumijeva da suci mogu potpuno samostalno izvršavati svoje sudačke dužnosti a da se pritom ni u kojem pogledu ne nalaze u hijerarhijskom odnosu kako bi bili zaštićeni od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu ugroziti njihovu neovisnost i utjecati na njihove odluke.

65 Usto, osobito s obzirom na važnost načela zakonitosti kojim se zahtijeva da zakon bude predvidljiv, precizan i neretroaktivan, sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje protivi li se pojmu „zakonom prethodno ustanovljeni sud” iz članka 47. drugog stavka Povelje tumačenje Ustavnog suda u pogledu nezakonitosti sastava njezina peteročlanog sudskog vijeća. Naime, u skladu sa sudskom praksom Suda koja proizlazi iz presuda od 26. veljače 2013., Åkerberg Fransson (C-617/10, EU:C:2013:105) i od 5. prosinca 2017., M.A.S. i M.B. (C-42/17, EU:C:2017:936), kad moraju odlučiti ne primijeniti odredbe materijalnog kaznenog prava, nacionalni sudovi dužni su osigurati poštovanje temeljnih prava osoba optuženih da su počinile kazneno djelo uz mogućnost primjene nacionalnih standarda zaštite temeljnih prava, pod uvjetom da ta primjena ne ugrožava razinu zaštite predviđenu Poveljom, kako je tumači Sud, kao ni nadređenost, jedinstvo i djelotvornost prava Unije.

66 U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev smatra da se pravu Unije osobito protivi primjena Odluke br. 685/2018 jer ta odluka ima za učinak poništenje pravomoćnih odluka Vrhovnog kasacijskog suda koje je donijelo peteročlano sudsko vijeće i izrečene kazne lišava njihove učinkovite i odvraćajuće prirode u znatnom broju predmeta koji se odnose na tešku prijevaru usmjerenu protiv financijskih interesa Unije. Time se stvara dojam nekažnjivosti i sustavna opasnost od nekažnjivosti zbog nastupanja zastare s obzirom na složenost i trajanje postupaka koji prethode donošenju pravomoćne presude nakon preispitivanja predmeta o kojima je riječ. Usto, načelima neovisnosti sudaca i pravne sigurnosti protivi se činjenica da Odluka br. 685/2018 može imati obvezujuće pravne učinke na kaznene odluke koje su postale pravomoćne u trenutku donošenja te odluke ako nema ozbiljnih razloga koji mogu dovesti u pitanje poštovanje prava na pošteno suđenje u navedenim predmetima, što je potvrđeno u Izvješću u okviru CVM-a iz studenoga 2018.

67 Konačno, sud koji je uputio zahtjev navodi da postoji ozbiljna opasnost da se odgovorima Suda na postavljena pitanja oduzmu učinci u nacionalnom pravu, uzimajući u obzir sudsku praksu Ustavnog suda navedenu u točki 58. ove presude.

68 U tim je okolnostima Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

„1. Treba li članak 19. stavak 1. [UEU-a], članak 325. stavak 1. [UFEU-a], članak 1. stavak 1. točke (a) i (b), članak 2. stavak 1. [Konvencije PIF] i načelo pravne sigurnosti tumačiti na način da im se protivi usvajanje odluke tijela koje ne spada u sudbenu vlast, (Ustavni sud), koje odlučuje o zakonitosti sastava sudskih vijeća, stvarajući tako pretpostavke za prihvaćanje izvanrednih pravnih lijekova podnesenih protiv pravomoćnih presuda donesenih tijekom određenog razdoblja?

2. Treba li članak 47. drugi stavak [Povelje] tumačiti na način da mu se protivi odluka tijela koje ne spada u sudbenu vlast, obvezujuća prema nacionalnom pravu, kojom se utvrđuje nepostojanje neovisnosti i nepristranosti sudskog vijeća čiji je član sudac s upravljačkom funkcijom, koji nije imenovan nasumičnim odabirom već na temelju pravila koje je transparentno, poznato i za stranke neupitno te primjenjivo na sve predmete koje rješava navedeno vijeće?

3. Treba li [načelo] nadređenost[i] prava Unije tumačiti na način da ono omogućuje nacionalnom sudu da izuzme iz primjene odluku ustavnog suda donesenu u predmetu radi ocjene ustavnosti i obvezujuću u skladu s nacionalnim pravom?”

Predmet C-379/19

69 Direcția Națională Anticorupție – Serviciul Teritorial Oradea (Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije – Područna služba u Oradei, Rumunjska) pokrenula je 22. kolovoza 2016. kazneni postupak pred Tribunalulom Bihor (Viši sud u Bihoru) protiv osoba KI, LJ, JH i IG koje su optužene da su počinile kaznena djela kupnje utjecaja, trgovanja utjecajem, davanja mita, primanja mita, kao i kaznena djela sudjelovanja u kupnju utjecaja te sudjelovanja u korupciji.

70 U okviru tog postupka, osobe KI i LJ zatražile su da se u skladu s člankom 342. Zakonika o kaznenom postupku iz postupka isključe dokazna sredstva koja čine zapisnici o snimkama prisluškivanja koje je snimio Serviciul Român de Informații (Rumunjska obavještajna služba, u daljnjem tekstu: SRI). U prilog tom zahtjevu zainteresirane osobe pozvale su se na Odluku br. 51/2016 kojom je Ustavni sud proglasio neustavnim članak 142. stavak 1. Zakonika o kaznenom postupku jer se njime dopuštalo da „druga specijalizirana državna tijela” i, među ostalim, SRI provode mjere nadzora u okviru kaznenog postupka.

71 Rješenjem od 27. siječnja 2017. predraspravno vijeće Tribunalula Bihor (Viši sud u Bihoru) odbilo je zahtjeve osoba KI i LJ osobito zato što je, s obzirom na to da je Odluka br. 51/2016 proizvodila učinke samo za ubuduće, izvođenje dokaza bilo zakonito i dovelo je do pokretanja sudskog postupka u pogledu osoba KI, LJ, JH i IG. Curtea de Apel Oradea (Žalbeni sud u Oradei, Rumunjska) odbila je žalbu podnesenu protiv tog rješenja jer je također smatrala da Odluka br. 51/2016 nije primjenjiva na mjere tehničkog nadzora koje su bile određene u ovom slučaju jer ta odluka, koja je objavljena u Monitorul Oficial al României od 14. ožujka 2016., proizvodi, u skladu s člankom 147. stavkom 4. rumunjskog Ustava, učinke samo za ubuduće.

72 Tijekom kaznenog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev osobe IG, KI, LJ i JH zatražile su u biti da se zapisnici o snimkama prisluškivanja proglase apsolutno ništavnima ako je SRI sudjelovao u izvršenju nalogâ za nadzor. Osim Odluke br. 51/2016, zainteresirane osobe u tom su se pogledu pozvale na Odluku br. 302/2017 i Odluku br. 26/2019 kojima je Ustavni sud proglasio neustavnim članak 281. stavak 1. točku (b) Zakonika o kaznenom postupku jer se njime nije sankcionirala apsolutnom ništavnošću povreda odredbi o stvarnoj i osobnoj nadležnosti tijela koje je odgovorno za pokretanje kaznenog postupka (Odluka br. 302/2017) i utvrdio postojanje ustavnopravnog sukoba osobito između Parlamenta i Državnog odvjetništva pri Vrhovnom kasacijskom sudu, koji proizlazi iz toga da dva protokola o suradnji sklopljena između Nacionalne uprave za borbu protiv korupcije i SRI-ja tijekom 2009. i 2016., protivno ustavnoj nadležnosti Nacionalne uprave za borbu protiv korupcije, imaju za učinak povredu postupovnog prava kojim se uređuje vođenje kaznenog progona (Odluka br. 26/2019).

73 Nakon što je sud koji je uputio zahtjev izvršio provjeru pri Nacionalnoj upravi za borbu protiv korupcije, utvrdio je da je devet naloga za nadzor provedeno uz tehničku podršku SRI-ja, a da su nakon objave Odluke br. 51/2016 dva naloga provedena bez intervencije te službe.

74 Sud koji je uputio zahtjev napominje da prioritetno mora donijeti odluku o zahtjevu za isključenje dokaznih sredstava i konkretno pita treba li primijeniti Odluku br. 51/2016, Odluku br. 302/2017 i Odluku br. 26/2019. Naime, bilo bi dovoljno da sud zajedničkim djelovanjem tih triju odluka utvrdi sudjelovanje SRI-ja u izvršenju naloga za nadzor kako bi mjere prikupljanja dokaza bile apsolutno ništave i kako bi se isključila odgovarajuća dokazna sredstva.

75 Međutim, sud koji je uputio zahtjev naglašava da se, u skladu s nacionalnim pravilima koja su još na snazi, na dopuštenost zahtjeva za isključenje dokaznih sredstava primjenjuje uvjet da se taj zahtjev podnese prije zatvaranja faze pred predraspravnim vijećem. Usto, ustavnim pravilima odlukama Ustavnog suda dodjeljuje se učinak samo ex nunc. Stoga je potonji sud na temelju sudske prakse utvrdio primjenu svojih odluka u predmetima koji su u tijeku, čime je sudovima naložio obvezu da sankcioniraju sve predmetne postupovne radnje ili dokazna sredstva a da pritom nemaju mogućnost provedbe ocjene u svakom slučaju zasebno, čak i ako su te radnje, kao u ovom slučaju, izvršene na temelju pravila za koja u trenutku njihove primjene vrijedi pretpostavka ustavnosti.

76 Naime, s jedne strane, Rumunjska je dužna boriti se protiv korupcije i Komisija je u Izvješću u okviru CVM-a iz studenoga 2018. utvrdila da ta država članica treba nastaviti s provedbom nacionalne strategije borbe protiv korupcije unutar rokova koje je odredila Vlada u kolovozu 2016. S druge strane, u skladu s člankom 146. rumunjskog Ustava, Ustavni sud trebao se ograničiti na nadzor usklađenosti zakona s rumunjskim Ustavom, a ne ići tako daleko da zakon tumači, primjenjuje i uvodi retroaktivna pravna pravila. Usto, nastojanje Ustavnog suda da učinkom svojih odluka izravno jamči poštovanje postupovnih prava strankama u okviru kaznenog postupka čini se pretjeranim s obzirom na mehanizme kojima u tu svrhu raspolaže Rumunjska Država, kao što je Protokol br. 16 uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda potpisanu u Rimu 4. studenoga 1950., koji je stupio na snagu 1. kolovoza 2018. (u daljnjem tekstu: EKLJP). Osim toga, Sud je u svojoj sudskoj praksi proizašloj iz presude od 26. veljače 2013., Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107), odbio priznati ograničenje nadređenosti prava Unije povoljnijim nacionalnim temeljnim pravima.

77 Što se tiče glavnog predmeta, sud koji je uputio zahtjev smatra da je dovoljno usko povezan s pravom Unije, s obzirom na to da se odnosi na izvršavanje njegove sudske nadležnosti u skladu s načelima vladavine prava i neovisnosti sudaca te da dovodi do pitanja koja se odnose na prirodu i učinke CVM-a, kao i na nadređenost prava Unije sudskoj praksi Ustavnog suda. Potonji sud ograničio je nadležnost rumunjskih sudova koja proizlazi iz rumunjskog Ustava i prava Unije u donošenju presude time što je u Odluci br. 104/2018, navedenoj u točki 58. ove presude, presudio da Odluka 2006/928 ne može činiti referentno pravno pravilo u okviru ocjene ustavnosti na temelju članka 148. rumunjskog Ustava.

78 Stoga je potrebno da Sud pojasni je li CVM obvezujuć i, u slučaju potvrdnog odgovora, treba li se ta obvezujuća priroda, osim mjerama koje su izričito preporučene u izvješćima sastavljenima u okviru navedenog mehanizma, priznati i svim utvrđenjima sadržanima u tim izvješćima, konkretno onima koja se odnose na nacionalne mjere protivne preporukama Europske komisije za demokraciju putem prava (Venecijanska komisija) i Skupine država za borbu protiv korupcije (GRECO). Usto, s obzirom na načela vladavine prava i neovisnosti sudaca, postavlja se pitanje može li nacionalni sud pri izvršavanju svoje sudske nadležnosti odbiti učinke odlukâ Ustavnog suda pod pretpostavkom da je taj sud prekoračio granice svojih nadležnosti a da mu se ne izreknu stegovne sankcije koje su izričito predviđene zakonom.

79 U tim je okolnostima Tribunalul Bihor (Viši sud u Bihoru) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

„1. Jesu li [CVM], uspostavljen Odlukom [2006/928], i zahtjevi koji se nalažu u izvješćima utvrđenima u okviru navedenog mehanizma obvezujući za Rumunjsku?

2. Treba li članak 2. u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU-a tumačiti na način da je obveza Rumunjske da poštuje zahtjeve koji se nalažu u izvješćima utvrđenima u okviru [CVM-a], uspostavljenog Odlukom [2006/928], obuhvaćena obvezom države članice da poštuje načela vladavine prava, uključujući kad je riječ o suzdržavanju ustavnog suda, političko-pravosudnog tijela, od intervencije radi tumačenja zakona i određivanja konkretnog i obveznog načina njegove primjene od strane sudova, što je u isključivoj nadležnosti sudske vlasti, i radi donošenja novih zakonskih odredbi, što je u isključivoj nadležnosti zakonodavne vlasti? Nameće li pravo Unije isključenje učinaka odluke ustavnog suda te vrste? Protivi li se pravu Unije nacionalno pravilo koje uređuje stegovnu odgovornost suca koji ne primjenjuje odluku Ustavnog suda u kontekstu postavljenog pitanja?

3. Protivi li se načelu neovisnosti sudaca, propisanom u članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a i u članku 47. [Povelje], kako ga se tumači u sudskoj praksi [Suda] [presuda od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117)], to da odluke Ustavnog suda [(odluke br. 51/2016, br. 302/2017 i br. 26/2019)] nadomjeste nadležnosti sudaca i da posljedično kazneni postupak postane nepredvidljiv (retroaktivna primjena) te postane nemoguće protumačiti i primijeniti zakon na konkretan predmet? Protivi li se pravu Unije nacionalno pravno pravilo koje uređuje stegovnu odgovornost suca koji ne primjenjuje odluku Ustavnog suda u kontekstu postavljenog pitanja?”

80 Dopisom od 27. lipnja 2019., koji je Sud zaprimio 10. srpnja 2019., Tribunalul Bihor (Viši sud u Bihoru) obavijestio je Sud da je rješenjem od 18. lipnja 2019. Curtea de Apel de Oradea (Žalbeni sud u Oradei), na zahtjev Nacionalne uprave za borbu protiv korupcije, poništila odluku o prekidu postupka i naložila nastavak odlučivanja o predmetu u pogledu problematike koja nije navedena u zahtjevu za prethodnu odluku. Na upit Suda Tribunalul Bihor (Viši sud u Bihoru) je u dopisu od 26. srpnja 2019., koji je Sud zaprimio 7. kolovoza 2019., pojasnio da je odgovor potonjeg suda na postavljena pitanja i dalje potreban. Naime, postupak pred njim nastavio se bez mogućnosti izvođenja dokaza prikupljenih na temelju naloga za nadzor navedenih u prethodnim pitanjima. Usto, Tribunalul Bihor (Viši sud u Bihoru) napomenuo je da je Pravosudna inspekcija pokrenula stegovnu istragu protiv suda koji je uputio zahtjev zbog nepoštovanja odluka Ustavnog suda koje su navedene u prethodnim pitanjima.

Predmet C-547/19

81 Pravosudna inspekcija pokrenula je stegovni postupak protiv osobe CY, sutkinje Curtee de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska), pred stegovnim vijećem Državnog sudbenog vijeća jer je počinila stegovnu povredu iz članka 99. točke (o) Zakona br. 303/2004.

82 Rješenjem od 28. ožujka 2018. stegovno vijeće Državnog sudbenog vijeća odbacilo je kao nedopušten zahtjev za akcesornu intervenciju koji je u potporu osobi CY podnio Forum sudaca Rumunjske. Forum sudaca Rumunjske i osoba CY podnijeli su žalbu protiv tog rješenja Vrhovnom kasacijskom sudu.

83 Odlukom od 2. travnja 2018. stegovno vijeće Državnog sudbenog vijeća izreklo je osobi CY stegovnu sankciju isključenja iz pravosuđa predviđenu člankom 100. točkom (e) Zakona br. 303/2004. Osoba CY podnijela je žalbu protiv te odluke Vrhovnog kasacijskog suda.

84 Oba su predmeta dodijeljena peteročlanom vijeću tog suda nasumičnim odabirom, a potom su spojena zbog svoje povezanosti. Sastav tog sudskog vijeća određen je ždrijebom 30. listopada 2017.

85 Nakon donošenja Odluke br. 685/2018 iz točke 60. ove presude, 8. studenoga 2018. Upravni odbor Vrhovnog kasacijskog suda donio je odluku o izboru članova peteročlanog sudskog vijeća ždrijebom. U prosincu 2018. Državno sudbeno vijeće donijelo je dvije odluke kojima se utvrđuju pravila kojima se osigurava poštovanje zahtjeva navedenih u toj odluci. Kako bi postupio u skladu s tim odlukama, Vrhovni kasacijski su) ponovno je odredio ždrijebom sastave sudskih vijeća za 2018., pri čemu je uključio već dodijeljene predmete u kojima nije određena nikakva mjera do kraja te godine, među ostalim, i spojene predmete o kojima je riječ u glavnom postupku.

86 Pred novim sudskim vijećem osoba CY je, među ostalim, istaknula prigovor nezakonitosti sastava tog vijeća, pri čemu je osobito osporila usklađenost Odluke br. 685/2018 i uzastopnih odluka Državnog sudbenog vijeća s člankom 2. UEU-a. U tom pogledu osoba CY napomenula je da su Ustavni sud i Državno sudbeno vijeće prekoračili svoje nadležnosti i dodala da načelo stalnosti sudskog vijeća ne bi bilo povrijeđeno i da bi se predmet pravilno dodijelio jednom od peteročlanih sudskih vijeća da ta dva tijela nisu intervenirala u aktivnost Vrhovnog kasacijskog suda.

87 Kako bi mogao odlučiti o prigovoru nezakonitosti koji je istaknula osoba CY, sud koji je uputio zahtjev želi pitati Sud je li intervencija Ustavnog suda u tijek suđenja, kao što je ona koja proizlazi iz Odluke br. 685/2018, u skladu s vladavinom prava iz članka 2. UEU-a, kao i s neovisnošću sudova koja je zajamčena člankom 19. UEU-a i člankom 47. Povelje.

88 U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev naglašava, kao prvo, političku dimenziju imenovanja članova Ustavnog suda i poseban položaj potonjeg suda u ustroju državnih tijela.

89 Kao drugo, postupak utvrđivanja ustavnopravnog sukoba između tijela javne vlasti, predviđen člankom 146. točkom (e) rumunjskog Ustava, problematičan je kao takav jer su politička tijela ovlaštena pokrenuti taj postupak u skladu s istom odredbom. Usto, granica između nezakonitosti akta i postojanja ustavnopravnog sukoba osobito je tanka i omogućuje ograničenom krugu pravnih subjekata da podnesu pravne lijekove koji su usporedni s onima podnesenima pred redovnim sudovima. Ta bi okolnost, zajedno s političkom dimenzijom imenovanja članova Ustavnog suda, omogućila potonjem sudu da intervenira u tijek suđenja u političke svrhe ili u interesu osoba koje su utjecajne na političkom planu.

90 Kao treće, sud koji je uputio zahtjev smatra da je utvrđenje Ustavnog suda u Odluci br. 685/2018 o postojanju ustavnopravnog sukoba između sudbene i zakonodavne vlasti problematično. U toj odluci Ustavni sud suprotstavio je svoje tumačenje dvosmislenih odredbi podustavne prirode, odnosno članaka 32. i 33. izmijenjenog Zakona br. 304/2004 tumačenju koje je primijenio Vrhovni kasacijski sud pri izvršavanju svoje nadležnosti i prigovorio je potonjem sudu sustavno povređivanje volje zakonodavca kako bi mogao utvrditi postojanje takvog ustavnopravnog sukoba.

91 Stoga se, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, postavlja pitanje protivi li se člancima 2. i 19. UEU-a te članku 47. Povelje činjenica da Ustavni sud, u situaciji kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, može intervencijom nadzirati i sankcionirati sudsku praksu Vrhovnog kasacijskog suda. Sud koji je uputio zahtjev smatra da proizvoljna intervencija potonjeg suda u obliku nadzora zakonitosti aktivnosti Vrhovnog kasacijskog suda, koja bi zamijenila zakonske sudske postupke, kao što su upravni sporovi ili postupovni prigovori istaknuti u okviru sudskih postupaka, može negativno utjecati na neovisnost pravosuđa i na same temelje vladavine prava iz članka 2. UEU-a jer Ustavni sud nije dio pravosudnog sustava i nema nadležnosti suda.

92 U tim je okolnostima Vrhovni kasacijski sud odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:

„Treba li članak 2. [UEU-a] i članak 19. stavak 1. [UEU-a] te članak 47. [Povelje] tumačiti na način da im se protivi intervencija ustavnog suda (tijelo koje prema nacionalnom pravu nije pravosudna institucija) u pogledu načina na koji je vrhovni sud protumačio i primijenio podustavno zakonodavstvo o osnivanju sudskih vijeća?”

Predmet C-811/19

93 Presudom od 8. veljače 2018. koju je u prvom stupnju donijelo tročlano sudsko vijeće, Kazneni odjel Vrhovnog kasacijskog suda osudio je osobe FQ, GP, HO, IN i JM na kazne od dvije do osam godina zatvora zbog kaznenih djela korupcije i pranja novca te zbog kaznenih djela izjednačenih s kaznenim djelima korupcije koja su počinile od 2009. do 2013., povezanim s ugovorima o javnoj nabavi u okviru projekta koji se uglavnom financira bespovratnim sredstvima Europske unije. Četvero optuženih, među kojima je osoba koja je uzastopno obnašala funkcije gradonačelnika, senatora i ministra, kao i Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije, podnijelo je žalbu protiv te presude.

94 Tijekom žalbenog postupka žalitelji su zahtijevali od Vrhovnog kasacijskog suda da utvrdi ništavnost presude od 8. veljače 2018. jer ju je donijelo sudsko vijeće koje nije specijalizirano za korupciju, što je protivno pravnim propisima.

95 Žalitelji su se u tom pogledu pozvali na Odluku br. 417/2019, koja je donesena 3. srpnja 2019. na zahtjev predsjednika Zastupničkog doma protiv kojeg se u tom trenutku također vodio kazneni postupak pred peteročlanim sudskim vijećem Vrhovnog kasacijskog suda kao žalbenim sudom zbog činjenica koje su obuhvaćene područjem primjene Zakona br. 78/2000. Tom je odlukom Ustavni sud najprije utvrdio postojanje ustavnopravnog sukoba između Parlamenta i Vrhovnog kasacijskog suda zbog činjenice da potonji sud nije osnovao specijalizirana sudska vijeća za odlučivanje u prvom stupnju o kaznenim djelima predviđenim člankom 29. stavkom 1. Zakona br. 78/2000, potom je smatrao da činjenica da nespecijalizirano vijeće donosi odluku o predmetu dovodi do apsolutne ništavnosti izrečene odluke i, konačno, naložio da sve predmete o kojima je u prvom stupnju prije 23. siječnja 2019. odlučivao Vrhovni kasacijski sud i čije presude nisu postale pravomoćne ponovno ispitaju specijalizirana vijeća sastavljena u skladu s tom odredbom. Naime, u toj je presudi Ustavni sud smatrao da se, ako je 23. siječnja 2019. upravni odbor Vrhovnog kasacijskog suda donio je odluku prema kojoj sva njegova tročlana sudska vijeća valja smatrati specijaliziranima za odlučivanje o predmetima povezanima s korupcijom, tom odlukom moglo izbjeći neustavnost samo od datuma njezina donošenja, a ne i u prošlosti.

96 Sud koji je uputio zahtjev u prilog svojem zahtjevu za prethodnu odluku ističe da kaznena djela o kojima je riječ u glavnom postupku, kao što su kaznena djela korupcije počinjena u vezi s postupcima javne nabave koja se uglavnom financira sredstvima Unije i kaznena djela pranja novca, štete ili bi mogla štetiti financijskim interesima Unije.

97 Prema mišljenju tog suda, kao prvo, postavlja se pitanje treba li članak 19. stavak 1 UEU-a, članak 325. stavak 1. UFEU-a, članak 4. Direktive (EU) 2017/1371 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2017. o suzbijanju prijevara počinjenih protiv financijskih interesa Unije kaznenopravnim sredstvima (SL 2017., L 198, str. 29.) i članak 58. Direktive (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.), tumačiti na način da im se protivi to da nacionalni sud primijeni odluku koju je donijelo tijelo koje nije dio pravosudnog sustava, kao što je Odluka br. 417/2019 Ustavnog suda, koja je odlučila o osnovanosti redovnog pravnog lijeka tako što je naložila preispitivanje predmetâ, što ima za posljedicu dovođenje u pitanje kaznenih postupaka pokretanjem novog prvostupanjskog postupka. Naime, države članice dužne su poduzeti učinkovite i odvraćajuće mjere za borbu protiv nezakonitih djelovanja koja su usmjerena protiv financijskih interesa Unije.

98 U tom bi kontekstu valjalo i utvrditi obuhvaća li izraz „i sva druga nezakonita djelovanja koja su usmjerena protiv financijskih interesa Unije” iz članka 325. stavka 1. UFEU-a kaznena djela korupcije u pravom smislu riječi, osobito zato što se člankom 4. Direktive 2017/1371 definiraju kaznena djela „primanja mita” i „davanja mita”. To je pojašnjenje nužno s obzirom na to da je jedan od optuženika u glavnom predmetu izvršio, u svojem svojstvu senatora i ministra, utjecaj na javne službenike, poticao ih da postupaju protivno svojim dužnostima i dobio znatan postotak vrijednosti ugovora o javnoj nabavi koji se uglavnom financiraju sredstvima Unije.

99 Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, kao i u predmetu C-357/19, Eurobox Promotion i dr., također se postavlja pitanje protivi li se načelu vladavine prava iz članka 2. UEU-a, koji se tumači u vezi s člankom 47. Povelje, to da na tijek suđenja utječe intervencija kao što je ona koja proizlazi iz Odluke br. 417/2019. Navedenom odlukom Ustavni je sud bez sudske nadležnosti uveo obvezujuće mjere koje uključuju pokretanje novih postupaka zbog navodne nespecijaliziranosti sudskih vijeća Kaznenog odjela Vrhovnog kasacijskog suda u području kaznenih djela korupcije iako su svi suci tog Kaznenog odjela, kao suci tog suda, ispunjavali taj uvjet specijaliziranosti.

100 Kao drugo, s obzirom na sudsku praksu Suda i važnost načela zakonitosti valja pojasniti značenje pojma „zakonom prethodno ustanovljeni sud” iz članka 47. drugog stavka Povelje kako bi se utvrdilo protivi li se toj odredbi tumačenje Ustavnog suda u pogledu nezakonitosti sastava suda.

101 Kao treće, sud koji je uputio zahtjev pita se je li nacionalni sud dužan izuzeti iz primjene Odluku br. 417/2019 kako bi osigurao puni učinak pravila Unije. Općenitije, valja istražiti i treba li zanemariti učinke odluka Ustavnog suda koji štete načelu neovisnosti sudaca u predmetima koji se uređuju samo nacionalnim pravom. Ta se pitanja postavljaju osobito zbog činjenice da se rumunjskim sustavom stegovnih mjera predviđa primjena stegovne sankcije na suca ako on zanemari učinke odluka Ustavnog suda.

102 Sud koji je uputio zahtjev smatra da se Odlukom br. 417/2019, koja ima za učinak ukidanje presuda koje je u prvom stupnju prije 23. siječnja 2019. donijelo tročlano sudsko vijeće Kaznenog odjela Vrhovnog kasacijskog suda, povređuje načelo djelotvornosti kaznenih sankcija u slučaju teških nezakonitih djelovanja usmjerenih protiv financijskih interesa Unije. Naime, navedena odluka stvara, s jedne strane, dojam nekažnjivosti i, s druge strane, sustavnu opasnost od nekažnjivosti teških kaznenih djela zbog nacionalnih pravila o zastari kaznenog progona s obzirom na složenost i trajanje postupka koji prethodi donošenju pravomoćne presude nakon preispitivanja predmeta o kojima je riječ. Stoga je, u glavnom predmetu, sudski postupak zbog svoje složenosti već trajao otprilike četiri godine u prvostupanjskoj fazi. Usto, sud koji je uputio zahtjev smatra da se načelu neovisnosti sudaca, utvrđenom pravom Unije, protivi uvođenje postupovnih mjera odlukom sudskog tijela koje nije dio sudbene vlasti, kojima se nalaže prvostupanjsko preispitivanje određenih predmeta koje ima za učinak dovođenje u pitanje kaznenih progona u nedostatku ozbiljnih razloga koji mogu dovesti u pitanje poštovanje prava optuženikâ na pošteno suđenje. Međutim, u ovom se slučaju, ne može se smatrati da se činjenicom da vijeća Kaznenog odjela Vrhovnog kasacijskog suda čine suci koji su prilikom imenovanja na tom sudu bili specijalizirani za kaznene predmete ne povređuje pravo na pošteno suđenje i pravo na pristup pravosuđu.

103 U tim je okolnostima Vrhovni kasacijski sud odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

„1. Treba li članak 19. stavak 1 [UEU-a], članak 325. stavak 1. [UFEU-a], članak 58. Direktive [2015/849][,] [kao i] članak 4. Direktive [2017/1371] tumačiti na način da im se protivi usvajanje odluke od strane tijela koje nije dio sudbene vlasti, (Ustavni sud), koje se izjašnjava o postupovnom prigovoru koji se odnosi na moguće nezakoniti sastav sudskog vijeća, imajući u vidu načelo specijalizacije sudaca Vrhovnog kasacijskog suda (koje nije predviđeno rumunjskim ustavom), i nalaže sudu da predmete koji su u (devolutivnom) stadiju pobijanja žalbom uputi na preispitivanje istom sudu u okviru prvostupanjskog postupka?

2. Treba li članak 2. [UEU-a] i članak 47. drugi stavak [Povelje] tumačiti na način da im se protivi mogućnost da tijelo koje nije dio u sudbene vlasti proglasi da je nezakonit sastav sudskog vijeća odjela vrhovnog sudskog tijela (vijeće sastavljeno od sudaca na dužnosti, koji su u trenutku imenovanja ispunjavali, među ostalim, uvjet specijalizacije koji je potreban za imenovanje u Kazneni odjel vrhovnog sudskog tijela)?

3. Treba li se nadređenost prava Unije tumačiti na način da omogućuje nacionalnom sudu da izuzme iz primjene odluke ustavnog suda kojom se tumači pravilo niže pravne snage od Ustava, koje se odnosi na ustrojstvo Vrhovnog kasacijskog suda, nalazi se u nacionalnom zakonu o sprečavanju, otkrivanju i sankcioniranju koruptivnih radnji, te ga jedan sud stalno, već šesnaest godina, tumači na isti način?

4. Uključuje li, u skladu s člankom 47. [Povelje], načelo slobodnog pristupa pravosuđu specijalizaciju sudova i osnivanje specijaliziranih sudskih vijeća pred vrhovnim sudskim tijelom?”

Predmet C-840/19

104 Presudom od 26. svibnja 2017. koju je donijelo tročlano sudsko vijeće, Kazneni odjel Vrhovnog kasacijskog suda osudio je osobu NC, među ostalim, na kaznu od četiri godine zatvora jer je izvršavajući svoje ministarske i parlamentarne dužnosti počinila kazneno djelo trgovanja utjecajem predviđeno člankom 291. stavkom 1. Kaznenog zakonika, u vezi s člankom 6. i člankom 7. točkom (a) Zakona br. 78/2000, povezano s dodjelom ugovora o javnoj nabavi koji se u velikom dijelu financira sredstvima Unije. Budući da su Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije i osoba NC podnijele žalbu protiv te presude, presudom od 28. lipnja 2018. koju je donijelo peteročlano sudsko vijeće Kazneni odjel Vrhovnog kasacijskog suda potvrdio je presudu i odbio žalbu. Ta je presuda postala pravomoćna.

105 Nakon objave Odluke br. 685/2018 navedene u točki 60. ove presude, osoba NC i Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije podnijele su izvanredne žalbe za ukidanje pozivajući se, u biti, na nepravilnost peteročlanog sastava Vrhovnog kasacijskog suda koji je odlučivao o žalbama koje su podnesene protiv presude od 26. svibnja 2017. jer su samo četiri suca tog peteročlanog vijeća bila odabrana ždrijebom.

106 Presudama od 25. veljače i 20. svibnja 2019. koje je donijelo peteročlano sudsko vijeće, Vrhovni kasacijski sud prihvatio je, s obzirom na Odluku br. 685/2018, izvanredne žalbe, ukinuo osuđujuću presudu protiv osobe NC i uputio na ponovno ispitivanje žalbe koje su podnijele potonja osoba i Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije.

107 Dok je žalbeni postupak još bio na preispitivanju pred Vrhovnim kasacijskim sudom koji je zasjedao u sastavu peteročlanog sudskog vijeća, Ustavni sud donio je Odluku br. 417/2019 navedenu u točki 95. ove presude.

108 Sud koji je uputio zahtjev pita se o usklađenosti te odluke s člankom 2. i člankom 19. stavkom 1. UEU-a, člankom 325. stavkom 1. UFEU-a, člankom 47. Povelje i člankom 4. Direktive 2017/1371. Što se konkretno tiče članka 325. UFEU-a, sud koji je uputio zahtjev u biti navodi iste razloge kao što su oni izneseni u predmetu C-811/19. Navedeni sud dodaje da su sudski postupci u glavnom predmetu trajali otprilike četiri godine i da se zbog primjene Odluke br. 685/2018 predmet nalazi u fazi postupka preispitivanja žalbe. Usto, primjena Odluke br. 417/2019 ima za učinak ponovno pokretanje sudskog postupka o meritumu predmeta u prvom stupnju, što ima za posljedicu da se isti postupak vodi dva puta pred prvostupanjskim sudom i tri puta pred žalbenim sudom.

109 Sud koji je uputio zahtjev napominje da su Odlukom br. 417/2019 uvedene obvezujuće postupovne mjere koje zahtijevaju pokretanje novih sudskih postupaka zbog nespecijaliziranosti sudskih vijeća u prvom stupnju u pogledu kaznenih djela predviđenih Zakonom br. 78/2000. Zbog te odluke postoji i opasnost od nekažnjivosti u znatnom broju predmeta koji se odnose na teška kaznena djela. U tim se okolnostima ugrožava zahtjev djelotvornosti iz članka 325. UFEU-a i temeljno pravo optuženika da mu se sudi u razumnom roku.

110 Isto tako, sud koji je uputio zahtjev smatra da, kao i u predmetima C-357/19, C-547/19 i C-811/19, valja pitati Sud o usklađenosti intervencije Ustavnog suda s načelom vladavine prava. Naglašavajući važnost poštovanja odluka navedenog Suda, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da se njegovo pitanje ne odnosi općenito na sudsku praksu Ustavnog suda, nego samo na Odluku br. 417/2019. U toj je odluci Ustavni sud svoje tumačenje suprotstavila tumačenju Vrhovnog kasacijskog suda koje se odnosi na različite odredbe Zakona br. 78/2000 i izmijenjenog Zakona br. 304/2004 koje se odnose na osnivanje specijaliziranih vijeća i umiješala se u nadležnosti potonjeg suda tako što je naložila preispitivanje određenih predmeta.

111 U tim je okolnostima Vrhovni kasacijski sud odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja:

„1. Treba li članak 19. stavak 1. [UEU-a], članak 325. stavak 1. [UFEU-a] i članak 4. Direktive [2017/1371], usvojene na temelju članka 83. stavka 2. [UFEU-a] tumačiti na način da im se protivi usvajanje odluke tijela koje nije dio sudbene vlasti (Ustavni sud)], kojom se nalaže preispitivanje korupcijskih predmeta u kojima su odluke donesene u određenom razdoblju i koji se nalaze u žalbenom stadiju, zbog neosnivanja sudskih vijeća specijaliziranih za navedeno područje unutar vrhovnog sudskog tijela, bez obzira na priznavanje specijalizacije sudaca u njihovu sastavu?

2. Treba li članak 2. [UEU-a] i članak 47. drugi stavak [Povelje] tumačiti na način da im se protivi mogućnost da tijelo koje nije dio sudbene vlasti proglasi da je nezakonit sastav sudskog vijeća odjela vrhovnog sudskog tijela (vijeće sastavljeno od sudaca na dužnosti, koji su u trenutku imenovanja ispunjavali, među ostalim, uvjet specijalizacije koji je potreban za imenovanje u vrhovno sudsko tijelo)?

3. Treba li nadređenost prava Unije tumačiti na način da ono omogućuje nacionalnom sudu da izuzme iz primjene odluku ustavnog suda donesenu u predmetu povodom sukoba ustavnopravne prirode i obvezujuću u skladu s nacionalnim pravom?”

Postupak pred Sudom

Spajanje

112 Odlukama predsjednika Suda od 26. veljače 2020., predmeti C-357/19 i C-547/19, s jedne strane, te predmeti C-811/19 i C-840/19, s druge strane, spojeni su u svrhu usmenog postupka kao i u svrhu donošenja presude. Odlukom predsjednika Suda od 21. svibnja 2021. s obzirom na svoju povezanost ti su predmeti, kao i predmet C-379/19, spojeni u svrhu donošenja presude.

Zahtjev za ubrzani postupak i prednost pri odlučivanju

113 Sudovi koji su uputili zahtjeve u predmetima C-357/19, C-379/19, C-811/19 i C-840/19 zatražili su od Suda da se o zahtjevima za prethodnu odluku u tim predmetima odluči u ubrzanom postupku na temelju članka 105. Poslovnika Suda.

114 U prilog svojim zahtjevima ti su sudovi u biti istaknuli da položaj tuženih osoba u glavnim postupcima zahtijeva odgovor u kratkim rokovima. Što se konkretnije tiče predmeta C-357/19, C-811/19 i C-840/19, također su istaknuli da bi protek vremena mogao ugroziti eventualno izvršenje kazne.

115 U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 105. stavkom 1. Poslovnika predviđa da na zahtjev suda koji je uputio zahtjev ili, iznimno, po službenoj dužnosti, predsjednik Suda može, kad priroda predmeta zahtijeva postupanje u kratkim rokovima, nakon što sasluša suca izvjestitelja i nezavisnog odvjetnika, odlučiti da se o tom zahtjevu, iznimno od odredbi tog Poslovnika, odluči u ubrzanom postupku.

116 U tom pogledu valja podsjetiti na to da je takav ubrzani postupak postupovni instrument koji treba odgovoriti na izvanrednu kriznu situaciju. Osim toga, iz sudske prakse Suda također proizlazi da se ubrzani postupak može ne primijeniti ako se osjetljivost i složenost pravnih problema nastalih u određenom predmetu teško može rješavati u takvom postupku, osobito ako nije primjereno skratiti pisani dio postupka pred Sudom (presuda od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce), C-791/19, EU:C:2021:596, t. 32. i navedena sudska praksa).

117 U ovom slučaju, što se tiče predmeta C-357/19 i C-379/19, nakon što je saslušao suca izvjestitelja i nezavisnog odvjetnika, presudama od 23. svibnja i 17. lipnja 2019. predsjednik Suda odlučio je da valja odbiti zahtjeve za ubrzani postupak. Naime, s jedne strane, razlog koji se temelji na tome da se ti zahtjevi odnose na kaznene postupke i da stoga zahtijevaju brz odgovor u svrhu pojašnjenja pravnog položaja tuženih osoba u glavnim postupcima nije mogao sâm po sebi biti dovoljan kako bi se opravdalo da se u tim predmetima odluči u ubrzanom postupku predviđenom člankom 105. stavkom 1. Poslovnika, s obzirom na to da takve okolnosti ne mogu dovesti do izvanredne krizne situacije poput one koja je navedena u točki 116. ove presude (vidjeti po analogiji rješenje predsjednika Suda od 20. rujna 2018., Minister for Justice and Equality, C-508/18 i C-509/18, neobjavljeno, EU:C:2018:766, t. 11. i navedenu sudsku praksu).

118 S druge strane, iako upućena pitanja, koja se odnose se na temeljne odredbe prava Unije, mogu a priori biti od ključne važnosti za pravilno funkcioniranje pravnog sustava Unije, za koji je ključna neovisnost nacionalnih sudova, osjetljivost i složenost tih pitanja može otežati primjenu ubrzanog postupka (vidjeti po analogiji presude od 18. svibnja 2021., Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” i dr., C-83/19, C-127/19, C-195/19, C-291/19, C-355/19 i C-397/19, EU:C:2021:393, t. 105. i od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce), C-791/19, EU:C:2021:596, t. 34.).

119 Međutim, s obzirom na prirodu upućenih pitanja, predsjednik Suda odlukom od 18. rujna 2019. predmetima C-357/19 i C-379/19 dao je prednost pri odlučivanju u skladu s člankom 53. stavkom 3. Poslovnika.

120 Što se tiče predmeta C-811/19 i C-840/19, valja istaknuti da je iz tih predmeta, tumačenih zajedno s predmetima C-357/19 i C-379/19, vidljivo da mnogi rumunjski sudovi dvoje kad je riječ o tumačenju i primjeni prava Unije u velikom broju predmeta obuhvaćenih kaznenim pravom u kojima je predmet spora istek roka zastare i, stoga, opasnost od nekažnjivosti. U tim okolnostima i s obzirom na razvoj predmeta C-357/19, C-379/19 i C-547/19 u kojima se postavljaju slična pitanja u pogledu tumačenja prava Unije, Odlukom od 28. studenoga 2019. predsjednik Suda odlučio je da se o predmetima C-811/19 i C-840/19 odluči u ubrzanom postupku.

Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka

121 Zajednička rasprava predviđena za ove predmete bila je tri puta odgođena zbog zdravstvene krize povezane s pandemijom koronavirusa te je konačno otkazana Odlukom od 3. rujna 2020. U skladu s člankom 61. stavkom 1. Poslovnika, veliko vijeće Suda odlučio je preinačiti pitanja koja su radi rasprave priopćena strankama i zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije, koje su podnijele pisana očitovanja, u pitanja na koja treba odgovoriti u pisanom obliku. Osobe CY, PM, RO, KI, LJ, NC, FQ, Forum sudaca Rumunjske, Nacionalna uprava za borbu protiv korupcije, Područna služba Nacionalne uprave za borbu protiv korupcije u Oradei, rumunjska vlada i Komisija Sudu su dostavili svoje odgovore na ta pitanja u određenim rokovima.

122 Aktom podnesenim tajništvu Suda 16. travnja 2021., osoba PM zatražila je da se naloži ponovno otvaranje usmenog dijela postupka. U prilog svojem zahtjevu osoba PM u biti tvrdi, pozivajući se na članke 19., 20., 31. i 32. Statuta Suda Europske unije, kao i na članke 64., 65., 80. i 81. Poslovnika, da izostanak rasprave povređuje njezino pravo na pošteno suđenje i načelo kontradiktornosti.

123 U tom pogledu valja podsjetiti na to da se pravom na saslušanje propisanim člankom 47. Povelje ne nalaže apsolutna obveza saslušanja u svim postupcima. To osobito vrijedi ako se u predmetu ne otvaraju činjenična ili pravna pitanja koja nije moguće odgovarajuće riješiti na temelju spisa i pisanih očitovanja stranaka (vidjeti u tom smislu presudu od 26. srpnja 2017., Sacko, C-348/16, EU:C:2017:591, t. 40. i navedenu sudsku praksu).

124 Stoga, što se tiče usmenog dijela postupka pred Sudom, člankom 76. stavkom 2. Poslovnika predviđa se da, na prijedlog suca izvjestitelja i nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, Sud može odlučiti ne održati raspravu ako procijeni, na temelju podnesaka i očitovanja podnesenih tijekom pisanog dijela postupka, da raspolaže dovoljnim informacijama za donošenje odluke. Međutim, u skladu s člankom 76. stavkom 3., ta se odredba ne primjenjuje u slučaju kad je obrazloženi zahtjev za raspravu podnijela zainteresirana osoba iz članka 23. Statuta Suda Europske unije koja nije sudjelovala u pisanom dijelu postupka. U ovom slučaju, međutim, takva zainteresirana osoba nije podnijela nikakav zahtjev u tom smislu.

125 S obzirom na prethodno navedeno, Sud je mogao odlučiti, u skladu s člankom 76. stavcima 2. i 3. Poslovnika, da neće održati raspravu u ovim predmetima a da ne povrijedi zahtjeve koji proizlaze iz članka 47. Povelje. Uostalom, kao što se to navelo u točki 121. ove presude, Sud je postavio pitanja strankama, kao i zainteresiranim osobama koje su podnijele pisana očitovanja te od njih zatražio pisani odgovor, čime im je omogućio da Sudu pruže dodatne elemente, a tu je mogućnost osobito iskoristila osoba PM.

126 Istina je da u skladu s člankom 83. Poslovnika, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, Sud može u svakom trenutku odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako stranka iznese, po zatvaranju tog dijela postupka, novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda, ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među zainteresiranim osobama.

127 Međutim, zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka koji je podnijela osoba PM nakon objave mišljenja nezavisnog odvjetnika ne otkriva nikakvu novu činjenicu koja bi mogla imati utjecaj na odluku koju je on pozvan donijeti. Usto, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika i nakon postupka koji se pred njim održao, Sud smatra da raspolaže svim elementima koji su potrebni za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku u predmetu C-357/19.

128 S obzirom na prethodna razmatranja, nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, ne može se prihvatiti zahtjev osobe PM da se naloži ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.

Prethodna pitanja

Nadležnost Suda

129 Stranke glavnog postupka, osobe PM, RO, TQ, KI, LJ i NC, kao i poljska vlada iznose dvojbe u pogledu nadležnosti Suda da odgovori na određena pitanja koja su postavili sudovi koji su uputili zahtjeve.

130 Dvojbe koje su u tom pogledu istaknule osobe PM, RO i TQ odnose se na pitanja postavljena u predmetu C-357/19, dvojbe koje su istaknule osobe KI i LJ odnose se na pitanja postavljena u predmetu C-379/19, a dvojbe koje je istaknula osoba NC na pitanja postavljena u predmetu C-840/19. Poljska vlada dovodi u pitanje nadležnost Suda da odgovori na pitanja koja su postavljena u predmetima C-357/19, C-811/19 i C-840/19, kao i na treće pitanje koje je postavljeno u predmetu C-379/19.

131 Te stranke glavnog postupka i poljska vlada ističu tri niza argumenata. Najprije, dvojbe koje su istaknuli sudovi koji su uputili zahtjeve o usklađenosti s pravom Unije sudske prakse koja proizlazi iz odluka Ustavnog suda o kojima je riječ u glavnom postupku odnose se na organizaciju pravosudnog sustava, područje u kojem Unija nema nikakvu nadležnost. Nadalje, s obzirom na to da pravo Unije ne sadržava nijedno pravilo o dosegu i učincima odluka koje donosi nacionalni ustavni sud, navedene se dvojbe ne odnose na pravo Unije nego na nacionalno pravo. Konačno, sudovi koji su uputili zahtjeve od Suda zapravo traže da odluči o zakonitosti tih odluka Ustavnog suda kao i o određenim činjeničnim elementima koje je taj sud potvrdio, što nije u nadležnosti Suda.

132 U tom pogledu, valja utvrditi da se zahtjevi za prethodnu odluku odnose na tumačenje prava Unije, da je riječ o odredbama primarnog prava, osobito o članku 2., članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a, članku 325. UFEU-a te članku 47. Povelje, ili o odredbama sekundarnog prava, osobito o Odluci 2006/928. Ti se zahtjevi odnose i na Konvenciju sastavljenu na temelju članka K.3 Ugovora o Europskoj uniji, odnosno Konvenciju PIF koju je Sud nadležan tumačiti.

133 Usto, Sud je već presudio da, iako je ustrojstvo pravosuđa u državama članicama u njihovoj nadležnosti, one su ipak prilikom izvršavanja te nadležnosti obvezne poštovati obveze koje za njih proizlaze iz prava Unije (presuda od 18. svibnja 2021, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” i dr., C-83/19, C-127/19, C-195/19, C-291/19, C-355/19 i C-397/19, EU:C:2021:393, t. 111. i navedena sudska praksa). Isto vrijedi za područje stegovne odgovornosti sudaca za nepoštovanje odluka nacionalnog ustavnog suda.

134 Što se tiče argumentacije prema kojoj zahtjevi za prethodnu odluku u biti pozivaju Sud da ocijeni doseg, učinke i zakonitost presuda Ustavnog suda o kojima je riječ u glavnom postupku i da odluči o određenim činjeničnim elementima koje je potonji sud potvrdio, valja podsjetiti na to da, s jedne strane, iako je u okviru postupka iz članka 267. UFEU-a, koji se temelji na jasnom razdvajanju funkcija između nacionalnih sudova i Suda, nacionalni sud jedini nadležan za utvrđivanje i ocjenjivanje činjenica u glavnom postupku kao i za tumačenje i primjenu nacionalnog prava, na Sudu je da, naprotiv, nacionalnom sudu koji mu je uputio zahtjev za prethodnu odluku pruži elemente za tumačenje prava Unije koji se mogu pokazati nužnima za rješavanje spora u glavnom postupku, uzimajući u obzir navode koje sadržava odluka kojom se upućuje prethodno pitanje glede nacionalnog prava primjenjivog na navedeni spor i na činjenice koje ga obilježavaju (presuda od 6. listopada 2021., W. Ż. (Vijeće za izvanrednu kontrolu i javne poslove pri Vrhovnom sudu – Imenovanje), C-487/19, EU:C:2021:798, t. 78. i navedena sudska praksa).

135 S druge strane, iako u okviru takvog prethodnog postupka Sud nije nadležan niti za odlučivanje o usklađenosti odredbi ili prakse nacionalnog prava s pravnim pravilima Unije, on je nasuprot tomu nadležan za pružanje sudu koji je uputio zahtjev svih odgovarajućih elemenata za tumačenje tog prava koji tom sudu omogućuju da ocijeni takvu usklađenost za potrebe donošenja presude u sporu koji se pred njim vodi (vidjeti u tom smislu presudu od 6. listopada 2021., W. Ż. (Vijeće za izvanrednu kontrolu i javne poslove pri Vrhovnom sudu – Imenovanje), C-487/19, EU:C:2021:798, t. 79. i navedena sudska praksa).

136 S obzirom na prethodno navedeno, Sud je nadležan za davanje odgovora na pitanja upućena u ovim predmetima, uključujući pitanja iz točke 130. ove presude.

Dopuštenost

Predmet C-379/19

137 Osoba KI ističe nedopuštenost svakog od triju prethodnih pitanja postavljenih u predmetu C-379/19. Što se tiče prvog pitanja, tvrdi da je odgovor na njega očit, pri čemu ističe da se u okviru glavnog postupka nisu uzele u obzir ni Odluka 2006/928 ni preporuke iznesene u Komisijinim izvješćima koja su donesena na temelju te odluke. Što se tiče drugog i trećeg pitanja, osoba KI smatra da dvojbe koje se u njima ističu nisu ni na koji način povezane s predmetom spora u glavnom postupku, s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev zapravo samo nastoji izbjeći svoju obvezu da pod prijetnjom utvrđivanja stegovne odgovornosti svojih članova primijeni sudsku praksu koja proizlazi iz odluka Ustavnog suda o kojima je riječ u glavnom postupku.

138 U tom pogledu, što se tiče okolnosti da se pravilno tumačenje prava Unije u ovom slučaju nalaže toliko očito da ne ostavlja prostora nikakvoj razumnoj sumnji, dovoljno je podsjetiti na to da, ako takva okolnost, ako se dokaže, može navesti Sud da odluči rješenjem na temelju članka 99. Poslovnika, ista okolnost ne može spriječiti nacionalni sud da Sudu postavi prethodno pitanje i ne dovodi do nedopuštenosti tako postavljenog pitanja (vidjeti u tom smislu presudu od 23. studenoga 2021., IS (Nezakonitost rješenja kojim se upućuje zahtjev za prethodnu odluku), C-564/19, EU:C:2021:949, t. 96.).

139 Osim toga, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pitanja o tumačenju prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu za prethodnu odluku koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presude od 18. svibnja 2021., Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” i dr., C-83/19, C-127/19, C-195/19, C-291/19, C-355/19 i C-397/19, EU:C:2021:393, t. 116. i od 2. rujna 2021., INPS (Doplatak za rođenje djeteta i rodiljna naknada za nositelje jedinstvene dozvole), C-350/20, EU:C:2021:659, t. 39. i navedena sudska praksa).

140 U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je sud koji je uputio zahtjev u okviru kaznenog postupka koji se osobito odnosi na kaznena djela korupcije odlučivao o zahtjevu optuženikâ da se u skladu s nekoliko odluka Ustavnog suda iz postupka isključe dokazna sredstva koja čine zapisnici o snimkama prisluškivanja. Naime, upravo zbog dvojbi koje ima o usklađenosti tih odluka, s tim da ako ih nacionalni sud ne poštuje, to može dovesti do stegovne odgovornosti sudaca koji su sudjelovali u donošenju odluke navedenog suda, sa zahtjevom neovisnosti sudova koji proizlazi iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a, sud koji je uputio zahtjev u okviru drugog i trećeg prethodnog pitanja odlučio je pitati Sud osobito o tumačenju te odredbe. Što se tiče Odluke 2006/928 na koju se odnosi prvo prethodno pitanje, valja istaknuti da u pogledu uvodne izjave 3. te odluke na koju se upućuje u zahtjevu za prethodnu odluku taj zahtjev neovisnosti konkretiziraju mjerila navedena u prilogu toj odluci i preporuke iznesene u Komisijinim izvješćima koja su donesena na temelju te odluke. Poveznica između glavnog postupka i triju postavljenih pitanja stoga jasno proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku.

141 Iz prethodno navedenog proizlazi da su prethodna pitanja u predmetu C-379/19 dopuštena.

Predmet C-547/19

142 Pravosudna inspekcija osporava dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku zbog neprimjenjivosti na glavni predmet članaka 2. i 19. UEU-a te članka 47. Povelje čije tumačenje traži sud koji je uputio zahtjev.

143 U tom pogledu valja istaknuti da se glavni postupak u predmetu C-547/19 odnosi na žalbu koju je sudu koji je uputio zahtjev podnio sudac protiv izrečene stegovne sankcije isključenja iz pravosuđa, odnosno žalbu u okviru koje zainteresirana osoba osporava zakonitost sastava tog suda koji je uspostavljen u skladu sa zahtjevima iz Odluke br. 685/2018 Ustavnog suda. Stoga sud koji je uputio zahtjev treba odlučiti o tom postupovnom prigovoru i u tom se okviru izjasniti o zakonitosti vlastitog sastava, uzimajući u obzir sudsku praksu koja proizlazi iz te odluke koja, prema njegovu mišljenju, može dovesti u pitanje njegovu neovisnost.

144 Naime, sud koji je uputio zahtjev je pravosudno tijelo koje kao sud može odlučivati o pitanjima koja se odnose na primjenu ili tumačenje prava Unije i, stoga, spadaju u područja koja obuhvaća to pravo. U ovom slučaju, cilj članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU-a je njegova primjena na sud koji je uputio zahtjev, koji je na temelju te odredbe dužan osigurati da disciplinski sustav koji se primjenjuje na suce nacionalnih sudova u okviru njihova sustava pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima pravom Unije poštuje načelo neovisnosti sudaca, osobito tako da jamči da odluke donesene u okviru disciplinskih postupaka pokrenutih protiv sudaca navedenih sudova nadzire tijelo koje samo ispunjava jamstva svojstvena djelotvornoj sudskoj zaštiti, uključujući neovisnost (presuda od 15. srpnja 2021., Komisija/Poljska (Sustav stegovnih mjera za suce), C-791/19, EU:C:2021:596, t. 80. i navedena sudska praksa). U okviru tumačenja te odredbe valja uzeti u obzir i članak 2. UEU-a i članak 47. Povelje.

145 Iz toga slijedi da je zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C-547/19 dopušten.

Predmeti C-357/19, C-811/19 i C-840/19

146 Što se tiče predmeta C-357/19, osobe PM, RO i TQ te poljska vlada ističu nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku. Najprije, osobe PM i RO napominju da ne postoji nikakva veza između njihova osobnog pravnog položaja i kaznenih djela koja su usmjerena protiv financijskih interesa Unije, a time ni članka 325. stavka 1. UFEU-a. Nadalje, osobe RO i TQ ističu da je sud koji je uputio zahtjev, time što je izvanredne žalbe proglasio dopuštenima, već odlučio o primjenjivosti Odluke br. 685/2018 Ustavnog suda tako da, prema njihovu mišljenju, više nije potrebno pojasniti to pitanje radi rješavanja glavnog postupka. Konačno, poljska vlada smatra da predmet C-357/19 ne ulazi u područje primjene prava Unije, a time ni Povelje.

147 Što se tiče predmeta C-811/19, poljska vlada također osporava dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku i pritom tvrdi da navedeni predmet ne ulazi ni u područje primjene prava Unije i da stoga nije potrebno primijeniti Povelju.

148 Što se tiče predmeta C-840/19, osoba NC je zaključila da zahtjev za prethodnu odluku nije dopušten. Što se tiče prvog pitanja, smatra da članak 325. UFEU-a nije primjenjiv na taj predmet jer kazneno djelo o kojem je riječ u glavnom postupku nije usmjereno protiv financijskih interesa Unije. Što se tiče trećeg pitanja, osoba NC ističe da, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda koja se odnosi na nadređenost prava Unije, odgovor na to pitanje ne ostavlja prostora nikakvoj razumnoj sumnji. Općenitije, osim što smatra da ishod glavnog predmeta ne ovisi o odgovoru na postavljena pitanja, osoba NC tvrdi da su informacije i ocjene koje je sud koji je uputio zahtjev pružio o Ustavnom sudu, osobito o njegovoj Odluci br. 417/2019, nepotpuni i djelomično pogrešni. Poljska vlada smatra pak iz istih razloga kao što su oni navedeni u predmetu C-811/19 da je zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C-840/19 nedopušten.

149 S obzirom na sve to, u točki 139. ove presude već se podsjetilo na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pitanja o tumačenju prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti.

150 Što se tiče predmeta C-357/19, iz navoda sadržanih u zahtjevu za prethodnu odluku proizlazi da je on posljedica kaznenog postupka koji je pokrenut protiv nekoliko optuženika za kaznena djela korupcije povezana s upravljanjem sredstvima Unije te za kaznena djela utaje PDV-a. Kad je riječ o predmetima C-811/19 i C-840/19, sud koji je uputio zahtjev naveo je da se kazneni postupci o kojima je riječ u glavnom postupku odnose na kaznena djela korupcije povezana s dodjelom ugovorâ o javnoj nabavi u okviru projekata financiranih sredstvima Unije. S obzirom na te elemente čiju točnost Sud nije dužan provjeravati, očito je da glavne postupke dijelom treba smatrati prijevarama u području PDV-a koje mogu nanijeti štetu financijskim interesima Unije i da su one tako obuhvaćene člankom 325. stavkom 1. UFEU-a (vidjeti u tom smislu presudu od 5. prosinca 2017. M. A. S. i M. B., C-42/17, EU: