Stoga mora postojati mogućnost da se u okviru postupka predviđenog člankom 218. stavkom 11. UFEU‑a razmotre sva pitanja koja mogu pobuđivati sumnju u sadržajnu ili formalnu valjanost sporazuma u odnosu na Ugovore. U tom pogledu, sudska odluka o usklađenosti sporazuma s Ugovorima može među ostalim ovisiti ne samo o odredbama koje se tiču nadležnosti, postupka ili institucionalnog ustrojstva Unije nego i o odredbama materijalnog prava. To vrijedi i za pitanje o usklađenosti međunarodnog sporazuma s člankom 6. stavkom 1. UEU‑a i, shodno tome, s jamstvima koje priznaje Povelja Europske unije o temeljnim pravima, s obzirom na to da ona ima istu pravnu snagu kao i Ugovori.

Što se tiče Protokola br. 22, njime se želi uspostaviti pravni okvir koji će državama članicama omogućiti da nastave razvijati svoju suradnju u području slobode, sigurnosti i pravde, bez sudjelovanja Kraljevine Danske, kroz mjere koje ne obvezuju tu državu članicu, ali joj se nudi mogućnost sudjelovanja u donošenju mjera u tom području te da je one obvezuju pod uvjetima predviđenim u članku 8. tog protokola. U tom pogledu, budući da se odluka o sklapanju predviđenog sporazuma mora istodobno temeljiti na članku 16. i na članku 87. UFEU‑a, te da, dakle, potpada pod poglavlje 5. glave V. trećeg dijela UFEU‑a zato što se treba temeljiti na navedenom članku 87. UFEU‑a, Kraljevinu Dansku u skladu s člancima 2. i 2.a Protokola br. 22 neće obvezivati odredbe te odluke, pa prema tome ni predviđeni sporazum. Također, u skladu s člankom 1. tog protokola, Kraljevina Danska neće sudjelovati u donošenju navedene odluke. Dakle, Protokol br. 22 u konkretnom slučaju ne može dovesti do različitih pravila o glasovanju u Vijeću kad se istodobno koriste članak 16. stavak 2. i članak 87. stavak 2. točka (a) UFEU‑a.

Korištenje dvostruke pravne osnove isključeno je ako su postupci predviđeni za jednu ili drugu od tih osnova nespojivi. U tom pogledu, razlika u pravilima o glasovanju u Vijeću može dovesti do neusklađenosti konkretnih pravnih osnova.

Kao drugo, navedena se odluka također treba temeljiti na članku 87. stavku 2. točki (a) UFEU‑a koji predviđa da za potrebe članka 87. stavka 1. UFEU‑a, prema kojem Unija uspostavlja policijsku suradnju u koju su uključena sva nadležna tijela država članica, Parlament i Vijeće mogu utvrditi mjere koje se odnose na prikupljanje, pohranu, obradu, analizu i razmjenu odgovarajućih podataka. Međutim, s jedne strane, odgovarajući podaci u smislu članka 87. stavka 2. točke (a) UFEU‑a u područjima sprečavanja i otkrivanja kaznenih djela te provođenja istrage o tim djelima, mogu uključivati osobne podatke, a s druge strane, pojmovi „obrada” i „razmjena” takvih podataka uključuju istodobno njihov prijenos tijelima država članica nadležnima u tom području kao i njihovo korištenje od strane navedenih tijela. U tom pogledu, činjenica da podatke iz popisa imena putnika prvotno prikupljaju zračni prijevoznici u komercijalne svrhe, a ne tijelo nadležno u području sprečavanja, otkrivanja i istraživanja kaznenih djela, ne može biti prepreka za to da ta odredba također čini odgovarajuću pravnu osnovu za donošenje odluke Vijeća o sklapanju predviđenog sporazuma.

U tim okolnostima, odluka o sklapanju predviđenog sporazuma u izravnoj je vezi, kao prvo, s ciljem iz članka 16. stavka 2. UFEU‑a. Ta odredba naime predstavlja, ne dovodeći u pitanje članak 39. UEU‑a, odgovarajuću pravnu osnovu kad je zaštita osobnih podataka jedan od ciljeva ili bitnih sastavnica pravila koje je donio zakonodavac Unije, uključujući pravila koja ulaze u okvir donošenja mjera koje su dio odredbi UFEU‑a o pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima i policijskoj suradnji, kao što to potvrđuje članak 6.a Protokola br. 21 i članak 2.a Protokola br. 22, isto kao i izjava o zaštiti osobnih podataka u područjima pravosudne suradnje u kaznenim stvarima i policijske suradnje koja je priložena Završnom aktu Međuvladine konferencije na kojoj je usvojen Ugovor iz Lisabona.

U tom pogledu, pravo na zaštitu osobnih podataka zahtijeva, među ostalim, da se osigura kontinuitet visoke razine zaštite temeljnih prava i sloboda predviđenih pravom Unije u slučaju prijenosa osobnih podataka iz Unije u treću zemlju. Iako se sredstva za osiguranje takve razine zaštite mogu razlikovati od onih koja se provode u Uniji kao jamstvo poštovanja zahtjeva koji proizlaze iz prava Unije, ona se u praksi ipak moraju pokazati djelotvornima za osiguranje bitno ekvivalentne zaštite poput one koja se jamči u okviru Unije.

Različitim postupcima kojima, prema predviđenom međunarodnom sporazumu između Unije i treće zemlje, mogu biti podvrgnuti podaci o zrakoplovnim putnicima koji putuju na letovima između Unije i dotične treće zemlje, odnosno njihovim prijenosom iz Unije u tu treću zemlju, pristupom tim informacijama radi njihova korištenja ili pak njihovih čuvanjem, zadire se u temeljno pravo na poštovanje privatnog života zajamčeno člankom 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. To se pravo naime odnosi na svaku informaciju o fizičkoj osobi čiji identitet je utvrđen ili se može utvrditi. Nadalje, na obradu podataka iz popisa imena putnika primjenjuje se i članak 8. Povelje jer ona predstavlja obradu osobnih podataka u smislu tog članka i dakle nužno mora ispunjavati uvjete za zaštitu podataka predviđene tim člankom.

Međutim, prava priznata člancima 7. i 8. Povelje nisu apsolutna prava, nego ih treba poštovati s obzirom na njihovu funkciju u društvu. U tom smislu, zaštita temeljnog prava na poštovanje privatnog života na razini Unije zahtijeva da su odstupanja i ograničenja u zaštiti osobnih podataka u granicama onoga što je strogo nužno. Da bi ispunio taj uvjet, sporni propis koji sadržava zadiranje mora imati propisana jasna i precizna pravila kojima se uređuje doseg i primjena dotične mjere te propisivati minimalne uvjete, na način da osobe čiji se podaci prenose raspolažu dostatnim jamstvima koja omogućuju zaštitu od rizika zlouporabe. On mora osobito navoditi u kojim se okolnostima i pod kojim uvjetima mjera kojom se predviđa obrada takvih podataka može donijeti, jamčeći time da će zadiranje biti ograničeno na ono što je strogo nužno. Nužnost raspolaganja takvim jamstvima još je i značajnija kad su osobni podaci podvrgnuti automatskoj obradi. Ti zaključci posebice vrijede kad je u pitanju zaštita jedne konkretne kategorije osobnih podataka, a to su osjetljivi podaci.

Što se tiče međunarodnog sporazuma koji uređuje prijenos osjetljivih podataka iz popisa imena putnika trećoj zemlji čije sklapanje Unija planira, svaka mjera koja se temelji na postulatu da bi jedna ili više značajki navedenih u predviđenom sporazumu, kao što su rasno ili etničko podrijetlo, politička gledišta, vjerska ili filozofska uvjerenja, članstvo u sindikatima, informacije o zdravlju ili spolnom životu osobe, mogle, same po sebi i neovisno o pojedinačnom ponašanju odnosnog putnika, biti relevantne u odnosu na svrhu obrade podataka iz popisa imena putnika, kršila bi prava zajamčena člancima 7. i 8. u vezi s člankom 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Uzevši u obzir rizik od obrade podataka koja bi bila u suprotnosti s člankom 21. Povelje, prijenos takvih podataka dotičnoj trećoj zemlji zahtijevao bi precizno i veoma čvrsto opravdanje koje se temelji na drugim razlozima osim zaštite javne sigurnosti od terorizma i teških oblika prekograničnog kriminaliteta. Budući da takvo opravdanje ne postoji, članci 7., 8. i 21. te članak 52. stavak 1. Povelje protive se kako prijenosu osjetljivih podataka u treću državu, tako i okviru koji je Unija dogovorila s tom trećom državom u pogledu uvjeta korištenja i čuvanja takvih podataka od strane tijela te treće države.

U slučaju međunarodnog sporazuma čije sklapanje Unija planira, koji uređuje prijenos podataka iz popisa imena putnika trećoj zemlji i predviđa automatsku obradu tih podataka u cilju zaštite javne sigurnosti od terorizma i teških oblika prekograničnog kriminaliteta, opseg zadiranja koja uključuju automatske analize podataka iz popisa imena putnika, u pogledu prava priznatih člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, ponajprije ovisi o unaprijed definiranim modelima i kriterijima te bazama podataka na kojima se temelji ta vrsta obrade podataka. Dakle, unaprijed definirani modeli i kriteriji trebaju biti, s jedne strane, specifični i pouzdani, tako da omogućavaju da se dođe do rezultata usmjerenih na pojedince u pogledu kojih može postojati osnovana sumnja glede sudjelovanja u kaznenim djelima terorizma ili teškim oblicima prekograničnog kriminaliteta te, s druge strane, nediskriminirajući. Isto tako, baze podataka s kojima se podaci iz popisa imena putnika unakrsno uspoređuju, moraju biti pouzdane i ažurirane te trebaju biti ograničene na podatke koje dotična treća zemlja koristi vezano uz borbu protiv terorizma i teških oblika prekograničnog kriminaliteta.

Kad je riječ o čuvanju osobnih podataka, akt treba, među ostalim, nastaviti ispunjavati objektivne kriterije, uspostavljajući vezu između osobnih podataka koje treba zadržati i cilja koji se nastoji postići. Što se tiče korištenja od strane tijela osobnih podataka koji se zakonito čuvaju, mjera se ne može ograničiti na zahtjev da pristup tim podacima odgovara jednom od ciljeva iz tog propisa, nego također mora predvidjeti materijalne i postupovne uvjete kojima se uređuje to korištenje.

U slučaju međunarodnog sporazuma koji predviđa čuvanje podataka iz popisa imena putnika i njihovo korištenje do izlaska tih putnika iz dotične treće zemlje u svrhu, među ostalim, olakšavanja sigurnosnih i graničnih kontrola, njihovo čuvanje i korištenje u tu svrhu ne može, zbog same njihove naravi, biti ograničeno na određeni krug zrakoplovnih putnika, niti može biti predmet prethodne dozvole koju daje sud ili neovisno upravno tijelo. Dakle, sve dok se zrakoplovni putnici nalaze u dotičnoj trećoj zemlji ili su na polasku iz te treće zemlje, potreban odnos između tih podataka i cilja zacrtanog tim sporazumom postoji, pa on ne prelazi granice onog što je krajnje nužno samo zbog činjenice da omogućava sustavno čuvanje i korištenje podacima iz popisa imena putnika svih tih putnika. Isto tako, sustavno korištenje navedenih podataka u cilju provjere pouzdanosti i ažuriranosti unaprijed definiranih modela i kriterija na kojima se temelji automatska obrada tih podataka ili definiranja novih modela i kriterija za tu obradu, izravno je vezano uz provođenje sigurnosnih i graničnih kontrola, pa stoga treba smatrati da ni ono ne prelazi granice onog što je krajnje nužno.

Što se pak tiče korištenja podataka iz popisa imena putnika tijekom boravka zrakoplovnih putnika u dotičnoj trećoj zemlji, ono se mora temeljiti na novim okolnostima koje opravdavaju to korištenje, s obzirom na to da je zrakoplovnim putnicima nakon provjere njihovih podataka iz popisa imena putnika odobren ulazak na državno područje te treće zemlje. Navedeno korištenje zahtijeva pravila koja predviđaju materijalne i procesne uvjete kojima se uređuje to korištenje kako bi se, među ostalim, ti podaci zaštitili od rizika zlouporabe. Takva se pravila moraju temeljiti na objektivnim kriterijima za definiranje okolnosti i uvjeta pod kojima je tijelima dotične treće zemlje određenim predviđenim sporazumom dopušteno koristiti ih.

U tom pogledu, kad postoje objektivni elementi iz kojih se može zaključiti da podaci iz popisa imena putnika jednog ili više zrakoplovnih putnika mogu dati stvaran doprinos cilju borbe protiv kaznenih djela terorizma i teških oblika prekograničnog kriminaliteta, očito je da korištenje tih podataka ne prelazi granice onog što je krajnje nužno. Kako bi se u praksi osiguralo puno poštovanje navedenih uvjeta, važno je da korištenje zadržanim podacima iz popisa imena putnika tijekom boravka zrakoplovnih putnika u dotičnoj trećoj zemlji u načelu bude, osim u valjano opravdanim hitnim slučajevima, podvrgnuto prethodnom nadzoru suda ili neovisnog upravnog tijela i da odluka tog suda ili tijela bude donesena nakon obrazloženog zahtjeva nadležnih tijela podnesenog osobito u okviru postupaka sprečavanja, otkrivanja ili progona kaznenih djela.

(t. 197.‑202.)