ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nije dovoljno da dopis pošalje institucija, tijelo, ured ili agencija Europske unije njegovu primatelju, kao odgovor na zahtjev koji je on postavio, a da bi ga se smatralo odlukom u smislu članka 263. četvrtog podstavka UFEU‑a, čime bi protiv njega bilo moguće podnijeti tužbu za poništenje. Naime, iako je tužbu za poništenje moguće podnijeti u odnosu na sve akte institucija Unije, neovisno o njihovoj prirodi ili obliku, kao i, ovisno o slučaju, sukladno uvjetima i posebnim načinima propisanima člankom 263. petim podstavkom UFEU‑a, kad je riječ o aktima koje donesu tijela, uredi ili agencije Unije, to je moguće pod uvjetom, ako tužbu podnosi fizička ili pravna osoba, da ti akti proizvode obvezujuće pravne učinke koji mogu utjecati na interese te osobe, mijenjajući na bitan način njezinu pravnu situaciju.

Kako proizlazi iz točke 5.1. Stalnih smjernica programa MEDIA 2007, pridruženih pozivu na podnošenje ponuda iz Odluke br. 1718/2006, dodjela bespovratnih sredstava na temelju distribucije filma pretpostavlja da podnositelj zahtjeva sam distribuira film u dvoranama na predmetnom području. Ipak, ta odredba propisuje mogućnost za distributera da ograničeno koristi ugovore o podizvođenju, pod uvjetom da je o tom korištenju obaviještena Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu EACEA. U tom smislu, točka 5.1. zapravo sadržava podjelu ugovora o distribuciji u tri kategorije, koje odgovaraju ugovorima o podizvođenju, ugovorima o podjeli djelatnosti distribucije među više operatera i ugovorima koji se odnose na fizičku distribuciju za posebne usluge, koje ne ispunjavaju kriterije za dodjelu bespovratnih sredstava. Međutim, činjenica da ti fizički distributeri ne ispunjavaju kriterije za dodjelu bespovratnih sredstava ne znači da se o ugovorima o njihovu angažmanu za posebne usluge ne treba obavijestiti EACEA‑u. Uostalom, upravo kako bi se provjerilo materijalno postojanje takvog ugovora o fizičkoj distribuciji i činjenica da taj ugovor ne prelazi određeno područje, svaki je podnositelj zahtjeva dužan koliko god je moguće objasniti EACEA‑i elemente koji su nužni za ispitivanje zahtjeva za dodjelu bespovratnih sredstava, uključujući elemente koji bi, zbog pogrešnog shvaćanja njihova značenja, mogli predstavljati prepreku pozitivnom rješavanju zahtjeva za dodjelu bespovratnih sredstava.

To se tumačenje nameće tim više s obzirom na to da činjenica da distributer ugovorno angažira treća društva da bi osigurao obavljanje dijela zadaća distribucije predstavlja iznimku u odnosu na načelo prema kojem on sam mora osigurati distribuciju filma, što znači da je treba strogo tumačiti. Uostalom, tumačenje koje ide u prilog što potpunijim i prikladnijim informacijama EACEA‑e jedino je spojivo s načelom dobre uprave i, konkretno, dobrim financijskim upravljanjem i kontrolom korištenja proračunskih sredstava Unije u predviđene svrhe. Naime, nepotpuna ili pogrešna informacija koju dostavi podnositelj zahtjeva ne može dovesti do toga da EACEA preporuči Komisiji financiranje distribucije filma dok postoji sumnja u odnosu na pitanje ispunjava li distributer uvjete propisane mjerodavnim propisima.

(t. 56., 59., 60., 63.)
(t. 25. do 28. i 34.)

Budući da se izvješće o ocjeni temelji na subjektivnim vrijednosnim ocjenama koje su po svojoj prirodi takve da ih je moguće promijeniti, valja smatrati da je dužnosnik, ako je bio saslušan prije sastavljanja navedenog izvješća, u okviru razgovora mogao iznijeti svoje viđenje i stoga možda promijeniti način na koji je ocijenjen u navedenom izvješću. Slijedom toga, ako službenik i njegov ocjenjivač ne obave godišnji razgovor u okviru postupka ocjenjivanja, to predstavlja bitnu nepravilnost.

Iako se smjernice za ocjenjivače i službenike o postupcima ocjenjivanja osoblja ne mogu svrstati u pravna pravila koja je upravno tijelo uvijek obvezno poštovati, one ipak utvrđuju pravila postupanja koja ukazuju na način postupanja od kojeg to upravno tijelo ne može odstupiti u pojedinom slučaju a da za to ne iznese razloge koji su spojivi s načelom jednakog postupanja. Naime, predmetna institucija se, usvajajući takva pravila postupanja i najavljujući kroz objavu istih da će se navedena pravila primijeniti na slučajeve obuhvaćene tim pravilima, sama ograničava u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti te od njih ne može odstupiti jer će se u protivnom, ako je potrebno, kazniti zbog povrede općih načela prava kao što su jednako postupanje ili zaštita legitimnih očekivanja. Zato se ne može isključiti da takva pravila postupanja opće primjene pod određenim uvjetima i ovisno o svojem sadržaju proizvode pravne učinke“.

(t. 61.)

Sud: presuda od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, Zb., EU:C:2005:408, t. 209. do 211.

Opći sud: presuda od 9. srpnja 1997., Monaco/Parlament, T‑92/96, Zb. SS, EU:T:1997:105, t. 46.
Pravo na korištenje djelotvornog pravnog lijeka znači da podnositelj pritužbe čija je pritužba za psihičko zlostavljanje odbijena može pred sudovima Unije osporavati akt koji na njega negativno utječe u svim njegovim elementima, uključujući i tako da eventualno tvrdi da izvješće o istrazi ne odražava ispravno svjedočenja na kojima se temelji odbijanje. To pravo može značiti da tužitelj mora moći, da bi uspješno iznio svoje argumente, sam provjeriti podudarnost između izvješća o istrazi i zapisnika svjedočenja na kojima se to izvješće temelji ili barem od Službeničkog suda zatražiti da se on upozna s tim dokazima u uvjetima povjerljivosti predviđenima člankom 47. njegova Poslovnika. Na Službeničkom je sudu tada da, sukladno članku 47. stavku 2. svojeg Poslovnika, stavi u ravnotežu, s jedne strane, tužiteljev interes da raspolaže dokazima nužnima da bi mu se omogućilo uspješno ostvarivanje njegova prava na djelotvoran pravni lijek i, s druge strane, teškoće do kojih bi moglo dovesti otkrivanje tih dokaza.

(t. 43.)

Sud: presuda od 21. lipnja 2012., IFAW Internationaler Tierschutz‑Fonds/Komisija, C‑135/11 P, Zb., EU:C:2012:376, t. 73.
Naime, u slučaju povlačenja tužbe, Opći sud ne donosi odluku ni o dopuštenosti ni o meritumu, već utvrđuje tužiteljevu volju da ne nastavi sa sudskim postupkom. Rješenje o povlačenju tužbe nema snagu pravomoćnosti. Kada tužitelj u tijeku postupka povuče tužbu, spor koji je bio posljedica te tužbe prestaje postojati i stoga situacija litispendencije s drugom tužbom nestaje. Sud je pojasnio kako interes da se izbjegne to da se pojedinci koriste tom mogućnošću na način koji je protivan načelu ekonomičnosti postupka ne zahtijeva da se održi situacija litispendencije i u odnosu na tužbu koju je tužitelj povukao, s obzirom na to da je taj interes dovoljno zaštićen nalaganjem tužitelju da nadoknadi troškove postupka.

Kada je riječ o tužbi zbog ugovorne odgovornosti podnesenoj nakon Komisijina prijevremenog raskida ugovora o bespovratnim sredstvima sklopljenog u okviru posebnog programa za istraživanje, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti zbog financijskih nepravilnosti koje je navodno počinio suugovaratelj, Opći sud mora proglasiti nedopuštenim prigovor koji se temelji na Komisijinoj povredi načela zaštite legitimnih očekivanja, koje uređuje odnos podređenosti građana administraciji, tijekom njezina izvršenja gore navedenog ugovora.

Naime, to je načelo obuhvaćeno nadzorom zakonitosti koji primjenom članka 263. UFEU‑a Opći sud može provoditi nad aktima koje su donijele institucije.

Ipak, kod tužbe zbog ugovorne odgovornosti pred Općim sudom pokreće se postupak zbog njegova svojstva suda koji je nadležan odlučivati o ugovoru. U tom pogledu, okolnost da je taj ugovor uređen osobito pravom Unije, ne omogućuje da se izmjeni nadležnost Općeg suda kako je definirana pravnim sredstvom koje je tužitelj odabrao. Stoga tužitelj u svojem zahtjevu za naknadu ugovorne štete Komisiji može prigovarati samo zbog povreda prava koje se primjenjuju na ugovor.

Međutim, u ugovornom pravu ne može se isključiti to da se može pozvati na određeni oblik legitimnog očekivanja ako on utječe na poštovanje obveze ugovornih strana da ga izvrše u dobroj vjeri. To proizlazi iz činjenice da to načelo izvršenja ugovora u dobroj vjeri sprečava izvršenja ugovora koja predstavljaju zloporabu prava.

(t. 66.‑68., 72.)
Na temelju članka 21. prvog stavka Statuta Suda i članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika tužba mora naznačiti predmet spora i sažeti prikaz tužbenih razloga. Neovisno o bilo kakvom terminološkom pitanju, ta naznaka mora biti dovoljno jasna i precizna da tuženiku omogući pripremu obrane, a Općem sudu provođenje sudskog nadzora. Kako bi se zajamčila pravna sigurnost i dobro sudovanje nužno je, da bi tužba bila dopuštena, da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se tužba temelji proizlaze, makar i sažeto, ali na smislen i razumljiv način, iz same tužbe. Točnije, iako treba priznati da obrazloženje tužbenih razloga nije povezano s terminologijom ni s redoslijedom Poslovnika te da iznošenje tih tužbenih razloga prema njihovoj biti, umjesto prema njihovoj pravnoj kvalifikaciji, može biti dovoljno, to je svejedno uvjetovano time da navedeni tužbeni razlozi dovoljno jasno proizlaze iz tužbe. Samo apstraktno navođenje tužbenih razloga ne odgovara zahtjevima Statuta Suda ni Poslovnika te izraz „sažeti prikaz tužbenih razloga“, koji se upotrebljava u tim tekstovima, znači da u tužbi treba biti pojašnjen sadržaj tužbenog razloga na kojem se temelji.

Iz navedenog proizlazi da je, osim u slučaju tužbenih razloga koji se tiču javnog poretka, koje sud Unije mora istaknuti po službenoj dužnosti, na tužitelju da u tužbi iznese tužbene razloge koje navodi u prilog svojoj tužbi. Za to nije dovoljna apstraktno navođenje naziva tužbenog razloga. Također je potrebno naznačiti od čega se sastoji navedeni tužbeni razlog, drugim riječima, potrebno je pojasniti njegovu povezanost sa zahtjevima iz tužbe i objasniti na koji način, ako se pokaže osnovanim, treba navesti suca da prihvati navedene zahtjeve.

(t. 33., 34.)
U okviru ispitivanja prigovora nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu na temelju članka 8.stavka 4. Uredbe br. 207/2009 o žigu Zajednice, pitanje u kojoj mjeri znak koji je zaštićen u državi članici dodjeljuje pravo zabraniti uporabu kasnijeg žiga treba razmotriti s obzirom na mjerodavno nacionalno pravo.

U takvim okolnostima Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i modeli) se mora, po službenoj dužnosti i sredstvima koja mu se za to čine najprimjerenijima, informirati o tom nacionalnom pravu, ako su takve informacije potrebne za ocjenu pretpostavki primjene razloga za odbijanje predmetne registracije, što znači da treba uzeti u obzir, uz činjenice koje su izričito iznijele stranke u postupku povodom prigovora, notorne činjenice, odnosno one koje može znati svaka osoba ili koje se mogu saznati putem opće dostupnih izvora. Ta obveza informiranja po službenoj dužnosti o nacionalnom pravu, ako je to potrebno, za OHIM postoji u slučaju kada već raspolaže informacijama o nacionalnom pravu, ili u obliku tvrdnji o njegovu sadržaju ili u obliku podnesenih dokaza čija je dokazna snaga bila navedena.

U tom pogledu OHIM treba iskoristiti sva sredstva koja ima na raspolaganju u okviru svoje ovlasti provjeravanja kako bi se, s obzirom na tužiteljeve argumente, informirao o mjerodavnom nacionalnom pravu i proveo podrobnija ispitivanja sadržaja i opsega odredbi nacionalnog prava na koje se poziva, ili po službenoj dužnosti ili tako da tužitelja pozove da potkrijepi svoje tvrdnje.

(t. 24., 31., 35.)
Nadalje, iako se pregovarački postupak može pokrenuti samo u posebnim situacijama, kao što je to kod podnošenja nepravilnih ili neprihvatljivih ponuda slijedom dovršenog otvorenog postupka, koje su propisane u članku 127. stavku 1. točki (a) Uredbe br. 2342/2002. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 1605/2002, on ipak predstavlja samostalan i zaseban postupak u odnosu na sve druge postupke javne nabave, a osobito u odnosu na otvoreni postupak, u smislu članka 91. Uredbe br. 1605/2002 o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica.

Akti koji mogu biti predmet tužbe za poništenje u smislu članka 263. podstavka 1. UFEU‑a samo su one mjere koje proizvode obvezujuće pravne učinke koji utječu na interese tužitelja, mijenjajući na određeni način njegov pravni položaj. U tom pogledu, kao općenito pravilo, odluka institucije o provođenju postupka javne nabave nema negativan utjecaj jer ona zainteresiranim osobama samo daje mogućnost sudjelovanja u postupku i podnošenja ponude. Stoga, ako su tužitelji sudjelovali u pregovaračkom postupku, odluka o njegovu pokretanju ne može na njih negativno utjecati.

Obavješćivanje o odluci uredno je provedeno u smislu članka 263. stavka 7. UFEU‑a, ako je priopćena svojem adresatu i ako je on imao mogućnost upoznati se s njezinim sadržajem, zbog čega je moguće valjano obavješćivanje elektroničkom poštom. Isto se stajalište može primijeniti što se tiče obavijesti institucije, koja je poslana elektroničkom poštom i preporučenim pismom.

Međutim, pošiljanje elektroničke pošte ne jamči nužno da će je njezin adresat doista i zaprimiti. Moguće je da elektronička pošta ne dospije do adresata zbog tehničkih razloga. Usto, čak i u slučaju kada elektronička pošta stvarno dospije do adresata, moguće je da do primitka ne dođe na dan pošiljanja.

(t. 37., 38.)
2.

Europska komisija snosit će, osim vlastitih troškova, i troškove Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH (Allemagne), SGL Carbon GmbH (Autriche), SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S. A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH i GrafTech Iberica, SL
2.

Novartis Europharm Ltd snosit će vlastite troškove kao i one Europske komisije te društva Hospira UK Ltd.
Svrha je Uredbe br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, kao što to stoji u njezinoj uvodnoj izjavi 4. i članku 1., dati javnosti najšire moguće pravo pristupa dokumentima. Iako je to pravo podložno, na temelju članka 4. te uredbe, određenim ograničenjima utemeljenima na razlozima javnog ili privatnog interesa, među kojima je odbijanje pristupa dokumentu u slučaju da njegovo otkrivanje ugrožava neki od interesa zaštićenih tim člankom, ta izuzeća treba tumačiti i primjenjivati usko, s obzirom na to da predstavljaju odstupanje od načela što šireg pristupa javnosti dokumentima. Na taj način, kad predmetna institucija odluči odbiti pristup dokumentu čije se dostavljanje od nje zahtijevalo, na njoj je načelno da objasni na koji bi način pristup tom dokumentu mogao konkretno i stvarno ugroziti interes zaštićen izuzećem iz članka 4. Uredbe br. 1049/2001 koje navodi ta institucija. Osim toga, opasnost od takvog ugrožavanja treba biti razumno predvidiva, a ne samo hipotetska.

(t. 36.‑39., 133.)
Figurativni žig HOT nije se trebao registrirati kao žig Zajednice za „ulja za masažu, gelove“ iz razreda 3. u smislu Nicanskog sporazuma i za „masti za farmaceutsku uporabu“ iz razreda 5. u smislu navedenog sporazuma zbog postojanja apsolutnog razloga za odbijanje iz članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 o žigu Zajednice.

Prikladnost znaka za registraciju kao žiga Zajednice treba ocijeniti samo na temelju relevantnih propisa. Iako je poželjno da Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) uzme u obzir odluke nacionalnih tijela koje se odnose na žigove istovjetne onima o kojima mora odlučiti, i obrnuto, Ured nije dužan uzeti u obzir te odluke, uključujući odluke o istovjetnim žigovima, te, pod pretpostavkom da ih i uzme u obzir, nije vezan navedenim odlukama.

Odredbe Uredbe Vijeća br. 44/2001 o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, kako je izmijenjena, i članka 109. Uredbe br. 207/2009 o žigu Zajednice ne opovrgavaju ni na koji način to utvrđenje. Naime, kao što osobito proizlazi iz uvodne izjave 15. Uredbe br. 44/2001, tom se uredbom želi osigurati da u dvjema državama članicama ne budu donesene dvije nepomirljive presude te se ne odnosi na Ured. Osim toga, člankom 109. Uredbe br. 207/2009 želi se izbjeći da postupci povodom tužbe zbog povrede prava koji se pokreću na nacionalnim sudovima, pri čemu se jedan od njih temelji na žigu Zajednice, a drugi na nacionalnim žigu, ne dovedu do proturječnih odluka. On se tako odnosi samo na učinke, a ne na uvjete za zaštitu navedenih žigova.

Gore navedeno utvrđenje ne dovodi u pitanje ni članak 7. stavak 2. Uredbe br. 207/2009, koji određuje da se apsolutni razlozi za odbijanje utvrđeni u stavku 1. primjenjuju neovisno o tome što postoje samo u jednom dijelu Unije. Naime, odbijanje nacionalne registracije temelji se na nacionalnim odredbama koje se primjenjuju u skladu s nacionalnim postupkom i u nacionalnom kontekstu te stoga nije izjednačeno s priznanjem postojanja apsolutnog razloga za odbijanje u državi članici u smislu Uredbe br. 207/2009.

(t. 60., 62., 63., 65.)
Presuda Općeg suda (prvo vijeće) od 16. lipnja 2015. –

H. P. Gauff Ingenieure protiv OHIM‑a – Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

(predmet T‑586/13)

„Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava figurativnog žiga Zajednice Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW — Raniji nacionalni žigovi i raniji verbalni i figurativni žigovi Zajednice GAUFF — Relativni razlozi za odbijanje — Djelomično odbijanje registracije — Zahtjev za povrat u prijašnje stanje — Članak 81. Uredbe (EZ) br. 207/2009“

1. Žig Zajednice — Postupovne odredbe — Povrat u prijašnje stanje — Pretpostavke — Dužna pažnja s obzirom na okolnosti — Iznimni i stoga nepredvidljivi događaji (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 81. st. 1.) (t. 23.‑25.)

2. Žig Zajednice — Postupovne odredbe — Povrat u prijašnje stanje — Uvjeti primjene — Usko tumačenje (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 81. st. 1.) (t. 26.)

3. Žig Zajednice — Odluke Ureda — Načelo jednakog postupanja — Načelo dobre uprave — Ranija praksa Ureda — Načelo zakonitosti (t. 33.)

Predmet

Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 5. rujna 2013. (predmet R 118/2013‑1) koja se odnosi na zahtjev za povrat u prijašnje stanje.

Izreka

1. Tužba se odbija.

2. Društvu H. P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG – JBG nalaže se da, uz vlastite troškove, snosi i troškove Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM).
Opće načelo jednakog postupanja temeljno je načelo prava Unije koje zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa različito osim ako razlikovanje nije objektivno opravdano. Povreda načela jednakog postupanja postoji kada se različito postupa prema dvjema kategorijama osoba između čijih činjeničnih i pravnih situacija nema značajnih razlika ili kada se jednako postupa u situacijama koje su različite.

Situacija uspješnog kandidata s natječaja koji je nepravodobno uvršten na popis prikladnih kandidata, čije je vrijeme valjanosti produljeno do dovršetka postupka koji je on pokrenuo, mora se usporediti s onom osobe čije je ime, među ostalim uspješnim kandidatima s natječaja, najdulje ostalo na popisu prikladnih kandidata prije nego što je postao dužnosnik. Naime, kada bi bilo drukčije, produljenje popisa prikladnih kandidata do kojeg je došlo zbog sudskog postupka koji je pokrenuo uspješni kandidat koji je nepravodobno uvršten na popis protiv odluke da ga se isključi s natječaja više bi koristilo drugim uspješnim kandidatima s tog natječaja nego njemu samome.

(t. 72. i 76.)

Opći sud: presuda od 20. veljače 2009., Komisija/Bertolete i dr., T‑359/07 P do T‑361/07 P, Zb. SS, EU:T:2009:40, t. 37. i 38. i navedena sudska praksa
Nadzor koji Opći sud provodi u skladu s člankom 61. Uredbe br. 6/2002 o dizajnu Zajednice je nadzor zakonitosti odluka žalbenih vijeća Ureda te on može poništiti ili izmijeniti odluku na koju se odnosi tužba samo ako je ista u trenutku njezina donošenja bila zahvaćena jednim od razloga za poništavanje ili izmjenu navedenih u članku 61. stavku 2. te uredbe. Iz toga slijedi da ovlast izmjene koja se priznaje Općem sudu ne uključuje i to da vlastitom ocjenom može zamijeniti ocjenu žalbenog vijeća, a još manje da donosi ocjenu o kojoj to vijeće još nije zauzelo stajalište. Prema tome, izvršavanje ovlasti izmjene u načelu treba biti ograničeno na slučajeve u kojima Opći sud, nakon provedenog nadzora ocjene koju je dalo žalbeno vijeće Ureda, može na temelju utvrđenih činjeničnih i pravnih elemenata odrediti odluku koju je žalbeno vijeće bilo dužno donijeti.

Ako u okviru zahtjeva za proglašenje ništavosti dizajna ispitivanje novosti osporavanog dizajna s obzirom na ranije dizajne koje je naveo tužitelj nije bilo potpuno, ispitivanje, od strane Općeg suda, novosti osporavanog dizajna s obzirom na sve elemente koje je tužitelj naveo pred tijelima Ureda u biti bi podrazumijevalo izvršavanje upravnih i istražnih dužnosti Ureda te bi zato bilo protivno institucionalnoj ravnoteži na kojoj se temelji načelo podjele nadležnosti između Ureda i Općeg suda.

(t. 89., 91.)
Okolnost da istragu o primjeni članka 101. UFEU‑a provodi tijelo javne vlasti države članice, a ne institucija Unije, ne utječe na to da se dokumenti koje je navedeno tijelo dostavilo Komisiji na temelju članka 11. stavka 4. Uredbe br. 1/2003 uključe u područje primjene članka 4. stavka 2. treće alineje Uredbe br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije. Naime, iz teksta te odredbe ne proizlazi da su predmetne inspekcije, istrage i revizije samo one institucija Unije, kao što je to slučaj kada je riječ o članku 4. stavku 3. iste uredbe, kojem je svrha zaštititi proces odlučivanja institucije. Međutim, budući da se zaštita legitimnih interesa država članica može osigurati na temelju materijalnih izuzeća propisanih člankom 4. stavcima 1. do 3. iste uredbe, ta izuzeća treba analizirati tako da im svrha nije samo zaštititi aktivnosti Unije, već i interese države članice, kao što je to, primjerice, zaštita svrhe inspekcija, istraga i revizija koje provode službe tijela te države članice.

(t. 44.)
Presuda Općeg suda (šesto vijeće) od 30. siječnja 2015. – Now Wireless protiv OHIM‑a – Starbucks (HK) (now)

(predmet T‑278/13)

„Žig Zajednice — Postupak povodom opoziva — Figurativni žig Zajednice now — Stvarna uporaba žiga — Članak 51. stavak 1. točka (a) i članak 51. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 207/2009“

1. Žig Zajednice — Odricanje, opoziv i ništavost — Ispitivanje prijave — Dokaz o uporabi ranijeg žiga — Stvarna uporaba — Pojam — Kriteriji za ocjenu — Zahtjev za konkretnim i objektivnim dokazima (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 15. st. 1., čl. 51. i čl. 57. st. 2. i 3.) (t. 15., 16., 19.)

2. Žig Zajednice — Odricanje, opoziv i ništavost — Ispitivanje prijave — Dokaz o uporabi ranijeg žiga — Djelomična uporaba — Učinak — Pojam „dio proizvoda ili usluga“ obuhvaćenih registracijom (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 57. st. 2. i 3.) (t. 24., 25., 27.)

3. Žig Zajednice — Odricanje, opoziv i ništavost — Ispitivanje prijave — Dokaz o uporabi ranijeg žiga — Uporaba od strane treće osobe uz odobrenje nositelja žiga — Teret dokazivanja (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 15. st. 2.) (t. 34., 36.)

4. Žig Zajednice — Odricanje, opoziv i ništavost — Ispitivanje prijave — Dokaz o uporabi ranijeg žiga — Uporaba od strane treće osobe uz odobrenje nositelja žiga — Izričito ili prešutno odobrenje (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 15. st. 2.) (t. 35., 38.)

5. Žig Zajednice — Odricanje, opoziv i ništavost — Ispitivanje prijave — Dokaz o uporabi ranijeg žiga — Stvarna uporaba — Pojam — Kriteriji za ocjenu — Teritorijalni opseg uporabe (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 15. st. 1., čl. 51. i čl. 57. st. 2. i 3.) (t. 44.‑47.)

Predmet

Tužba podnesena protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM‑a od 7. ožujka 2013. (predmet R 234/2012‑2) koja se odnosi na postupak povodom opoziva između društava Now Wireless Ltd i Starbucks (HK) Ltd.

Izreka

1. Tužba se odbija.