Predmet C-574/17 P

Europska komisija

protiv

Combaro SA

„Žalba – Carinska unija – Uredba (EEZ) br. 2913/92 – Članak 239. – Otpis uvoznih carina – Uvoz lanenih tkanina iz Latvije od 1999. do 2002. – Posebna situacija – Obveze praćenja i nadzora – Navodna korupcija carinskih tijela – Nevjerodostojna potvrda o prometu – Uzajamno povjerenje”

Sažetak – Presuda Suda (treće vijeće) od 25. srpnja 2018.

Vlastita sredstva Europske unije – Povrat ili otpust uvoznih ili izvoznih carina – Postojanje posebne situacije – Obavijest Komisiji, u kontekstu upravne suradnje, o rezultatima nadzora tijela države članice izvoza – Neobvezujuća priroda te obavijesti – Odluka Komisije temeljena na naknadnom nadzoru autentičnosti potvrda EUR.1 koju su provela tijela države izvoza – Nedostatan Komisijin nadzor pravilne primjene Sporazuma o pridruživanju EEZ- Latvija – Nepostojanje

(Protokol br. 3 Sporazumu o pridruživanju CEE-Latvija, čl. 17. i 32.; Uredba Vijeća br. 2913/92, čl. 239.)

Sustav upravne suradnje, uveden Protokolom koji, u dodatku sporazumu između Unije i trećih država određuje pravila o podrijetlu proizvoda, temelji se na međusobnom povjerenju vlasti država članica uvoznica i onih država izvoznica. Slijedom toga, što se tiče naknadnog nadzora potvrda EUR.1 koje je izdala država izvoznica, zaključci i ocjene koje su zakonito usvojila tijela te države u načelu se nameću tijelima države članice uvoznice. Ta su načela u cijelosti relevantna u pogledu primjene Europskog sporazuma o pridruživanju između Europskih zajednica i njihovih država članica, s jedne strane, i Republike Latvije, s druge strane, i trebaju je mutatis mutandis prenijeti na odnose između Komisije i carinskih tijela države izvoznice kad se ta institucija izjašnjava o vjerodostojnosti potvrda o prometu robe, kako bi se ocijenilo postojanje posebne situacije u smislu članka 239. Uredbe 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice.

Tako dano povjerenje tim tijelima ne znači da Komisija ni u kojem slučaju ne može biti pozvana provesti istrage radi ocjene vjerodostojnosti potvrda o prometu robe. Sud je stoga presudio da Komisija može biti obvezna poduzeti konkretne mjere kako bi provjerila vjerodostojnost potvrda o prometu robe i da propust u tom smislu može biti posebna situacija. Međutim, to rješenje bilo je opravdano vrlo posebnim okolnostima koje su se odnosile na to da su carinska tijela države izvoznice dala ocjene o tim potvrdama koje su bile zahvaćene dvosmislenostima i nedosljednostima. S druge strane to povjerenje ne može se dovesti u pitanje na temelju ocjene jednog elementa spornih potvrda, poput pečata otisnutih na njima. Nadalje, okolnost da dopisi carinskih tijela države izvoza sadržavaju samo sažete tvrdnje i da nije dokazano da je kasnija potvrda bila rezultat novih provjera stajalištima koja su usvojila ta tijela ne može uskratiti njihovu vrijednost jer navedeni sporazum o pridruživanju u tom smislu ne predviđa nikakvu posebnu formalnost i jer iz sudske prakse Suda proizlazi da su carinska tijela Unije vezana rezultatima naknadnog nadzora, čak i ako su oni priopćeni bez ikakva obrazloženja ili u obliku potpisa na zapisnik koji je sastavio Europski ured za borbu protiv prijevara nakon istrage.

(t. 50 -53., 57.-59., 72., 76.)