ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
64.

Kao što to proizlazi iz preambule FCTC‑a, stranke te konvencije priznale su nedvojbenost znanstvenih dokaza kojima je utvrđeno da uporaba duhana i izlaganje duhanskom dimu uzrokuju smrt, bolest i invaliditet. U tom smislu, iako poticanje iz uvodnih izjava 21. i 48. Direktive 2014/40 nije dovelo do donošenja odredbe u kojoj se preuzima sadržaj članka 16. stavka 1. FCTC‑a, to poticanje upućuje na to da je zakonodavac Unije priznao relevantnost tih dokaza. Ništa ne upućuje na to da istraživanja koja su dovela do donošenja FCTC‑a i Direktive 2014/40 imaju obilježja kojima se opravdava primjena načela opreznosti.
54.

Francuska se odlučila za postupak izuzeća od poreza. U skladu s člankom 216. CGI‑ja, ti se prihodi od dividendi mogu odbiti od dobiti matičnog društva. Pritom se člankom 4. stavkom 2. Direktive o matičnim društvima i društvima kćerima u konačnici dopušta oporezivanje prihoda od dividendi u iznosu do 5 %. Sve dok se francuskim sustavom osigurava da se dividende koje je primilo matično društvo ne oporezuju u opsegu većem od 5 %, ne postoji sukob s člankom 4. Direktivom o matičnim društvima i društvima kćerima. Čini se da se to osigurava člankom 216. CGI‑ja. Međutim, to naposljetku treba ocijeniti nacionalni sud.
6.

Člankom 36. Direktive 2014/59, naslovljenim „Vrednovanje za potrebe sanacije”, propisuje se sljedeće: „1. Prije poduzimanja mjera sanacije ili korištenja ovlasti za otpis ili konverziju relevantnih instrumenata kapitala, sanacijska tijela osiguravaju da pošteno, oprezno i realistično vrednovanje imovine i obveza institucije ili subjekta iz članka 1. stavka 1. točke (b), (c) ili (d) provede osoba koja je neovisna od bilo kojeg tijela javne vlasti, uključujući sanacijsko tijelo, i institucij[a] ili subjekt iz članka 1. stavka 1. točke (b), (c) ili (d). […] 4. Svrhe vrednovanja su sljedeće: (a) pružanje informacija radi utvrđivanja jesu li zadovoljeni uvjeti za sanaciju ili uvjeti za otpis ili konverziju instrumenata kapitala; (b) ako su zadovoljeni uvjeti za sanaciju, pružanje informacija radi donošenja odluke o odgovarajućoj mjeri sanacije koju je potrebno poduzeti u pogledu institucije ili subjekta iz članka 1. stavka 1. točke (b), (c) ili (d); […] (e) ako se primjenjuje instrument prijelazne institucije ili instrument odvajanja imovine, pružanje informacija radi donošenja odluke o imovini, pravima, obvezama ili dionicama ili drugim vlasničkim instrumentima koje je potrebno prenijeti te radi donošenja odluke o vrijednosti svih naknada koje je potrebno platiti instituciji u sanaciji ili, ovisno o slučaju, vlasnicima dionica ili drugih vlasničkih instrumenata; […] (g) u svim slučajevima, osigurati da su bilo koji gubici imovine institucije ili subjekta iz članka 1. stavka 1. točke (b), (c) ili (d) u potpunosti utvrđeni u trenutku kada se primjenjuju instrumenti sanacije ili izvršavaju ovlasti za otpis ili konverziju relevantnih instrumenata kapitala […] 8. U vrednovanju se navodi potpodjela vjerovnika u razrede u skladu s razinom prioriteta tražbina prema mjerodavnom insolvencijskom pravu i procjeni očekivanog postupanja prema svakom razredu dioničara i vjerovnika da se institucija ili subjekt iz članka 1. stavka 1. točke (b), (c) ili (d) likvidira u redovnom postupku u slučaju insolventnosti. Ta procjena ne utječe na primjenu načela prema kojem nijedan vjerovnik neće biti doveden u nepovoljniji položaj u odnosu na redovni postupak u slučaju insolventnosti [no creditor worse off] u okviru članka 74.”
50.

S obzirom na sveobuhvatnu procjenu učinaka na okoliš, definicija odobrenja za provedbu projekta u članku 1. stavku 2. točki (c) Direktive PUO na prvi pogled ide u prilog tezi da i to odobrenje mora uključivati sve učinke projekta na okoliš. Naime, to je odobrenje s tim u skladu jedinstvena odluka nadležnog tijela ili nadležnih tijela kojom se nositelju projekta daje pravo da nastavi s projektom. To može značiti da se tijela nadležna za različite učinke na okoliš moraju uključiti ne samo u procjenu učinaka na okoliš u skladu s člankom 6. stavkom 1., nego i da odobrenje te učinke mora sveobuhvatno urediti.
21.

Kao što ću to podrobno objasniti u daljnjem tekstu, mislim da poštovanje obveze pravodobnog obavještavanja putnika o otkazivanju treba ocijeniti isključivo s obzirom na članak 5. stavak 1. točku (c) podtočke i. do iii. Uredbe br. 261/2004. To tumačenje proizlazi istodobno iz teksta i cilja relevantnih odredaba.
126.

Kako to proizlazi iz odgovora koji sam dao na četvrto prethodno pitanje, treće razdoblje trgovanja završilo je 31. prosinca 2020. Međutim, mogućnost dodjele besplatnih emisijskih jedinica za zrakoplovstvo za razdoblje trgovanja od 1. siječnja 2013. do 31. prosinca 2020. traje do 31. prosinca 2023. To dovodi do nepotpunog preklapanja. U vezi s tim, čini mi se da je postavljeno pitanje relevantno samo za razdoblje nakon 31. prosinca 2023.
24.

Slažem se s Komisijinim argumentom, prema kojem „otkazivanje” leta obilježava izravna i dobrovoljna intervencija zračnog prijevoznika u plan leta, dok u slučaju leta „koji kasni” zračni prijevoznik ne predviđa vrijeme polaska niti uvijek utječe na njega. Naime, događaji na koje on ne može utjecati često mogu imati učinak na zračni prijevoz zbog čega „izmjena” plana leta postaje nužna, a da to pritom ne podrazumijeva potpuno „odustajanje” od njega. Zračni prijevoznik na tu vrstu događaja može reagirati tako da najavi kasnije vrijeme polaska od onog koje je prvotno predviđeno. Čini mi se da se upravo to uobičajeno podrazumijeva pod izrazom „prebacivanje vremena polaska” zrakoplova, kao što je ono do kojeg je došlo u ovom slučaju.
61.

Kao drugo, u odnosu na opći sustav Direktive o PDV‑u, s obzirom na to da članak 132. stavak 1. točka (b) i članak 132. stavak 1. točka (c) Direktive o PDV‑u nastoje postići isti cilj i stoga su međusobno komplementarni ( 40 ), uvjeti za primjenu tih odredbi trebaju se, kada je to moguće, analogno tumačiti. Ovdje se može istaknuti to da članak 132. stavak 1. točka (c) Direktive o PDV‑u zahtijeva da su predmetne usluge pružene „u okviru obavljanja medicinskih ili paramedicinskih profesija u skladu s njihovim definicijama u dotičnoj državi članici” ( 41 ). Izraz „valjano priznat” treba shodno tomu shvatiti kao da upućuje, ali u kontekstu pravne osobe, na uvjete obavljanja predmetnih aktivnosti u dotičnim državama članicama ( 42 ).
62.

U tom je pogledu dovoljno istaknuti da se, kao što to proizlazi iz odgovora predloženih na prethodna pitanja, člankom 30. Uredbe br. 1305/2013 ne nalaže nikakva obveza plaćanja i nikakvo pravo na naknadu na temelju ograničenja propisanih u okviru mreže Natura 2000. Naime, kao što se to navodi u točkama 50. i 51. ovog mišljenja, iako države članice mogu donijeti mjere na temelju te odredbe, one to uopće nisu obvezne učiniti i usto raspolažu marginom prosudbe u pogledu mjera koje smatraju primjerenim za provedbu te uredbe.
7.

Osim toga, zakon države članice koji izričito isključuje uzimanje u obzir razdoblja ustupanja koja prethode određenom datumu, ali do kojih je došlo nakon datuma za provedbu Direktive 2008/104, s obzirom na to da je takvo isključenje relevantno za utvrđivanje je li došlo do zlouporabe rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje, protivan je članku 5. stavku 5. Direktive 2008/104 kada se njime smanjuje trajanje razdoblja zaposlenja na koje bi se radnik zaposlen kod poduzeća za privremeno zapošljavanje inače mogao pozvati. Međutim, u okviru horizontalne tužbe između dvaju pojedinaca, propisi države članice koji predviđaju takvo isključenje izuzimaju se iz primjene samo ako to ne zahtijeva tumačenje propisa dotične države članice contra legem, što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi ( 6 ).
49.

Naime, u verziji na francuskom jeziku, u članku 16. stavku 2. točki (b) Direktive 2009/28 navodi se da „les États membres prévoient, en outre, soit un accès prioritaire, soit un accès garanti au réseau pour l’électricité produite à partir de sources d’énergie renouvelables”. U verziji na engleskom jeziku, tom se istom odredbom predviđa da „Member States shall also provide for either priority access or guaranteed access to the grid‑system of electricity produced from renewable energy sources”. Konačno, u verziji te odredbe na estonskom jeziku navodi se da države članice „sätestavad ka taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kas eelistatud või tagatud juurdepääsu võrgusüsteemile”.
59.

Ilustracije radi: Porezni obveznik (u daljnjem tekstu: PO) A knjiži isplate u svrhu PDV‑a u skladu s nacionalnim odstupanjem prema članku 66. točki (b) Direktive o PDV‑u. Isto to čini i PO B. PO C knjiži račune u skladu s člankom 63. Direktive o PDV‑u. PO A primi usluge koje su mu pružili PO B i PO C. Kao što je to opisano u točki 44. i sljedećima, pravo na odbitak PO‑a A nastaje u trenutku plaćanja usluge koje mu je pružio PO B i u trenutku izvršenja usluge koje mu je pružio PO C. Iako se njome ne mijenja trenutak prava na odbitak pretporeza PO‑a A za usluge koje mu je pružio PO B ako predmetna država članica iskoristi svoju mogućnost na temelju članka 167.a i traži od PO‑a A da odgodi pravo na odbitak do trenutka plaćanja, ona će izmijeniti trenutak prava na odbitak plaćenog pretporeza za usluge koje je pružio PO C. Ti bi se odbici stoga odgodili do plaćanja.
45.

U prilog autonomnom tumačenju ide i usporedba s tekstom članka 2. točke 18. podtočke (c) Uredbe o općem skupnom izuzećuu kojem se izričito uzima u obzir ispunjava li poduzetnik kriterije u skladu s nacionalnim pravom da se nad njim provede cjelokupni stečajni postupak na zahtjev vjerovnika ( 11 ). Kad zakonodavac Unije u podtočki (c) izričito upućuje na nacionalno pravo, dok to ne čini u pogledu ocjene temeljnog vlasničkog kapitala u podtočki (a), valja pretpostaviti da on to, suprotno stajalištu Irske, čini namjerno.
73.

Stoga povijest i svrha odredbe, sudska praksa Suda o njoj (ili ranijim odredbama koje su joj istovjetne) i njezino tumačenje u vezi s člankom 16. doveli bi do sljedećeg tumačenja članka 15. stavka 1. točke (c) Konvencije: potrebno je da (a) prodavatelj robe ili pružatelj usluga obavljanjem svoje gospodarske djelatnosti ili svojom ponudom dobrovoljno uspostavi vezu s državom ugovornicom različitom od one u kojoj ima domicil i (b) ta „druga država” bude ona u kojoj potrošač ima domicil, pod čime se podrazumijeva da je to ona država koja služi (ili će služiti, kada za to dođe vrijeme) za utvrđivanje međunarodne sudske nadležnosti.
28.

Što se tiče Komisijina zahtjeva za ukidanje pobijane presude, s obzirom na to da ga treba smatrati protužalbom, on je prema mojem mišljenju nedopušten. To nije samo zbog formalnog nedostatka ( 6 ), nego i zbog toga što, kao što sam prethodno istaknuo, ako Opći sud odluči u skladu s presudom Boehringer da neće odlučivati o dopuštenosti tužbe podnesene u prvostupanjskom postupku, on ne donosi nikakvu odluku koja se može pobijati, čak ni prešutnu odluku o dopuštenosti, tako da se u tom pogledu ne može podnijeti ni žalba ni protužalba ( 7 ).
60.

Najprije valja podsjetiti na to da je na nacionalnom zakonodavcu da odabere način oslobođenja koji želi primijeniti, odnosno hoće li do njega doći ex ante i izravno na temelju odgode plaćanja trošarina ili ex post, povratom trošarina.
38.

Naravno, to ne isključuje mogućnost da, u određenim situacijama, nepružanje prijevoda dovede do povrede prava adresata na pošteno suđenje, u okviru postupka koji je proveden u državi članici izdavateljici, koja državi članici izvršiteljici daje opravdan razlog da odbije priznati i izvršiti tu odluku. To samo znači da izostanak prijevoda ne dovodi automatski do povrede prava na pošteno suđenje. Naime, za utvrđivanje je li adresatovo pravo na pošteno suđenje povrijeđeno potrebno je razmotriti sve relevantne okolnosti konkretnog slučaja. U vezi s tim ću, u zadnjem dijelu ovog mišljenja, pokušati pružiti određene smjernice sudu koji je uputio zahtjev o tome kako to razmatranje provesti u predmetnom slučaju (4.).
52.

Kao što sam to istaknuo u točkama 48. do 50. ovog mišljenja, relevantnim se propisima Unije državama članicama dodjeljuje ovlast za donošenje administrativnih kazni za povrede propisa koji se odnose na primjenu enoloških postupaka te se istodobno nalaže da te kazne budu „proporcionalne, učinkovite i odvraćajuće”. Usto, drugo prethodno pitanje ne odnosi se na same sankcije, nego na postupovno pravilo kojim se, ako osoba koja trguje vinom raspolaže dokumentom V. I. 1., u biti prebacuje teret dokazivanja u pogledu utvrđivanja odgovornosti te osobe za stavljanje na tržište proizvoda podvrgnutog enološkim postupcima koji nisu odobreni pravom Unije.
57.

U tom pogledu, kao prvo, što se tiče kapaciteta za ostvarivanje ciljeva ZPP‑a kako su opisani u točki 50. ovog mišljenja, ističem da je rumunjska vlada naglasila da se nacionalnim propisom što većem broju vlasnika ili posjednika životinja nastoji olakšati izravan pristup navedenim pašnjacima (koji pripadaju teritorijalnim upravnim jedinicama), a ne onima koji poljoprivredne aktivnosti obavljaju posredovanjem, kao i osigurati primjeren životni standard aktivnih poljoprivrednika. Naime, uvođenje obveze dokazivanja „prava na uporabu” poljoprivredne površine na određen način može osigurati da se stvarno nastoje postići ciljevi ZPP‑a. Na primjer, podnošenje pravne isprave može omogućiti da se izbjegne to da podnositelji zahtjeva za potporu zloupotrebljavaju zemljišta koja pripadaju drugima s ciljem zaobilaženja propisa Unije, kao što je to bio slučaj u pogledu kojeg je donesena presuda Pontini i dr. Drugim riječima, takva odredba omogućuje da se zaštiti pravo zakonitih vlasnika poljoprivrednih površina na koje se odnosi prijava da ih se prijevarom ne liši eventualnih financijskih prednosti ZPP‑a i da se istodobno zaštite financije Unije od svakog zahtjeva za potporu koji se podnosi prijevarno, bez znanja stvarnih vlasnika, u svrhu neopravdanog stjecanja tih prednosti a da podnositelj zahtjeva (sâm) nije vlasnik ili nositelj prava na uporabu predmetnih zemljišta. Osim toga, zahtjev za formalne isprave nije posebnost rumunjskog prava. Na primjer, kao što je to naglasila talijanska vlada u svojim pisanim očitovanjima, talijanskim se zakonodavstvom od poljoprivrednika koji traže potpore radi dokazivanja vlasništva nad zemljištem zahtijeva dokaz o posjedovanju prikladne formalne isprave o gospodarstvu kao elementa dodatnog nadzora ( 39 )
29.

Sud koji je uputio zahtjev naglašava da se, u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkama (a) i (c) Uredbe br. 1307/2013, pojam „poljoprivrednik” osobito odnosi na fizičku ili pravnu osobu koja obavlja „poljoprivrednu djelatnost”, koja se u skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (c) podtočkom iii. te uredbe može sastojati od provođenja minimalne aktivnosti, koju su definirale države članice, na poljoprivrednim površinama koje se prirodno održavaju u stanju pogodnom za ispašu ili uzgoj. Što se tiče takve minimalne aktivnosti, člankom 4. stavkom 2. navedene uredbe državama članicama ostavlja se mogućnost da je same odrede. Međutim, rumunjski je zakonodavac u tom pogledu predvidio da poljoprivrednu djelatnost treba obavljati sa životinjama kojima se koristi sâm poljoprivrednik, pri čemu se isključuje dodjela financijske potpore svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja takvu aktivnost provodi posredstvom neke druge osobe, što je, prema APIA‑inu mišljenju, slučaj društva Avio Lucos.
47.

Do sada se samo dogodilo to da je porezna uprava od privatnog poduzetnika zatražila određene podatke. To samo po sebi nije obrada nikakvih osobnih podataka, a zasigurno ne podataka koji se tek trebaju dobiti. U tom činjeničnom kontekstu tužitelj, to jest privatni poduzetnik, je i dalje voditelj obrade podataka s obzirom na to da je dobio podatke u okviru svoje djelatnosti, odnosno za sredstva i svrhe koje je sâm odredio. Tužitelj također i dalje ima svojstvo voditelja obrade kada izvršava obradu podataka koje posjeduje kako bi te podatke priopćio tuženiku u skladu s uvjetima koji su mu određeni. Tužitelj je taj koji provodi tu daljnju obradu ( 26 ).
10.

U skladu s člankom 140. Kodeksa na truda (Zakonik o radu): „(1) Uobičajeno trajanje noćnog rada u petodnevnom radnom tjednu ne može biti dulje od 35 sati tjedno. Uobičajeno trajanje noćnog rada u petodnevnom radnom tjednu ne može biti dulje od sedam sati. (2) Noćni rad je rad koji se obavlja od 22 sata do 6 sati, a to razdoblje za radnike mlađe od 16 godina traje od 20 do 6 sati. […]”.
75.

Nije na Sudu da tumači ili komentira nacionalno pravo. Međutim, nije mi jasno kako netko može steći svojstvo osiguranika ako ne postoji nikakav ugovor. Logički bih pretpostavio da osiguranik u takvoj situaciji mora biti u nekakvom (ugovornom) pravnom odnosu. Izjavu o pristupanju, koju su, prema svemu sudeći, potpisali tužitelji iz glavnih postupaka, može se smatrati pristupanjem izvornom ugovoru, to jest ugovoru između osiguratelja i ugovaratelja osiguranja, što bi značilo da su tužitelji postali (povezani) ugovaratelji osiguranja u okviru tog izvornog ugovora. Tu je izjavu moguće tumačiti i kao sklapanje drugog ugovora, to jest ugovora između ugovaratelja osiguranja i osiguranika. U tom bi slučaju iz perspektive nacionalnog prava postojala dva uzastopna ugovora: izvorni ugovor, to jest ugovor između osiguratelja i izvornog ugovaratelja osiguranja, i drugi ugovor, to jest ugovor između ugovaratelja osiguranja i potrošača.
55.

Važnije je to da se u engleskoj verziji članka 10. stavka 2. točke (l) Direktive 2008/48 spominje „the interest rate applicable in the case of late payments as applicable at the time of the conclusion of the credit agreement and the arrangements for its adjustment”. Slično tomu, u francuskoj verziji se spominje „le taux d’intérêt applicable en cas de retard de paiement applicable au moment de la conclusion du contrat de crédit et les modalités d'adaptation de ce taux”.
56.

Kao i Komisija, smatram da zaključak prema kojem se, za razliku od privatnih poruka elektroničke pošte, reklamna poruka pojavljuje na sivoj pozadini, ne zauzima prostor za pohranu i ne nudi uobičajene funkcionalnosti poruke elektroničke pošte ne sprečava da se prizna da postoji narušavanje privatnosti korisnikâ usluge elektroničke pošte. Budući da, time što se pojavljuju na istom popisu kao i privatne poruke elektroničke pošte, reklamne poruke o kojima je riječ u glavnom postupku zahtijevaju istu pažnju i istu radnju u pogledu njihova brisanja kao i neželjene poruke elektroničke pošte (spam), intenzitet neugodnosti čini mi se sličnim. K tomu, s obzirom na to da te poruke nemaju iste funkcionalnosti kao poruke elektroničke pošte, to stvara dodatan element neugodnosti u odnosu na neželjene poruke elektroničke pošte (spam) s obzirom na to da specifično postupanje koje zahtijevaju može dovesti do pogreške prilikom brisanja ili slučajnih klikova na oglas.
37.

Iako se u tekstu prvog pitanja zbog upotrebe pojma „protučinidba” za „korištenje uredničkog sadržaja” može smatrati da se to pitanje podudara s prvim dijelom drugog pitanja, to ipak nije slučaj. Naime, dok se prvo pitanje odnosi na to može li plaćanje imati različit oblik od plaćanja u novcu, prvi dio drugog pitanja odnosi se na to treba li takvo plaćanje, kao što to objašnjava sud koji je uputio zahtjev u obrazloženju zahtjeva za prethodnu odluku, predstavljati protučinidbu u imovini „u smislu uzajamnog odnosa”.
23.

Sud koji je uputio zahtjev postavio je dva prethodna pitanja u ovom predmetu. Prvo se odnosi na tumačenje pojma „transakcije koje uzrokuju niz plaćanja” u smislu članka 64. stavka 1. Direktive 2006/112. Drugo se pitanje pak odnosi na to može li se u situaciji kao što je ona u glavnom postupku govoriti o „neplaćanju” u smislu članka 90. stavka 1. te direktive. Primjena potonje odredbe ne ovisi o tumačenju članka 64. stavka 1. Direktive 2006/112 s obzirom na to da do neplaćanja može doći i u pogledu transakcija koje uzrokuju niz plaćanja. Međutim, ako se potvrdno odgovori na drugo prethodno pitanje, prvo pitanje postaje bespredmetno. Stoga ću započeti s drugim pitanjem.
54.

Iz tih odredbi proizlazi da taj sustav odgovornosti pružatelja platnih usluga prema korisniku tih usluga predstavlja usklađeni sustav. U tom pogledu, članak 86. stavak 1. Direktive 2007/64 određuje da, „u mjeri u kojoj [ta direktiva] sadrži usklađene odredbe, države članice ne smiju zadržati ni uvoditi druge odredbe osim onih koje su utvrđene ovom Direktivom”. U skladu s naslovom tog članka, to usklađivanje treba smatrati potpunim. Naglašavam da, kako bi se razlikovale usklađene od neusklađenih odredbi, u tom se članku 86. navode odredbe Direktive 2007/64 koje državama članicama ostavljaju manevarski prostor. Međutim, ističem da to navođenje ne sadržava članke 58. do 60. ni, uostalom, članke 74. do 78.
3.

Zbog toga Supreme Court of the United Kingdom (Vrhovni sud Ujedinjene Kraljevine) dvoji u pogledu toga je li slučaj u kojem porezna uprava uskrati odbitak PDV‑a u skladu s pravom Unije. Međutim, Komisija zauzima drukčije stajalište i navodi: „The simple answer to the issues raised in the present case is that since Zipvit has paid no VAT, it is not entitled to deduct input VAT. Sometimes simple answers are correct. The Commission submits that on the basis of the following considerations, this is one of those times.”
31.

Kao prvo, pitanje upućeno Sudu nije mogu li se duhanski proizvodi prodavati posredstvom samoposlužnih uređaja za prodaju (ili može li prodaja duhanskih proizvoda posredstvom samoposlužnih uređaja za prodaju ograničiti na osobe iznad zakonske dobi za kupnju tih proizvoda). Pitanje jest mogu li se, u slučaju gdje je nacionalnim propisom omogućena prodaja duhanskih proizvoda posredstvom samoposlužnih uređaja za prodaju, kao što se čini da je to slučaj u Njemačkoj, s jedne strane, tim uređajem u potpunosti sakriti potrebna zdravstvena upozorenja na duhanskim proizvodima koji se u njemu nalaze i, s druge strane, prikazivati slike tih proizvoda na tipkama za odabir tog uređaja a da ne sadržavaju potrebna zdravstvena upozorenja. To pitanje ulazi u područje primjene Direktive 2014/40 s obzirom na to da je jedan od njezinih ciljeva, u skladu s člankom 1. točkom (b) te direktive, usklađivanje nacionalnih pravila koja se odnose na „određen[e] aspekt[e] označivanja i pakiranja duhanskih proizvoda uključujući zdravstven[a] upozorenja”. To ne upućuje na to da je usklađivanje odgovarajućih „aspekata” označivanja i pakiranja duhanskih proizvoda ograničeno njihovom prodajom određenim sredstvima.
55.

Iz toga proizlazi da se u posebnim okolnostima, koje se dosta razlikuju od onih koje su dovele do sudske prakse koju je Opći sud naveo u točki 46. pobijanog rješenja, ne može smatrati da je sporna obavijest, za razliku od one upućene u veljači 2019., običan informativni dopis koji je upućen žalitelju kako bi iznio svoje stajalište i kako bi što više informirao Parlament prije nego što on donese svoju odluku ili, drugim riječima, da je sporna obavijest nužan korak prije ograničavanja žaliteljevih prava.
41.

U konkretnom slučaju, primjenom sudske prakse koja odgovara onoj navedenoj u točkama 35. i 38. ovog mišljenja ( 29 ), Opći sud je istaknuo elemente koji se temelje na sadržaju spornih obavijesti, to jest upotrijebljenom izrazu „nacrt” i pojašnjenju da će izmjena mirovinskih prava te povrat neopravdano isplaćenih iznosa primljenih za razdoblje od siječnja do ožujka 2019. postati konačni tek po isteku roka od 30 dana tijekom kojeg se mogu iznijeti primjedbe. Opći sud je smatrao da je korištenje tom mogućnošću žaliteljâ spriječilo to da planovi za utvrđivanje novih mirovinskih prava budu konačni i da su, slijedom toga, dopisi nakon primjedbi žaliteljâ konačne odluke Parlamenta.