ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Presuda Suda (osmo vijeće) od 3. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Ujedinjena Kraljevina) — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs protiv The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(predmet C-316/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Porez na dodanu vrijednost (PDV) - Odbitak pretporeza - Troškovi upravljanja fondom dotacija kojim se ostvaruju investicije s ciljem pokrivanja troškova svih izlaznih transakcija poreznog obveznika - Opći troškovi)

(2019/C 305/26)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Tuženik: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Izreka

Članak 168. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da porezni obveznik koji obavlja i aktivnosti podvrgnute PDV-u i aktivnosti izuzete od tog poreza, koji donacije i dotacije koje primi ulaže u jedan fond te koji prihode od tog fonda koristi za pokrivanje troškova svih svojih aktivnosti nije na ime općih troškova ovlašten odbiti ulazni PDV koji se odnosi na troškove povezane s tim ulaganjem.

(1) SL C 249, 16.7.2018.
1.

Članak 78. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 2700/2000 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. studenoga 2000. treba tumačiti na način da, ako deklarant ima mogućnost izbora cijene robe prodane za izvoz na područje Europske unije koja se može koristiti kao temelj za utvrđivanje njezine carinske vrijednosti i ako iz naknadne provjere proizlazi da carinska deklaracija koju je on podnio sadržava pogrešku u carinskoj klasifikaciji predmetne robe koja dovodi do primjene više carine, on može na temelju tog članka 78. zatražiti preispitivanje te deklaracije u svrhu izmjene prvotno navedene cijene za nižu transakcijsku cijenu radi smanjenja svojeg carinskog duga.
C 305/12

Presuda Suda (treće vijeće) od 10. srpnja 2019. — Europska komisija protiv NEX International Limited, prije Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd

(predmet C-39/18 P) (1)

(Žalba - Tržišno natjecanje - Zabranjeni sporazumi - Sektor kamatnih izvedenica denominiranih u japanskim jenima - Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u - Odgovornost poduzetnika zbog njegove uloge pomagača u provedbi zabranjenog sporazuma - Izračun novčane kazne - Obveza obrazlaganja)

(2019/C 305/15)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: B. Mongin, M. Farley, T. Christoforou i V. Bottka, agenti)

Druge stranke u postupku: NEX International Limited, prije Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Lt (zastupnici: C. Riis-Madsen, advokat i S. Frank, odvjetnik)

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova.

(1) SL C 142, 23.4.2018.
C 305/26

Presuda Suda (deveto vijeće) od 11. srpnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Městský soud v Praze — Češka Republika) — CS i dr. protiv České aerolinie a.s.

(predmet C-502/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Prijevoz - Opća pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta - Uredba (EZ) br. 261/2004 - Članak 5. stavak 1. točka (c) - Članak 7. stavak 1. - Pravo na odštetu - Izravno povezani let - Let koji se sastoji od dvaju letova koje izvode različiti zračni prijevoznici - Duže kašnjenje drugog leta s polazištem i odredištem izvan Europske unije te koji izvodi prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji)

(2019/C 305/32)

Jezik postupka: češki

Sud koji je uputio zahtjev

Městský soud v Praze

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

Tuženik: České aerolinie a.s.

Izreka

Članak 5. stavak 1. točku (c) i članak 7. stavak 1. Uredbe br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91, u vezi s njezinim člankom 3. stavkom 5., treba tumačiti na način da u slučaju izravno povezanog leta koji se sastoji od dvaju letova, koji je realiziran na temelju jedinstvene rezervacije te kojemu je polazišna točka zračna luka smještena na državnom području države članice, a odredišna točka zračna luka smještena u trećoj zemlji, uz zaustavljanje u zračnoj luci druge zemlje izvan Unije, putnik koji je pretrpio kašnjenje na svoje konačno odredište u trajanju od tri ili više sati do kojeg je došlo na drugom letu, koji je na temelju ugovora o letovima sa skupnom oznakom izveo prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji, može podnijeti zahtjev za odštetu na temelju te uredbe protiv zračnog prijevoznika Zajednice koji je izveo prvi let.

(1) SL C 341, 24.9.2018.
C 263/13

Presuda Suda (četvrto vijeće) od 5. lipnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d'appel de Bruxelles — Belgija) — Skype Communications Sàrl protiv Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

(predmet C-142/18) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Elektroničke komunikacijske mreže i usluge - Direktiva 2002/21/EZ - Članak 2. točka (c) - Pojam,elektroničke komunikacijske usluge’ - Prijenos signala - Glasovna usluga posredstvom internetskog protokola (VoIP) prema fiksnim ili mobilnim telefonskim brojevima - Usluga SkypeOut”)

(2019/C 263/15)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Cour d'appel de Bruxelles

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Skype Communications Sàrl

Tuženik: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

Izreka

Članak 2. točku (c) Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., treba tumačiti na način da se uslugu Voice over Internet Protocol (VoIP) (glas posredstvom internetskog protokola (VoIP)), sadržanu u opciji koju pruža proizvođač programa, koja omogućuje korisniku da s terminalne opreme uputi poziv na fiksni ili mobilni broj iz nacionalnog plana numeriranja putem PSTN-a jedne države članice, treba smatrati „elektroničkom komunikacijskom uslugom” u smislu te odredbe, s obzirom na to da na temelju pružanja te usluge, s jedne strane, proizvođač prima naknadu te, s druge strane, pružanje te usluge podrazumijeva sklapanje sporazuma između proizvođača i operatera telekomunikacijskih usluga koji su propisno ovlašteni prenijeti ili prekinuti pozive prema PSTN-u.

(1) SL C 161, 07. 05. 2018.
C 206/12

Presuda Suda (drugo vijeće) od 11. travnja 2019. (zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Španjolska) — Cobra Servicios Auxiliares SA protiv Joséa Davida Sáncheza Iglesiasa (C-29/18), Joséa Ramóna Fiuze Asoreya (C-30/18), Jesúsa Valiña Lopeza (C-44/18), FOGASA (C-29/18 i C-44/18), Incatema SL

(spojeni predmeti C-29/18, C-30/18 i C-44/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna politika - Direktiva 1999/70/EZ - Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP - Članak 4. - Načelo nediskriminacije - Pojam ‚uvjeti zapošljavanja’ - Usporedivost situacija - Opravdanje - Pojam ‚objektivni razlozi’ - Novčana naknada u slučaju otkaza ugovora o radu na neodređeno vrijeme zbog objektivnog razloga - Niža novčana naknada koja se isplaćuje nakon isteka ugovora o radu„za privremeno obavljanje poslova”)

(2019/C 206/13)

Jezik postupka: španjolski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Cobra Servicios Auxiliares SA

Tuženici: José David Sánchez Iglesias (C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (C-30/18), Jesús Valiño Lopez (C-44/18), FOGASA (C-29/18 i C-44/18), Incatema SL

Izreka

Članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji je priložen Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis prema kojem je — u situaciji poput one iz glavnog postupka, u kojoj je otkaz ugovora o pružanju usluga sklopljenog između poslodavca i jednog od njegovih klijenata, s jedne strane, imao za posljedicu prestanak ugovorâ o radu za privremeno obavljanje poslova koji tog poslodavca povezuju s određenim radnicima i, s druge strane, doveo do kolektivnog otkazivanja, na temelju objektivnog razloga, radnicima koji su kod navedenog poslodavca zaposleni na neodređeno vrijeme — novčana naknada zbog prestanka radnog odnosa koja je isplaćena prvima od tih radnika manja od one koja je dodijeljena radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme.

(1) SL C 142, 23. 4. 2018.
C 220/10

Presuda Suda (deseto vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Lituanie) — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos protiv Akvilė Jarmuškienė

(predmet C-265/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Usklađivanje poreznih zakonodavstava - Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost (PDV) - Direktiva 2006/112/EZ - Posebna odredba za mala poduzeća - Članci 282. do 292. - Izuzeće od PDV-a u korist malih poduzeća čiji je godišnji promet niži od određenog praga - Istodobna isporuka dviju nekretnina samo jednom transakcijom - Premašivanje godišnje granice prometa uzimajući u obzir kupoprodajnu cijenu jedne od dviju nekretnina - Obveza plaćanja poreza na dodanu vrijednost na ukupnu vrijednost transakcije)

(2019/C 220/13)

Jezik postupka: litavski

Sud koji je uputio zahtjev

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Tuženik: Akvilė Jarmuškienė

uz sudjelovanje: Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Izreka

Članke 282. do 292. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da je, kada isporuka u korist istog kupca sadržava dvije nekretnine koje su povezane svojom prirodom i dio su samo jednog kupoprodajnog ugovora i premašena je godišnja granica prometa koja služi kao referenca za primjenjivost posebne odredbe za mala poduzeća propisane u toj direktivi, porezni obveznik dužan platiti porez na temelju vrijednosti cijele isporuke o kojoj je riječ, to jest uzimajući u obzir vrijednost obiju nekretnina koje su predmet te isporuke, iako uzimanje u obzir vrijednosti jedne od tih nekretnina ne bi dovelo do premašivanja navedene godišnje granice.

(1) SL C 276, 6. 8. 2018.
C 220/12

Presuda Suda (deveto vijeće) od 2. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Lavorgna Srl protiv Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano

(predmet C-309/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Provedba postupka javne nabave - Direktiva 2014/24/EU - Troškovi radne snage - Automatsko isključenje ponuditelja koji u ponudi nije odvojeno naveo navedene troškove - Načelo proporcionalnosti)

(2019/C 220/16)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Lavorgna Srl

Tuženici: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola, Comune di Trivigliano

uz prisustvo: Gea Srl

Izreka

Načela pravne sigurnosti, jednakog postupanja i transparentnosti, kako su propisana Direktivom 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ, treba tumačiti na način da im se ne protivi nacionalni propis, poput onoga o kojemu je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojim propuštanje odvojenog navođenja troškova radne snage u ekonomskoj ponudi koja je podnesena u postupku javne nabave dovodi do isključenja te ponude bez mogućnosti pružanja pomoći pri pripremi dokumentacije, uključujući slučaj u kojem obveza odvojenog navođenja tih troškova nije bila navedena u dokumentaciji za nadmetanje, ako su taj uvjet i ta mogućnost isključenja bili jasno predviđeni nacionalnim propisom o postupcima javne nabave na koji se izričito uputilo tom dokumentacijom. Međutim, ako uvjeti javne nabave ne omogućuju ponuditeljima navođenje tih troškova u njihovim ekonomskim ponudama, načela transparentnosti i proporcionalnosti valja tumačiti na način da im se ne protivi to da se ponuditeljima omogući uklanjanje vlastite nepravilnosti i ispunjavanje obveza koje su u tom području predviđene nacionalnim propisom u roku koji za to odredi javni naručitelj.

(1) SL C 268, 30. 7. 2018.
C 230/17

Presuda Suda (šesto vijeće) od 8. svibnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italija) — Verdi Ambiente e Società (VAS) — Aps Onlus, Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps protiv Presidenza del Consiglio dei Ministri i dr.

(predmet C-305/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Okoliš - Direktiva 2008/98/EZ - Oporaba ili zbrinjavanje otpada - Uspostava sveobuhvatnog sustava gospodarenja otpadom kojim se jača nacionalna samodostatnost - Izgradnja postrojenjâ za spaljivanje ili povećanje kapaciteta postojećih postrojenja - Kvalifikacija postrojenjâ za spaljivanje kao „infrastruktura i strateški objekti od pretežnog nacionalnog interesa” - Poštovanje načela ‚hijerarhije otpada’ - Direktiva 2001/42/EZ - Potreba provedbe procjene učinaka na okoliš)

(2019/C 230/20)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Verdi Ambiente e Società (VAS) — Aps Onlus, Movimento Legge Rifiuti Zero per l’Economia Circolare Aps

Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Lazio, Regione Toscana, Regione Lombardia

Uz sudjelovanje: Associazione Mamme per la Salute e l’Ambiente Onlus, Comitato Donne 29 Agosto

Izreka

1. Načelo „hijerarhije otpada”, kako je određeno u članku 4. Direktive 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu i stavljanju izvan snage određenih direktiva u vezi s člankom 13. te direktive, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, kojim se postrojenja za spaljivanje otpada kvalificiraju kao „infrastruktura i strateški objekti od pretežnog nacionalnog interesa”, pod uvjetom da je taj propis u skladu s drugim odredbama te direktive kojima se predviđaju specifičnije obveze.

2. Članak 2. točku (a), članak 3. stavak 1. i članak 3. stavak 2. točku (a) Direktive 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš treba tumačiti na način da je nacionalni propis, poput onoga u glavnom postupku, koji se sastoji od osnovnog i provedbenog propisa, kojim se utvrđuje povećanje kapaciteta postojećih postrojenja za spaljivanje otpada i kojim se predviđa izgradnja novih postrojenja te vrste, obuhvaćen pojmom „planovi i programi”, u smislu te direktive, ako bi mogao imati značajne učinke na okoliš i, stoga, mora podlijegati prethodnoj procjeni učinaka na okoliš.

(1) SL C 268, 30. 7. 2018.
Presuda Suda (drugo vijeće) od 14. veljače 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Labour Court, Ireland — Irska) — Tomás Horgan, Claire Keegan protiv Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland, Attorney General

(predmet C-154/18) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja - Direktiva 2000/78/EZ - Članak 2. stavak 2. točka (b) - Neizravna diskriminacija na temelju dobi - Novozaposleni osnovnoškolski učitelji - Datum zapošljavanja - Platni razred i razvrstavanje u platne stupnjeve pri zapošljavanju koji su nepovoljniji od onih primjenjivih na već zaposlene osnovnoškolske učitelje)

(2019/C 131/16)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Labour Court, Ireland

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Tomás Horgan, Claire Keegan

Tuženici: Minister for Education & Skills, Minister for Finance, The Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland, Attorney General

Izreka

Članak 2. stavak 2. točku (b) Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da mjera poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku koja od određenog datuma pri zapošljavanju novih osnovnoškolskih učitelja predviđa primjenu platnog razreda i razvrstavanja u platne stupnjeve nepovoljnije od onih koji su, na temelju pravila koja su prethodila toj mjeri, bili primijenjeni na osnovnoškolske učitelje zaposlene prije tog datuma ne čini neizravnu diskriminaciju na temelju dobi u smislu te odredbe.

(1) SL C 166, 14. 5. 2018.
Presuda Suda (puni sastav) od 10. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Session (Škotska), Edinburgh – Royaume-Uni) – Andy Wightman i dr. protiv Secretary of State for Exiting the European Union

(Predmet C-621/18) (1)

((„Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 50. UEU-a - Obavijest države članice o namjeri povlačenja iz Europske unije - Posljedice obavijesti - Pravo na jednostrani opoziv obavijesti - Uvjeti”))

(2019/C 65/24)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Session (Scotland), Edinburgh

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

Tuženik: Secretary of State for Exiting the European Union

uz sudjelovanje: Chrisa Leslieja, Toma Brakea

Izreka

Članak 50. UEU-a treba tumačiti na način da, ako je država članica obavijestila Europsko vijeće, u skladu s tim člankom, o svojoj namjeri povlačenja iz Europske unije, navedeni članak dopušta toj državi članici da – sve dok sporazum o povlačenju sklopljen između navedene države članice i Europske unije nije stupio na snagu ili, ako do sklapanja ne dođe, sve dok ne istekne rok od dvije godine predviđen stavkom 3. tog članka, koji se eventualno može produljiti u skladu s tim stavkom – jednostrano, jednoznačno i bezuvjetno povuče tu obavijest dopisom u pisanom obliku Europskom vijeću, nakon što dotična država članica donese odluku o opozivu u skladu sa svojim ustavnim odredbama. Cilj je takvog opoziva potvrditi članstvo te države članice u Europskoj uniji u neizmijenjenim uvjetima u pogledu njezina statusa države članice, čime se navedenim opozivom završava postupak povlačenja.

(1) SL C 445, 10. 12. 2018.
2.

Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU-a treba tumačiti na način da se načelu neovisnosti sudstva ne protivi to da se na tužitelja iz glavnog postupka primijeni nacionalni propis poput onoga iz glavnog postupka koji je u okviru općih mjera smanjenja plaća u kontekstu obveza uklanjanja prekomjernog proračunskog deficita odredio — bez uzimanja u obzir vrste obnašanih dužnosti, radnog staža ili važnosti obavljanih zadaća — različita postotna smanjenja plaće za osnovna i dodatna primanja sudačkih dužnosnika, a što se prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev pokazalo da podrazumijeva veća postotna smanjenja plaće za one koji pripadaju dvjema platnim grupama nižih kategorija tih pravosudnih dužnosnika nego za one koji pripadaju platnoj grupi više kategorije tih pravosudnih dužnosnika, iako oni prvi primaju nižu plaću nego ovi drugi, pod uvjetom da su primanja koja tužitelj iz glavnog postupka ostvaruje na temelju smanjenja plaće o kojem je riječ u glavnom postupku na razini koja je u skladu s važnosti dužnosti koje obnaša i koja stoga jamči njegovo neovisno donošenje odluka, a na sudu koji je uputio zahtjev je da to provjeri.
2.

Članak 64. stavak 1. UFEU-a valja tumačiti tako da se nacionalni propis, na temelju kojeg su dividende koje rezidentno društvo isplaćuje rezidentnom mirovinskom fondu, s jedne strane, podvrgnute porezu po odbitku koji se može u potpunosti odbiti od poreza na dobit koji duguje taj fond i koji može dovesti do povrata kad porez po odbitku premaši porez na dobit koji duguje fond i, s druge strane, ne dovode do povećanja dobiti koja se oporezuje dugovanim porezom na dobit ili dovode samo do umjerenog povećanja te dobiti zbog mogućnosti odbijanja od navedene dobiti iznosa pričuva za mirovinske obveze, dok dividende isplaćene nerezidentnom mirovinskom fondu podliježu porezu po odbitku koji za takav fond čini konačni porez, ne može smatrati ograničenjem koje je postojalo 31. prosinca 1993. u svrhu primjene te odredbe.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 6. listopada 2020. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Investigatory Powers Tribunal – London – Ujedinjena Kraljevina) – Privacy International/Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service, Secret Intelligence Service

(Predmet C-623/17) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Obrada osobnih podataka u području elektroničkih komunikacija - Pružatelji elektroničkih komunikacijskih usluga - Opći i neselektivni prijenos podataka o prometu i lokaciji - Zaštita nacionalne sigurnosti - Direktiva 2002/58/EZ - Područje primjene - Članak 1. stavak 3. i članak 3. - Povjerljivost elektroničkih komunikacija - Zaštita - Članak 5. i članak 15. stavak 1. - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članci 7., 8. i 11. te članak 52. stavak 1. - Članak 4. stavak 2. UEU-a)

(2020/C 433/02)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Investigatory Powers Tribunal – London

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Privacy International

Tuženici: Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service, Secret Intelligence Service

Izreka

1. Članak 1. stavak 3., članak 3. i članak 15. stavak 1. Direktive 2002/58/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 2002. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u području elektroničkih komunikacija (Direktiva o privatnosti i elektroničkim komunikacijama), kako je izmijenjena Direktivom 2009/136/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., u vezi s člankom 4. stavkom 2. UEU-a, treba tumačiti na način da je područjem primjene te direktive obuhvaćen nacionalni propis koji državnom tijelu omogućuje da nalaže pružateljima elektroničkih komunikacijskih usluga da radi zaštite nacionalne sigurnosti prenose sigurnosnim i obavještajnim službama podatke o prometu i lokaciji.

2. Članak 15. stavak 1. Direktive 2002/58, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, u vezi s člankom 4. stavkom 2. UEU-a, kao i člancima 7., 8. i 11. te člankom 52. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalni propis koji državnom tijelu omogućuje da radi zaštite nacionalne sigurnosti nalaže pružateljima elektroničkih komunikacijskih usluga da sigurnosnim i obavještajnim službama općenito i neselektivno prenose podatke o prometu i lokaciji.

(1) SL C 22, 22. 1. 2018.