Kad je riječ o utvrđivanju redovnog nacionalnog poreznog sustava, tj. prvoj fazi prethodno spomenute metode, materijalno ograničavanje tog referentnog okvira u načelu se provodi u vezi s mjerom koju se smatra potporom. Osim postojanja povezanosti između predmeta mjere o kojoj je riječ i predmeta uobičajenog sustava, na temelju ispitivanja usporedivosti situacija koje proizlaze iz te mjere i situacija koje proizlaze iz tog sustava također je moguće materijalno ograničiti doseg navedenog sustava. Ta se usporedivost ocjenjuje s obzirom na cilj koji se želi postići uobičajenim sustavom. Uostalom, upravo usporedivost tih situacija također omogućuje utvrđivanje postojanja odstupanja, kad se situacije koje proizlaze iz sporne mjere tretiraju drukčije od situacija koje proizlaze iz uobičajenog sustava, iako su usporedive. Tako sveukupno rasuđivanje koje se odnosi na prve dvije faze prethodno navedene metode u određenim slučajevima može dovesti do istodobnog utvrđivanja uobičajenog sustava i postojanja odstupanja.

U svrhe kvalificiranja, u okviru primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a, nacionalne porezne mjere kao „selektivne”, Europska komisija mora, kao prvo, utvrditi redovni ili „uobičajeni” porezni sustav koji je na snazi u predmetnoj državi članici te, kao drugo, dokazati da odnosna porezna mjera odstupa od tog redovnog sustava, u mjeri u kojoj se njome uvodi razlikovanje između subjekata koji se, s obzirom na cilj tog redovnog sustava, nalaze u činjenično i pravno usporedivim situacijama. Pojam „državne potpore” ne obuhvaća, međutim, mjere koje uvode razlikovanje između poduzetnika koji se, s obzirom na cilj predmetnog pravnog sustava, nalaze u činjenično i pravno usporedivoj situaciji i koje su stoga a priori selektivne, kada dotična država članica uspije dokazati da je to razlikovanje opravdano jer proizlazi iz naravi ili strukture sustava kojeg su te mjere dio.

Pojam „državna potpora” u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a ne obuhvaća mjere koje uvode razlikovanje između poduzetnika koji se, s obzirom na cilj uobičajenog poreznog sustava, nalaze u činjenično i pravno usporedivoj situaciji i koje su stoga a priori selektivne, kada dotična država članica uspije dokazati da je to razlikovanje opravdano jer proizlazi iz naravi ili strukture sustava kojeg su te mjere dio.

U tom se pogledu mora napraviti razlika između, jedne strane, ciljeva dodijeljenih poreznoj mjeri ili posebnom pravnom režimu i koji su im izvanjski i, s druge strane, mehanizama prirođenih samom poreznom sustavu potrebnih za postizanje tih ciljeva. Slijedom toga, porezna oslobođenja koja potječu iz cilja koji je stran poreznom sustavu, čija su ona dio, ne mogu zaobići zahtjeve koji proizlaze iz članka 107. stavka 1. UFEU-a.

Na temelju takvog razlikovanja, država članica može se korisno pozvati na načelo porezne neutralnosti kako bi opravdala različiti tretman koji se uvodi mjerom kojom se određenim poduzetnicima pruža porezna pogodnost. Međutim, na dotičnoj je državi članici da dokaže da je odstupanje od općeg poreznog sustava opravdano. U tom pogledu, porezno odstupanje ne može se smatrati opravdanim s obzirom na načelo porezne neutralnosti ako država članica ne dokaže da se tim odstupanjem omogućuje ponovno uspostaviti poreznu neutralnost ili ako se samom predmetnom mjerom uvodi diskriminacija.

U tom kontekstu, Europska komisija nije dužna u okviru odluke kojom se mjera kojom se pruža porezna pogodnost proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem odrediti uvjete za primjenu sporne mjere na temelju kojih bi u određenim slučajevima mogla utvrditi nepostojanje potpore. Naime, da se Komisiji naložila obveza ispitivanja različitih gospodarskih transakcija na koje se predmetna pogodnost može valjano primijeniti, a da se pritom ne može utvrditi postojanje potpore, to bi je navelo na to da izmijeni sadržaj ili uvjete za primjenu ispitane mjere, a ne na to da odredi samo njezin zemljopisni ili sektorski doseg. Međutim, takva bi obveza navela Komisiju da prekorači svoje ovlasti koje su joj povjerene odredbama UFEU-a i odredbama Uredbe Vijeća br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU-a].

(t. 167., 168., 172., 173., 177., 180.-189., 191.-200., 207., 213.)