ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Da bi dužnosnik ili bivši dužnosnik, na temelju članka 90. i 91. Pravilnika o osoblju, mogao podnijeti tužbu kojom zahtijeva poništenje odluke tijela za imenovanje o imenovanju mora postojati osobni interes da pobijani akt bude poništen, i to takav interes koji pretpostavlja da će mu zahtjev vjerojatno, svojim ishodom, ići u korist. Kao uvjet dopuštenosti, interes tužitelja za pokretanje postupka mora se ocijeniti u trenutku podnošenja tužbe.

Naime, bivši dužnosnik koji je, u trenutku podnošenja svoje tužbe umirovljen i koji dakle više nije u javnoj službi Europske unije ne bi mogao, u slučaju da Službenički sud poništi odluku o imenovanju, podnijeti prijavu za sporno radno mjesto jer više ne bi ispunjavao jedan od uvjeta odabira predviđenih u oglasu za slobodno radno mjesto, odnosno onaj da mora biti dužnosnik. Posljedično, budući da bivši dužnosnik više ne može podnijeti prijavu za sporno radno mjesto kad podnosi svoju tužbu, on nema nikakav osobni interes da odluka o imenovanju bude poništena s obzirom na to da mu to poništenje ne ide u korist.

Okolnost da je bivši dužnosnik umirovljen na osobni zahtjev, prije nego što je navršio dob propisanu za odlazak u mirovinu po službenoj dužnosti, ne dovodi u pitanje taj zaključak. Naime, iz tumačenja u vezi s člankom 47. točkom (f) i člankom 52. točkom (b) Pravilnika o osoblju proizlazi da pravo na prijevremenu starosnu mirovinu, koje se priznaje na zahtjev zainteresirane osobe, dovodi do konačnog odlaska iz službe. Stoga su posljedice umirovljenja jednake posljedicama ostavke.

Iako bivši dužnosnik više nema legitiman interes da odluka o imenovanju bude poništena, on još uvijek ima interes tražiti donošenje presude o tom imenovanju u okviru zahtjeva za naknadu štete, kako materijalne tako i nematerijalne, koju smatra da je pretrpio zbog raznih nepravilnosti koje je počinila njegova uprava.

(t. 17. do 19., 22. i 25.)

Sud: presuda Del Plato/Komisija, 126/87, EU:C:1989:115, t. 18. do 20.

Prvostupanjski sud: presude Marcato/Komisija, T‑82/89, EU:T:1990:77, t. 54.; Moritz/Komisija, T‑20/89, EU:T:1990:80, t. 15.; Latham/Komisija, T‑82/91, EU:T:1994:14, t. 24. do 26.; Moat/Komisija, T‑41/95, EU:T:1996:87, t. 26.; Contargyris/Vijeće, T‑6/96, EU:T:1997:76, t. 32., i Combescot/Komisija, T‑250/04, EU:T:2007:262, t. 28.

Opći sud Europske unije: presuda Komisija/Q, T‑80/09 P, EU:T:2011:347, t. 156., i navedena sudska praksa, i rješenje Attey i dr./Vijeće, T‑118/11, T‑123/11 i T‑124/11, EU:T:2012:270, t. 28.
Na temelju članka 105. točke (c) Poslovnika Službeničkog suda troškovima čiju je naknadu moguće tražiti smatraju se „nužni troškovi stranaka nastali u svrhu postupka, posebice putni troškovi i troškovi boravka i naknade agentu, savjetniku ili odvjetniku“. Iz te odredbe proizlazi da su troškovi čiju je naknadu moguće tražiti ograničeni, s jedne strane, na one nastale u svrhu postupka pred navedenim sudom i, s druge strane, na one koji su bili nužni za to.

S tim u vezi, sud Unije nije ovlašten odmjeriti nagrade za rad koje stranke duguju vlastitim odvjetnicima, nego utvrditi iznos naknada za rad koji se može tražiti od stranke kojoj je naloženo snošenje troškova. Odlučujući o zahtjevu za odmjeravanje troškova, sud Unije nije dužan uzeti u obzir nacionalnu tarifu koja određuje nagrade za rad odvjetnika niti eventualni sporazum koji je u tom pogledu stranka u pitanju sklopila sa svojim agentima ili savjetnicima.

U nedostatku odredbi o pristojbama u pravu Unije, sud treba slobodno ocijeniti predmetne podatke uzimajući u obzir predmet i prirodu spora, njegovu važnost s gledišta prava Unije, težinu predmeta, opseg rada koji je nužan u sudskom postupku za zastupnike ili savjetnike koji su sudjelovali i ekonomske interese koje spor predstavlja za stranke.

Određujući troškove čiju je naknadu moguće tražiti, Službenički sud vodi računa o svim okolnostima slučaja sve do trenutka objave rješenja o troškovima postupka, uključujući nužne troškove u postupku odmjeravanja troškova.

(t. 35. do 38.)

Izvori:

Opći sud Europske unije: rješenje od 23. ožujka 2012., Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, t. 15.

Službenički sud: rješenja od 10. studenoga 2009., X/Parlament, F‑14/08 DEP, EU:F:2009:149, t. 22.; od 26. travnja 2010., Schönberger/Parlament, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, t. 23. i 24., i od 27. rujna 2011., De Nicola/EIB, F‑55/08 DEP, EU:F:2011:155, t. 41.
RJEŠENJE SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE

(treće vijeće)

4. rujna 2014.

Olivier Prigent

protiv

Europske komisije

„Javna služba — Otvoreni natječaj — Obavijesti o otvorenim natječajima EPSO/AD/230/12 (AD 5) i EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Uvjet sudjelovanja na natječaju u pogledu profesionalnog iskustva za natječaj EPSO/AD/231/12 (AD 7) nije ispunjen — Preraspoređivanje u natječaj EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Uvrštavanje u popis uspješnih kandidata na natječaju EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Pravni interes — Nepravodobnost žalbe — Naknadni zahtjevi za preispitivanje“

Predmet:

Tužba podnesena na temelju članka 270. UFEU‑a, primjenjivog na Ugovor o EZAE‑u na temelju njegova članka 106.a, kojom O. Prigent posebice traži poništenje odluke povjerenstva za odabir na otvorenom natječaju EPSO/AD/231/12 (AD 7), dostavljene dopisom Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) od 16. srpnja 2012., o tome da ga neće pozvati u centar za procjenu kandidata na tom natječaju, nego da će ga nakon preraspoređivanja u otvoreni natječaj EPSO/AD/230/12 (AD 5) pozvati u centar za procjenu kandidata na tom potonjem natječaju.

Odluka:

Tužba se djelomično odbacuje kao nedopuštena i djelomično odbija kao neosnovana. O. Prigent snosi vlastite troškove i nalaže mu se snošenje troškova Europske komisije.

Sažetak

Dužnosnici – Natječaj – Natječaj temeljen na kvalifikacijama i testovima – Uvjeti za prijam – Popratna dokumentacija – Obveza kandidata da osiguraju dostatnost dokumentacije

(čl. 2. Priloga III. Pravilniku o osoblju za dužnosnike)

U načelu je na kandidatu na natječaju da povjerenstvu za odabir pruži sve informacije i dokumente koje smatra korisnima za ispitivanje njegove prijave kako bi omogućio povjerenstvu za odabir da provjeri ispunjava li on uvjete postavljene u obavijesti o natječaju, i to tim više ako je izričito i formalno bio pozvan da to učini. Povjerenstvo za odabir je dakle ovlašteno, kad odlučuje o prijemu ili odbijanju kandidata na natječaju, ograničiti svoje ispitivanje samo na obrazac za prijavu i priloženu popratnu dokumentaciju.

(t. 43.)

Izvori:

Sud: presuda Belardinelli i dr./Sud, 225/87, EU:C:1989:309, t. 24.

Prvostupanjski sud: presude Burban/Parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, t. 31. i 34., i Martínez Alarcón/Komisija, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 i T‑364/00, EU:T:2002:66, t. 76.

Službenički sud: presuda Demeneix/Komisija, F‑96/12, EU:F:2013:52, t. 44.
RJEŠENJE SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE

(prvo vijeće)

20. srpnja 2016.

Luigi Marcuccio

protiv

Europske komisije

„Javna služba — Postupak — Odmjeravanje troškova“

Predmet:

Zahtjev za odmjeravanje troškova koji je podnijela Europska komisija nakon rješenja Službeničkog suda od 7. listopada 2013., Marcuccio/Komisija (F‑57/12, EU:F:2013:148) i rješenja predsjednika Službeničkog suda od 3. kolovoza 2012., Marcuccio/Komisija (F‑57/12 R, EU:F:2012:115).

Odluka:

Ukupan iznos troškova koje Luigi Marcuccio treba nadoknaditi Europskoj komisiji s naslova troškova čiju je naknadu moguće tražiti u predmetu F‑57/12, uključujući one vezane uz postupak privremene pravne zaštite u predmetu F‑57/12 R, iznosi 4750 eura. Iznos naveden u točki 1. bit će uvećan za zatezne kamate od dana dostave ovog rješenja do dana isplate, i to po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka za glavne operacije refinanciranja koja je na snazi prvog dana u mjesecu dospijeća plaćanja, uvećanoj za tri i pol postotna boda.

Sažetak

Sudski postupak – Troškovi – Odmjeravanje – Troškovi čiju je naknadu moguće tražiti – Nužni troškovi stranaka – Pojam – Nagrade za rad koje institucija isplaćuje svojem odvjetniku – Uključenost (Statut Suda, čl. 19. st. 1. i Prilog I., čl. 7. st. 1.; Poslovnik Službeničkog suda, čl. 105. t. (c)) Sudski postupak – Troškovi – Odmjeravanje – Odmjeravanje na temelju preciznih podataka koje je podnio podnositelj zahtjeva ili, ako ih nije podnio, na temelju pravične ocjene suca Unije – Paušalnost naknade odvjetnika – Nepostojanje utjecaja na diskrecijsku ovlast suca (Poslovnik Službeničkog suda, čl. 105. t. (c))
Na temelju članka 87. stavka 2. njegova poslovnika, ako to zahtijeva pravičnost, Službenički sud može odlučiti da je stranka koja ne uspije u postupku dužna samo djelomično snositi troškove druge stranke odnosno da uopće nije dužna snositi troškove po toj osnovi. Međutim, na temelju članka 88. Poslovnika, stranci, pa i onoj koja je uspjela u postupku, može se naložiti djelomično odnosno potpuno snošenje troškova, ako se to čini opravdanim na temelju njezina ponašanja, uključujući ponašanje prije pokretanja postupka. S tim u vezi, nalaganje troškova instituciji može biti opravdano nedostatkom pažnje te institucije u predsudskom postupku.

Kada je u obavijesti o natječaju kandidatu na otvorenom natječaju priznato posebno pravo podnošenja zahtjeva za preispitivanje njegova rezultata kada on smatra da Europski ured za odabir osoblja (EPSO) nije poštovao odredbe koje uređuju postupak natječaja ili da povjerenstvo za odabir nije poštovalo odredbe koje uređuju njegovu djelatnost, kandidat zadržava pravo primanja odgovora, koji mu je EPSO dužan pružiti bez odgode. Svrha tog prava je prije svega osigurati da primjeren kandidat ne bude isključen te u najvećoj mogućoj mjeri izbjeći nepotrebne pritužbe i tužbe kandidata čije se isključenje s natječaja nakon preispitivanja pokaže potpuno opravdanim.

Udovoljenje zahtjevu za ispravak podnošenjem zahtjeva istovjetnog izvorniku, no sastavljena manjim slovima povodom zahtjeva za podnošenje skraćene verzije, nije samo u očitoj suprotnosti s ciljem točke 8. Praktičnih uputa za stranke, već Službenički sud opterećuje nepotrebnim poslom s obzirom na to da on mora ispitati drugu verziju zahtjeva koja je u potpunosti istovjetna prvoj.

(t. 38.)
U tom smislu, iz članka 19. prvog podstavka Statuta Suda, koji se pred Službeničkim sudom primjenjuje na temelju članka 7. stavka 1. Priloga I. navedenom Statutu, proizlazi da institucije Europske unije, kad je riječ o načinu na koji žele biti zastupane ili asistenciji kojom se žele koristiti pred sudom Unije, slobodno mogu koristiti pomoć odvjetnika. U tom pogledu, naknada tog odvjetnika ulazi u pojam neizbježnih troškova nastalih u svrhu postupka a da ta institucija nije dužna dokazivati da je intervencija tog odvjetnika bila objektivno opravdana. U svrhu primjene navedene odredbe Statuta Suda, tijela Unije treba izjednačiti s navedenim institucijama.

Osim toga, činjenica da su tijelo Unije zastupali agent i vanjski odvjetnik ne utječe na eventualnu mogućnost traženja naknade predmetnih troškova, s obzirom na to da ih se načelno ne može isključiti. Međutim, ona može utjecati na određivanje iznosa troškova nastalih u svrhu postupka koji će se in fine nadoknaditi. Ne može biti riječi o povredi načela jednakog postupanja među tužiteljima kada se institucija ili tijelo Unije odluči koristiti uslugama odvjetnika u određenim predmetima, dok u drugima tu instituciju ili to tijelo predstavljaju njegovi agenti.

Drukčija procjena, kojom bi se pravo institucije ili tijela Unije da zahtijeva ukupnu ili dio nagrade plaćene odvjetniku uvjetovalo dokazivanjem objektivne nužnosti korištenja njegovim uslugama, zapravo bi predstavljala neizravno ograničenje slobode zajamčene člankom 19. prvim podstavkom Statuta Suda i uključivala bi obvezu suda Unije da svojom ocjenom zamijeni ocjenu institucija i tijela odgovornih za organizaciju vlastitih službi. Takav zadatak nije spojiv ni s člankom 19. prvim podstavkom Statuta Suda ni s ovlašću unutarnje organizacije koju imaju institucije i tijela Unije kad je riječ o vođenju svojih predmeta pred sudovima Unije. Iz navedenog proizlazi da okolnost da tijelo Unije raspolaže pravnom službom ne utječe na nadoknadivost troškova koji se sastoje od naknade koju to tijelo isplaćuje odvjetniku koji nije dio njegova osoblja.

(t. 30. do 33.)

Sud: rješenje Internationaler Hilfsfonds/Komisija, C‑554/11 P‑DEP, EU:C:2013:706, t. 17.

Opći sud Europske unije: rješenje Longinidis/Cedefop, T‑283/08 P‑DEP, EU:T:2014:1083, t. 24. do 26. i navedena sudska praksa

Službenički sud: rješenje Chatzidoukakis/Komisija, F‑84/10 DEP, EU:F:2014:41, t. 21.
Pravilnik o osoblju Europske investicijske banke službenicima Banke priznaje mogućnost da zatraže – prije pokretanja sudskog postupka i ako to žele – pokretanje ad hoc postupka, kao što je postupak pred žalbenim odborom, upravo s ciljem da nepristrano tijelo koje se nalazi izvan službe dotičnog službenika prethodno može provjeriti zakonitost izvješća o ocjeni te da službenik može eventualno ishoditi čak i cjelovitu izmjenu svojeg izvješća, s obzirom na to da žalbeni odbor zapravo može svojom ocjenom in toto zamijeniti ocjenu ocjenjivača.

Drugi postupak koji službenici Banke imaju na raspolaganju radi pobijanja akta kojim im se nanosi šteta jest mirenje predviđeno i definirano člankom 41. Pravilnika o osoblju.

Navedena dva fakultativna postupka pritom nisu alternativna, odnosno jedan ne isključuje drugi te ih pojedini službenik može koristiti istodobno ili odvojeno.

Međutim, navedeni fakultativni postupci internog pobijanja unutar Banke ne smiju se zloupotrebljavati niti koristiti šteteći poštovanju načela pravne sigurnosti koje predstavlja temeljno jamstvo kada je riječ o bilo kojem upravnom aktu koji može proizvoditi pravne učinke prema svojim adresatima.

(t. 85. do 88.)

Prvostupanjski sud: presuda od 23. veljače 2001., De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 i T‑109/99, EU:T:2001:69, t. 96.
RJEŠENJE SLUŽBENIČKOG SUDA EUROPSKE UNIJE (prvo vijeće)

20. srpnja 2016.

Luigi Marcuccio

protiv

Europske komisije

„Javna služba — Postupak — Odmjeravanje troškova“

Predmet:

Zahtjev za odmjeravanje troškova koji je podnijela Europska komisija nakon rješenja Službeničkog suda od 28. svibnja 2013., Marcuccio/Komisija (F‑67/11, EU:F:2013:65) i rješenja predsjednika Službeničkog suda od 16. studenoga 2011., Marcuccio/Komisija (F‑67/11 R, EU:F:2011:184).

Odluka:

Ukupan iznos troškova koje Luigi Marcuccio treba nadoknaditi Europskoj komisiji s naslova troškova čiju je naknadu moguće tražiti u predmetu F‑67/11, uključujući one vezane uz postupak privremene pravne zaštite u predmetu F‑67/11 R, iznosi 6500 eura. Iznos naveden u točki 1. bit će uvećan za zatezne kamate od dana dostave ovog rješenja do dana isplate, i to po stopi koju utvrđuje Europska središnja banka za glavne operacije refinanciranja koja je na snazi prvog dana u mjesecu dospijeća plaćanja, uvećanoj za tri i pol postotna boda.

Sažetak

Sudski postupak – Troškovi – Odmjeravanje – Troškovi čiju je naknadu moguće tražiti – Nužni troškovi stranaka – Pojam – Nagrade za rad koje institucija isplaćuje svojem odvjetniku – Uključenost (Statut Suda, čl. 19. st. 1. i Prilog I., čl. 7. st. 1.; Poslovnik Službeničkog suda, čl. 105. t. (c)) Sudski postupak – Troškovi – Odmjeravanje – Odmjeravanje na temelju preciznih podataka koje je podnio podnositelj zahtjeva ili, ako ih nije podnio, na temelju pravične ocjene suca Unije – Paušalnost naknade odvjetnika – Nepostojanje utjecaja na diskrecijsku ovlast suca (Poslovnik Službeničkog suda, čl. 105. t. (c))
Kada je riječ o dosegu nadzora koji u području ocjenjivanja članova osoblja treba izvršiti žalbeni odbor Europske investicijske banke, navedeni odbor može poništiti tvrdnje sadržane u obrascu za ocjenjivanje i/ili izmijeniti konačnu ocjenu zasluga. Žalbeni odbor je stoga ovlašten ponovno ocjenjivati osnovanost svake od tih tvrdnji i po potrebi ih izmijeniti. Doseg te ovlasti prema tome prelazi granice same ovlasti nadzora zakonitosti i poništenja izreke akta jer uključuje mogućnost poništenja i razloga kojima se opravdava izreka, neovisno o njihovoj važnosti unutar opće strukture obrazloženja navedenog akta.

U okviru tužbe protiv odluke žalbenog odbora, koji je Europska investicijska banka uspostavila u području ocjenjivanja članova osoblja, sud Unije dužan je provjeriti je li i u kojoj mjeri navedeni odbor izvršio svoju dužnost punog nadzora u skladu s primjenjivim pravilima, pri čemu se podsjeća da je nadzor suda Unije zakonitosti ocjena sadržanih u godišnjem izvješću o ocjeni člana osoblja Banke ograničen i da se odnosi samo na eventualne formalne nepravilnosti, očite pogreške koje se tiču prava kojima su te ocjene zahvaćene i na eventualnu zlouporabu ovlasti.

U tom pogledu, pogreška se može smatrati očitom samo kada se može lako uočiti i otkriti na temelju kriterija kojima je zakonodavac namjeravao upravnom tijelu uvjetovati izvršenje njegove diskrecijske ovlasti. Tvrdnja da je upravno tijelo počinilo očitu pogrešku u ocjeni činjenica kako bi se opravdalo poništenje odluke donesene na temelju te ocjene pretpostavlja, dakle, da su dokazi koje je tužitelj dužan podnijeti dovoljni za to da pokažu da ocjene uprave nisu prihvatljive. Drugim riječima, razlog koji se temelji na očitoj pogrešci mora se odbiti ako se, neovisno o dokazima koje je podnio tužitelj, ocjena koja je dovedena u pitanje još uvijek može prihvatiti kao utemeljena i dosljedna. Takav je slučaj s razlogom koji se odnosi na izbor uprave kad je riječ o utvrđivanju ciljeva u okviru godišnjeg ocjenjivanja, s obzirom na to da tužitelj iznosi samo one tvrdnje koje nisu potkrijepljene nikakvim dokazom.

(t. 47., 48., 68. i 73.)

Izvori:

Prvostupanjski sud: presuda od 22. listopada 2002., Pflugradt/ESB, T‑178/00 i T‑341/00, EU:T:2002:253, t. 69.

Opći sud Europske unije: presude od 27. travnja 2012., De Nicola/EIB, T‑37/10 P, EU:T:2012:205, t. 52. i 54. te od 16. rujna 2013., De Nicola/EIB, T‑618/11 P, EU:T:2013:479, t. 61.

Službenički sud: presuda od 8. listopada 2015., FT/ESMA, F‑39/14, EU:F:2015:117, t. 74. i navedena sudska praksa
Počevši od trenutka kad tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu odluku o otkazu ugovora o radu članu privremenog osoblja obrazloži time da, među ostalim, dotična osoba ima probleme povezane s međuljudskim odnosima u radnom okruženju, navedeno tijelo dužno je, na temelju članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima, saslušati dotičnu osobu i o tom razlogu za otkaz. Poštovanje takve obveze navedenom tijelu omogućuje da s dotičnom osobom provjeri mogu li joj se stvarno pripisati problemi povezani s njezinim vladanjem u službi ili jesu li ti problemi povezani i s drugim okolnostima, odnosno s vladanjem drugih kolega dotične osobe. Prethodnim saslušanjem dotične osobe o tom dodatnom razlogu za otkaz tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora o radu može, prema potrebi, s njom raspraviti pitanje bi li ona bila zainteresirana za premještaj. Stoga se ne može isključiti da, ako se dotična osoba sasluša o navedenom razlogu, ona doista ima mogućnost utjecati na predmetni postupak odlučivanja.

Nadalje, okolnost da bi navedeno tijelo, iako je prethodno saslušalo dotičnu osobu o tom dodatnom razlogu za otkaz, donijelo odluku koja je istovjetna onoj o otkazu nije relevantna jer bi to značilo oduzeti smisao temeljnom pravu na saslušanje propisanom člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje, s obzirom na to da to pravo pretpostavlja da dotična osoba ima mogućnost utjecaja na predmetni postupak odlučivanja, osobito kada su u odluci o otkazu izričito dovedeni u pitanje njezino osobno vladanje ili uspješnost.

(t. 30. i 31.)

Izvori:

Sud: presuda od 1. srpnja 2010., Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, t. 23. i navedena sudska praksa

Opći sud Europske unije: presuda od 14. rujna 2011., Marcuccio/Komisija, T‑236/02, EU:T:2011:465, t. 115.

Službenički sud: presude od 14. svibnja 2014., Delcroix/ESVD, F‑11/13, EU:F:2014:91, t. 44. i od 5. veljače 2016., GV/ESVD, F‑137/14, EU:F:2016:14, t. 79.
Imajući u vidu samu njegovu svrhu, a to je omogućiti upravnom tijelu da ponovno razmotri svoju odluku, predsudski postupak evolutivnog je karaktera tako da u sustavu pravnih lijekova predviđenih u člancima 90. i 91. Pravilnika upravno tijelo može, odbijajući žalbu, biti dovedeno do toga da mijenja, u pogledu same žalbe, razloge na temelju kojih je usvojilo pobijani akt. Zbog svega toga, potrebno je ispitati upravo zakonitost prvotnog akta kojim se nanosi šteta, i to s obzirom na obrazloženje koje je navedeno u odluci o odbijanju žalbe. Slijedi da, kada ured za isplatu odbije naknaditi određene zdravstvene troškove na temelju nepovoljnog i sažetog mišljenja svojeg liječnika savjetnika te zainteresirana osoba podnese žalbu, upravno tijelo može, kako bi odgovorilo na tu žalbu, tijekom predsudskog postupka pružiti dodatna eksplicitnija obrazloženja. Ti posebni razlozi koji se odnose na pojedinačni slučaj i koji su priopćeni prije podnošenja pravnog sredstva moraju se poklapati s odlukom od odbijanju i stoga ih treba smatrati relevantnim informacijama za ocjenu zakonitosti te odluke.

(t. 36.)

Izvori:

Opći sud Europske unije: presuda od 9. prosinca 2009., Komisija/Birkhoff,T‑377/08 P, EU:T:2009:485, t. 56.

Službenički sud: presuda od 26. ožujka 2014., CP/Parlament,F‑8/13, EU:F:2014:44, t. 21. i navedena sudska praksa
Stegovnom postupku svojstveno je to da nepoštovanje više obveza ili odredbi Pravilnika može rezultirati određivanjem jedinstvene sankcije tijela za imenovanje, pri čemu se uzima u obzir ukupna težina navedenih povreda. Stoga činjenica da spomenuto tijelo postupa na taj način ne predstavlja povredu načela ne bis in idem iz članka 9. stavka 3. Priloga IX. Pravilniku.

Stegovno povjerenstvo ima savjetodavnu funkciju i stoga tijelo za imenovanje nije vezano njegovim mišljenjem, osobito u pogledu činjeničnog stanja, na način da se ono može u odluci koju donosi nakon provođenja stegovnog postupka ograditi od činjeničnih utvrđenja stegovnog povjerenstva koje je ono dalo u obrazloženom mišljenju, pod uvjetom da detaljno izloži razloge kojima opravdava svoju različitu ocjenu konačno usvojenu u toj odluci.

Naime, ako bi činjenično utvrđenje iz obrazloženog mišljenja stegovnog povjerenstva bilo obvezujuće za tijelo za imenovanje, s jedne strane, takvo tumačenje stegovnog postupka iz Pravilnika dovelo bi do toga da stegovno povjerenstvo postane tijelo koje donosi odluke, a ne više savjetodavno tijelo, što bi moglo dovesti do toga da tijelo za imenovanje ne može donijeti odluku različitu od one koju je donijelo to tijelo, kojemu Pravilnik povjerava tek savjetodavnu ulogu. S druge strane, takvo tumačenje oduzelo bi koristan učinak mogućnosti iz članka 18. Priloga IX. Poslovniku, prema kojoj svaki član stegovnog povjerenstva može iznijeti stav koji se razlikuje od mišljenja većine članova dotičnog povjerenstva.

(t. 147. i 148.)

Izvori:

Službenički sud: presude od 17. ožujka 2015., AX/ESB,F‑73/13, EU:F:2015:9, t. 244. i od 3. lipnja 2015., Bedin/Komisija,F‑128/14, EU:F:2015:51, t. 29. i 30.
U skladu s člankom 13. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, prije nego što se zaposli, član privremenog osoblja obavlja liječnički pregled kod službenog liječnika institucije kako bi se potvrdilo da ispunjuje zahtjeve iz članka 12. stavka 2. točke (d) navedenih uvjeta, pri čemu valja podsjetiti da se primjenom potonje odredbe član privremenog osoblja može zaposliti samo ako je fizički sposoban obavljati poslove u pitanju.

U tom pogledu, liječnički pregled koji prethodi zapošljavanju člana privremenog osoblja služi legitimnom interesu institucija Unije, koje moraju biti u mogućnosti izvršavati svoje zadaće. U okviru tog pregleda, koji provodi službeni liječnik institucije i koji se nužno sastoji od kliničkog pregleda osobe i, prema potrebi, dodatnih bioloških testiranja koja naloži službeni liječnik, potonji može doći do zaključka da kandidat za zaposlenje, iako ispunjava uvjete fizičke sposobnosti, ima bolest ili invalidnost koja bi se naknadno mogla razviti i dovesti do toga da je osoba obuhvaćena uređenjem za invalidnost ili da zatraži da to bude.

(t. 64. i 65.)

Izvori:

Sud: presuda od 5. listopada 1994., X/Komisija, C‑404/92 P, EU:C:1994:361, t. 20.

Službenički sud: presuda od 5. srpnja 2011., V/Parlament,F‑46/09, EU:F:2011:101, t. 77. i navedena sudska praksa