ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
HR Službeni list Europske unije C 261/11

Rješenje Suda (osmo vijeće) od 19. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Tribunal do Trabalho da Covilhã – Portugal) – Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA i drugi protiv Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

(Predmet C-683/13) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Članak 99. Poslovnika Suda - Postupanje s osobnim podacima - Direktiva 95/46/EZ - Članak 2. - Pojam „osobnih podataka” - Članci 6. i 7. - Načela koja se odnose na kvalitetu podataka i zakonitost obrade podataka - članak 17. - Sigurnost obrade - Radno vrijeme radnika - Upisnik radnog vremena - Pristup nacionalnog tijela koje je nadležno za područje nadzora uvjeta rada - Obveza poslodavca da stavi na raspolaganje upisnik radnog vremena na način da je moguć neposredan uvid))

2014/C 261/18

Jezik postupka: portugalski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal do Trabalho da Covilhã

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Pharmacontinente-Saúde e Higiene SA, Domingos Sequeira de Almeida, Luis Mesquita Soares Moutinho, Rui Teixeira Soares de Almeida, André de Carvalho e Sousa

Tuženik: Autoridade Para As Condições do Trabalho (ACT)

Izreka

1. Članak 2. točku (a) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka treba tumačiti na način da upisnik radnog vremena, poput onoga u glavnom postupku, koji za svakog radnika pokazuje početak i završetak radnog vremena, kao i prekide ili odgovarajuće pauze, ulazi u pojam „osobnih podataka”, u smislu te odredbe.

2. Članak 6. stavak 1. točke (b) i (c), kao i članak 7. točke (c) i (e) Direktive 95/46 treba tumačiti na način da se ne protive nacionalnom propisu, poput onoga u glavnom postupku, koji poslodavcu nameće obvezu stavljanja upisnika radnog vremena na raspolaganje nacionalnom tijelu nadležnom za područje nadzora uvjeta rada kako bi mu omogućio neposredan uvid, pod uvjetom da je ta obveza nužna tom tijelu za izvršavanje zadaća nadzora primjene pravila u području uvjeta rada, a posebno u vezi s radnim vremenom.

3. Sud koji je uputio zahtjev za prethodnu odluku mora ispitati može li se obvezu poslodavca da nacionalnom tijelu koje je nadležno za područje nadzora uvjeta rada dopusti pristup upisniku radnog vremena na način da mu se omogući neposredan uvid smatrati nužnom tom tijelu za izvršavanje zadaća nadzora, čime pridonosi učinkovitijoj primjeni navedenog propisa u području uvjeta rada, a posebno u vezi s radnim vremenom te, ako je odgovor potvrdan, poštuju li sankcije koje se izriču radi osiguranja učinkovite primjene zahtjevâ postavljenih Direktivom 2003/88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003. o određenim vidovima organizacije radnog vremena načelo proporcionalnosti.

(1) SL C 52, 22.2.2014.
HR Službeni list Europske unije C 261/19

Rješenje predsjednika Suda od 7. svibnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Bundesgerichtshof – Njemačka) – Andreas Grund, u svojstvu stečajnog upravitelja SR-Tronic GmbH, Jürgen Reiser, Dirk Seidler protiv Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc.

(Predmet C-458/13) (1)

2014/C 261/33

Jezik postupka: njemački

Predsjednik Suda odredio je brisanje predmeta.

(1) SL C 344, 23.11.2013.
HR Službeni list Europske unije C 261/7

Rješenje Suda (osmo vijeće) od 5. lipnja 2014. (zahtjev za prethodnu odluku Augstākā tiesa (bivši Augstākās tiesas Senāts) – Latvija) – Antonio Gramsci Shipping Corp i drugi protiv Aivars Lembergsa

(Predmet C-350/13) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Pravosudna suradnja u građanskim stvarima - Uredba (EZ) br. 44/2001 - Priznavanje i izvršavanje privremenih i zaštitnih mjera mjera - Poništenje izvorne odluke - Ustrajanje na zahtjevu za prethodnu odluku - Obustava postupka))

2014/C 261/10

Jezik postupka: latvijski

Sud koji je uputio zahtjev

Augstākā tiesa (bivši Augstākās tiesas Senāts)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co.Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd

Tuženik: Aivars Lembergs

Izreka

Obustavlja se zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Augstākās tiesas Senāts (Lettonie) odlukom od 12. lipnja 2013.

(1) SL C 252, 31.8.2013.
2.

Bilbaína de Alquitranes SA, Cindu Chemicals BV, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV et Rütgers Poland sp. z o.o. nalaže se snošenje troškova.
HR Službeni list Europske unije C 102/10

Rješenje Suda (osmo vijeće) od 14. studenoga 2013. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court of Justice (Chancery Division) – Ujedinjena Kraljevina) – Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG protiv Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Predmet C-210/13) (1)

((Lijekovi za primjenu kod ljudi - Svjedodžba o dodatnoj zaštiti - Uredba (EZ) br. 469/2009 - Pojmovi „aktivni sastojak” i „mješavina aktivnih sastojaka” - Dodatak))

2014/C 102/13

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Glaxosmithkline Biologicals SA, Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG

Tuženici: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Predmet

Zahtjev za prethodnu odluku – High Court of Justice (Chancery Division) – Tumačenje članka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (SL L 152, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)- Pojmovi „aktivni sastojak” i „mješavina aktivnih sastojaka” – Dodatak bez vlastitog terapeutskog učinka koji potiče terapeutski učinak u antigenu

Izreka

Članak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove treba tumačiti u smislu da isto kao što dodatak ne spada pod pojam „aktivni sastojak” u smislu te odredbe, mješavina dvije tvari od kojih je jedna aktivni sastojak koji ima terapeutske učinke koji su mu svojstveni, dok je druga dodatak koji povećava terapeutske učinke i koji pritom sam nema vlastitih terapeutskih učinaka ne spada pod pojam „mješavina aktivnih sastojaka” u smislu navedene odredbe.

(1) SL C 189, 29.6.2013.
HR Službeni list Europske unije C 184/2

Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 6. ožujka 2014. – Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development protiv Europske komisije

(Predmet C-248/12 P) (1)

((Žalba - EFSJP, EFJP i EPFRR - Troškovi isključeni iz financiranja Europske unije - Dopuštenost tužbe za poništenje - Slučaj tužitelja na kojeg ne utječe izravno sporna odluka))

2014/C 184/02

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development (zastupnik: K. Brown, solicitor)

Druga stranka u postupku: Europska komisija (zastupnici: N. Donnelly i P. Rossi, agenti)

Predmet

Žalba protiv rješenja Općeg suda (osmo vijeće) Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija od 6. ožujka 2012., T-453/10, kojom je Opći sud kao nedopuštenu odbacio tužbu za djelomično poništenje Odluke Komisije 2010/399/EU (priopćeno pod brojem dokumenta C (2010) 4894) od 15. srpnja 2010. o isključenju iz financiranja Europske unije određenih izdataka nastalih za države članice na temelju Komponente za jamstva Europskog fonda za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), u okviru Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), u dijelu u kojem isključuje određene izdatke nastale Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske (SL L 184, str. 6.).

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Nalaže se Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development snošenje troškova u vezi s ovom žalbom.

(1) SL C 200, 7.7.2012.
HR Službeni list Europske unije C 304/3

Rješenje Suda (sedmo vijeće) od 4. srpnja 2013. — Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE protiv Europske komisije, Delegacije Europske unije u Turskoj, Central Finance & Contracts Unit (CFCU)

(Predmet C-520/12 P) (1)

(Žalba - Instrument pretpristupne pomoći - Javna nabava - Projekt razvoja europske mreže poslovnih centara u Turskoj - Odluka o nedodjeli projekta - Zahtjev za naknadu navodno pretrpljene štete - Nacionalna odluka - Neuključenost tijela Unije)

2013/C 304/05

Jezik postupka: engleski

Stranke

Tužitelj: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (zastupnik: A. Krystallidis, odvjetnik)

Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: A. Aresu i F. Erlbacher, agenti), Delegacija Europske unije u Turskoj, Central Finance & Contracts Unit (CFCU)

Predmet

Žalba protiv rješenja Općeg suda (četvrto vijeće) od 13. rujna 2012. u predmetu T-369/11, Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE protiv Europske komisije, Central Finance & Contracts Unit (CFCU) i Delegacije Europske unije u Turskoj, kojim je Opći sud odbio tužbu za naknadu štete koju je tužitelj navodno pretrpio zbog odluke Delegacije Europske unije u Turskoj da tužitelju ne dodijeli ugovor za realizaciju projekta „Enlargement of the European Turkish Business Centers Network to Sivas, Antakya, Batman and Van” (Europe Aid/128621/D/SER/TR) — Nedopuštenost — Nenadležnost

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Nalaže se Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE snošenje troškova.

(1) SL C 26, 26.1.2013.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 28. listopada 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberlandesgericht München – Njemačka) – kazneni postupak protiv HF-a

(Predmet C-435/22 PPU) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Hitni prethodni postupak - Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima - Povelja Europske unije o temeljnim pravima - Članak 50. - Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma - Članak 54. - Načelo ne bis in idem - Sporazum o izručenju između Europske unije i Sjedinjenih Američkih Država - Izručenje državljanina treće države Sjedinjenim Američkim Državama na temelju bilateralnog ugovora koji je sklopila država članica - Državljanin koji je pravomoćno osuđen za ista djela te je u potpunosti izdržao svoju kaznu u drugoj državi članici”)

(2022/C 472/29)

Jezik postupka: njemački

Sud koji je uputio zahtjev

Oberlandesgericht München

Stranka glavnog kaznenog postupka

HF

uz sudjelovanje: Generalstaatsanwaltschaft München

Izreka

Članak 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koja je potpisana u Schengenu 19. lipnja 1990., a stupila je na snagu 26. ožujka 1995., kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 610/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013., u vezi s člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,

treba tumačiti na način da mu se:

protivi to da tijela države članice izruče državljanina treće države u drugu treću državu ako je, s jedne strane, taj državljanin pravomoćno osuđen u drugoj državi članici za ista djela kao što su to ona koja su navedena u zahtjevu za izručenje te je on izdržao kaznu koja mu je ondje izrečena i ako se, s druge strane, zahtjev za izručenje temelji na bilateralnom ugovoru o izručenju kojim se doseg načela ne bis in idem ograničava na presude donesene u državi članici kojoj je podnesen zahtjev za izručenje.

(1) SL C 326, 29. 8. 2022.
3.

Direktivu 2008/115, u vezi s člankom 7. kao i člancima 1. i 4. Povelje o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da: — ne nameće državi članici na čijem državnom području državljanin treće zemlje nezakonito boravi da mu izda dozvolu boravka ako on ne može biti predmet ni odluke o vraćanju ni mjere udaljavanja zbog toga što postoje ozbiljni i potvrđeni razlozi za vjerovanje da će u zemlji odredišta biti izložen stvarnoj opasnosti od brzog, znatnog i nepopravljivog povećanja boli uzrokovane teškom bolešću od koje boluje; — zdravstveno stanje tog državljanina i liječenje koje prima na tom području zbog te bolesti nadležno nacionalno tijelo mora uzeti u obzir, zajedno sa svim drugim relevantnim elementima, prilikom ispitivanja protivi li se pravu na poštovanje privatnog života navedenog državljanina to da se protiv njega donese odluka o vraćanju ili mjera udaljavanja; — donošenje takve odluke ili mjere ne povređuje to pravo samo zbog toga što bi, u slučaju vraćanja u zemlju odredišta, on bio izložen opasnosti da će se njegovo zdravstveno stanje pogoršati ako takva opasnost ne doseže prag težine koji se zahtijeva na temelju članka 4. Povelje.
2.

Irish Wind Farmers’ Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd et Greenoge Windfarm Ltd snosit će osim vlastitih, i troškove Europske komisije.
C 15/15

Presuda Suda (četvrto vijeće) od 17. studenoga 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sąd Okręgowy w Warszawie – Poljska) – „TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji/Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

(Predmet C-243/21) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Telekomunikacije - Direktiva 2002/19/EZ (Direktiva o pristupu) - Članak 8. stavak 3. - Direktiva 2014/61/EU - Članak 1. stavci 3. i 4. i članak 3. stavak 5. - Ovlast nacionalnog regulatornog tijela da operatoru koji nema značajnu tržišnu snagu nametne ex ante regulatorne uvjete u pogledu pristupa fizičkoj infrastrukturi - Nepostojanje spora o pristupu”)

(2023/C 15/14)

Jezik postupka: poljski

Sud koji je uputio zahtjev

Sąd Okręgowy w Warszawie

Stranke glavnog postupka

Tužitelji:„TOYA” sp. z o.o., Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji

Tuženik: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

uz sudjelovanje: Polska Izba Komunikacji Elektronicznej

Izreka

Članak 1. stavke 3. i 4., kao i članak 3. stavak 5. Direktive 2014/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o mjerama za smanjenje troškova postavljanja elektroničkih komunikacijskih mreža velikih brzina, u vezi s člankom 1. stavkom 1., člankom 5. stavkom 1. i člankom 8. stavkom 3. Direktive 2002/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009., kao i s člancima 8. i 12. Direktive 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140,

treba tumačiti na način da im se:

ne protivi to da nadležno nacionalno regulatorno tijelo u području elektroničkih komunikacija, mrežnom operatoru, koji nema značajnu tržišnu snagu, naloži da primjenjuje ex ante uvjete koje utvrđuje to tijelo, a kojima se uređuju načela pristupa drugih društava koja djeluju u tom području fizičkoj infrastrukturi tog operatora, uključujući načela i postupke za sklapanje ugovora i primjenjive naknade za pristup, neovisno o postojanju spora u vezi s tim pristupom i djelotvornosti tržišnog natjecanja.

(1) SL C 289, 19. 7. 2021.
2.

ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S i Danske Fragtmænd A/S snosit će, osim vlastitih, i troškove Europske komisije.
C 7/13

Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. studenoga 2022. – Laboratoire Pareva/Biotech3D Ltd & Co. KG, Europska komisija, Francuska Republika, Europska agencija za kemikalije

(Predmet C-702/21 P) (1)

(„Žalba - Biocidni proizvodi - Uredba (EU) br. 528/2012 - Delegirana uredba (EU) br. 1062/2014 - Aktivna tvar PHMB (1415; 4.7) - Odbijanje odobrenja kao postojeće aktivne tvari za uporabu u biocidnim proizvodima vrsta 1, 5 i 6 - Odobrenje kao postojeće aktivne tvari za uporabu u biocidnim proizvodima vrsta 2 i 4 - Teratogeni učinak - Procjena rizika za zdravlje ljudi”)

(2023/C 7/15)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Laboratoire Pareva (zastupnici: S. Englebert, M. Grunchard i M. Ombredane, avocats, P. Sellar, advocaat i K. Van Maldegem, avocat)

Druge stranke u postupku: Biotech3D Ltd & Co. KG, Europska komisija (zastupnici: R. Lindenthal i K. Mifsud-Bonnici, agenti), Francuska Republika (zastupnici: G. Bain i J.-L. Carré, agenti), Europska agencija za kemikalije (ECHA) (zastupnici: C. Buchanan, M. Heikkilä i T. Zbihlej, agenti)

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. Laboratoire Pareva snosit će troškove.

3. Francuska Republika snosit će vlastite troškove.

(1) SL C 64, 7. 2. 2022.
Presuda Suda (sedmo vijeće) od 29. rujna 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Irska) – FS/Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs, The Minister for Social Protection

(Predmet C-3/21) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost radnika migranata - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Koordinacija sustava socijalne sigurnosti - Obiteljska davanja - Retroaktivno plaćanje - Preseljenje korisnika u drugu državu članicu - Članak 81. - Pojam „zahtjev” - Članak 76. stavak 4. - Dužnost uzajamnog informiranja i suradnje - Nepoštovanje - Rok zastare od dvanaest mjeseci - Načelo djelotvornosti)

(2022/C 432/04)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: FS

Tuženici: Chief Appeals Officer, The Social Welfare Appeals Office, The Minister for Employment Affairs, The Minister for Social Protection

Izreka

1. Članak 81. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, treba tumačiti tako da se: pojam „zahtjev” u smislu tog članka odnosi samo na zahtjev koji je osoba koja se koristila svojim pravom na slobodno kretanje podnijela tijelima države članice koja nije nadležna na temelju kolizijskih pravila predviđenih tom uredbom. Stoga taj pojam ne uključuje ni izvorni zahtjev koji je na temelju zakonodavstva države članice podnijela osoba koja još nije iskoristila svoje pravo na slobodno kretanje, a ni periodičnu isplatu davanja koju izvršavaju tijela te države članice, koju je u trenutku njezina izvršenja u pravilu dužna izvršiti druga država članica.

2. Pravu Unije, a osobito načelu djelotvornosti, ne protivi se primjena nacionalnog propisa koji retroaktivni učinak zahtjeva za obiteljske doplatke veže uz poštovanje roka zastare od dvanaest mjeseci, s obzirom na to da taj rok radnicima migrantima ne čini praktično nemogućim ili pretjerano teškim ostvarivanje prava dodijeljenih Uredbom br. 883/2004.

(1) SL C 138, 19. 4. 2021.
2.

Članak 20. stavke 4. i 5. Direktive 2013/33 treba tumačiti tako da mu se protivi to da se podnositelju zahtjeva za međunarodnu zaštitu u slučaju njegova opasno nasilnog ponašanja protiv javnih službenika izrekne sankcija ukidanja materijalnih uvjeta prihvata u smislu članka 2. točaka (f) i (g) te direktive koji se odnose na smještaj, hranu ili odjeću s obzirom na to da bi učinak te sankcije bilo lišavanje tog podnositelja zahtjeva mogućnosti da zadovolji svoje najosnovnije potrebe. Izricanje drugih sankcija na temelju navedenog članka 20. stavka 4. mora u svim okolnostima poštovati uvjete navedene u stavku 5. tog članka, posebno one koji se odnose na poštovanje načela proporcionalnosti i ljudskog dostojanstva.
2.

Načelo nadređenosti prava Unije treba tumačiti na način da se njime pravosudnom tijelu koje izdaje europski uhidbeni nalog nalaže da, koliko god je to moguće, pruži tumačenje u skladu sa svojim nacionalnim pravom, koje mu omogućuje da osigura rezultat koji je u skladu s ciljem koji se nastoji postići Okvirnom odlukom 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, kojem se protivi to da to tijelo, na temelju nacionalnog prava, bude dužno osobi na koju se odnosi europski uhidbeni nalog, prije njezine predaje pravosudnim tijelima države članice koja je izdala europski uhidbeni nalog, proslijediti nacionalnu odluku o njezinu uhićenju i informacije o mogućnostima podnošenja pravnih sredstava protiv te odluke.
C 257/11

Presuda Suda (treće vijeće) od 5. svibnja 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof – Njemačka) – absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG/the-trading-company GmbH

(Predmet C-179/21) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 2011/83/EU - Članak 6. stavak 1. točka (m) - Ugovor na daljinu između potrošača i trgovca - Obveza trgovca da potrošača obavijesti o postojanju proizvođačeva komercijalnog jamstva i o s njime povezanim uvjetima - Uvjeti pod kojima nastaje takva obveza - Sadržaj informacije koju treba dati potrošaču u vezi s proizvođačevim komercijalnim jamstvom - Utjecaj članka 6. stavka 2. Direktive 1999/44/EZ)

(2022/C 257/15)

Jezik postupka: njemački

Sud koji je uputio zahtjev

Bundesgerichtshof

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: absoluts-bikes and more- GmbH & Co. KG

Tuženik: the-trading-company GmbH

Izreka

1. Članak 6. stavak 1. točku (m) Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća treba tumačiti na način da kad je riječ o komercijalnom jamstvu koje nudi proizvođač, obveza informiranja koju trgovcu propisuje ta odredba ne nastaje na temelju same činjenice postojanja tog jamstva, nego samo onda kad potrošač ima legitiman interes dobiti informacije o navedenom jamstvu kako bi mogao donijeti odluku o tome da se ugovorno obveže prema trgovcu. Takav legitimni interes osobito postoji kad trgovac proizvođačevo komercijalno jamstvo čini središnjim ili odlučujućim elementom svoje ponude. Kako bi se utvrdilo predstavlja li komercijalno jamstvo takav središnji ili odlučujući element ponude trgovca, valja uzeti u obzir sadržaj i opći sastav ponude s obzirom na dotičnu robu, važnost napomene o proizvođačevu komercijalnom jamstvu u pogledu glavnog čimbenika pri prodaji ili reklamnog argumenta, mjesto koje ta napomena zauzima u ponudi, opasnost od dovođenja u zabludu ili zabunu koju ta napomena može stvoriti kod prosječnog potrošača koji je prosječno obaviješten i koji postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću u pogledu različitih prava na jamstvo koja on može ostvariti ili stvarnog identiteta jamca, postojanju u ponudi pojašnjenja o drugim jamstvima koja su povezana s robom i svaki drugi element na temelju kojeg se može utvrditi objektivna potreba zaštite potrošača.

2. Članak 6. stavak 1. točku (m) Direktive 2011/83 u vezi s člankom 6. stavkom 2. drugom alinejom Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu treba tumačiti na način da informacije koje potrošaču treba pružiti o uvjetima koji se odnose na proizvođačevo komercijalno jamstvo obuhvaćaju svaku informaciju koja se odnosi na uvjete za primjenu i ostvarenje prava iz takvog jamstva, koja potrošaču omogućuje da donese odluku o tome želi li se ugovorno obvezati prema trgovcu.

(1) SL C 242, 21. 6. 2021.