Naime, iako države članice imaju institucionalnu autonomiju u pogledu organizacije i utvrđivanja strukture svojih državnih regulatornih tijela u smislu članka 2. točke (g) Okvirne direktive, ta se autonomija može izvršavati samo u skladu s ciljevima i obvezama utvrđenima tom direktivom. Država članica stoga u okviru institucijske reforme može dodijeliti višesektorskom regulatornom tijelu zadaće koje na temelju Okvirne direktive i posebnih direktiva obavljaju državna regulatorna tijela samo ako to tijelo pri izvršavanju tih zadaća ispunjava organizacijske i operativne uvjete koje navedene direktive utvrđuju za spomenuta tijela.

Direktivu 2002/21 o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, treba tumačiti na način da joj se u načelu ne protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se državno regulatorno tijelo u smislu Okvirne direktive, spaja s drugim državnim regulatornim tijelima, poput onih nadležnih za tržišno natjecanje, poštanski sektor i energetski sektor, kako bi se osnovalo višesektorsko regulatorno tijelo koje je, među ostalim, nadležno za zadaće povjerene državnim regulatornim tijelima u smislu spomenute direktive, ako to tijelo pri izvršavanju tih zadaća ispunjava uvjete stručnosti, neovisnosti, nepristranosti i transparentnosti predviđene tom direktivom i ako se protiv odluka koje ono donosi može podnijeti djelotvoran pravni lijek tijelu koje je neovisno o uključenim strankama, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

Članak 3. stavak 3.a. Direktive 2002/21 o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva), kako je izmijenjena Direktivom 2009/140, treba tumačiti na način da mu se protivi to da se – samo zato što je došlo do institucijske reforme kojom se državno regulatorno tijelo odgovorno za prethodnu (ex‑ante) regulaciju tržišta ili za rješavanje sporova između poduzetnika spaja s drugim državnim regulatornim tijelima kako bi se stvorilo višesektorsko regulatorno tijelo koje je, među ostalim, nadležno za zadaće povjerene državnim regulatornim tijelima u smislu te direktive – predsjednika i člana vijeća, koji su članovi kolegijalnog tijela koje upravlja objedinjenim državnim regulatornim tijelom, razriješi dužnosti prije isteka njihovih mandata, ako nisu utvrđena pravila koja osiguravaju da takvo razrješenje ne ugrožava njihovu neovisnost i nepristranost.

Naime, zakonodavac Unije želio je Direktivom 2009/140, kao što je to navedeno u njezinoj uvodnoj izjavi 13., osnažiti neovisnost državnih regulatornih tijela kako bi se osigurala učinkovitija primjena regulatornog okvira te pojačale njihove ovlasti i predvidljivost njihovih odluka. Taj cilj osnaživanja neovisnosti i nepristranosti državnih regulatornih tijela kojem se sada teži u Okvirnoj direktivi, izražen u njezinu članku 3. stavku 3.a., bio bi ugrožen ako bi bilo moguće prijevremeno i trenutačno okončati mandat jednog ili nekoliko članova kolegijalnog tijela koje upravlja predmetnim tijelom samo na temelju institucijske reforme. Naime, kada bi to bilo moguće, opasnost od trenutačnog razrješenja zbog razloga koji je različit od onih unaprijed predviđenih zakonom s kojim bi bio suočen makar i jedan član takvog kolegijalnog tijela mogla bi dovesti do osnovane sumnje u neutralnost predmetnog državnog regulatornog tijela i njegovu neovisnost o utjecaju vanjskih čimbenika te ugroziti njegovu neovisnost, nepristranost i ugled.

Međutim, s obzirom na to da države članice uživaju institucionalnu autonomiju pri organizaciji i utvrđivanju strukture svojih državnih regulatornih tijela, pri čemu moraju u potpunosti poštovati ciljeve i obveze utvrđene Okvirnom direktivom, potreba poštovanja nepristranosti i neovisnosti voditelja takvog tijela odgovornog za prethodnu (ex‑ante) regulaciju tržišta ili rješavanje sporova između poduzetnika ili, prema potrebi, članova kolegijalnog tijela koji obavljaju tu funkciju stoga ne može spriječiti provedbu institucijske reforme poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku tijekom trajanja njihovih mandata Međutim, predmetna država članica mora, kako bi ispunila obveze iz članka 3. stavka 3.a. Okvirne direktive, utvrditi pravila koja osiguravaju da razrješenje prije kraja njihovih mandata ne ugrozi neovisnost i nepristranost predmetnih osoba.

(t. 45., 47., 49.‑52. i t. 2. izreke)