MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

EVGENIJA TANCHEVA

od 30. rujna 2021. ( 1 )

Predmet C‑283/20

CO,

ME,

GC

i 42 drugih

protiv

MJ,

Europske komisije,

Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD),

Vijeća Europske unije,

EULEX KOSOVO

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu, Belgija))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Zajednička akcija 2008/124/ZVSP o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu (EULEX KOSOVO) – Nadležnost Suda Europske unije – Osoblje međunarodnih misija EU‑a – Sporovi u pogledu ugovorâ o radu – Mandat voditelja misije – Određivanje poslodavca međunarodnog osoblja”

I. Uvod

1. Ovaj zahtjev za prethodnu odluku, koji je uputio tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu, Belgija), odnosi se na tumačenje Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP od 4. veljače 2008. o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO ( 2 ), kako je izmijenjena, među ostalim, Odlukom Vijeća 2014/349/ZVSP od 12. lipnja 2014. ( 3 ). Kako je sud koji je uputio zahtjev opisao, ovaj je predmet smješten u kontekst tužbi koje su nekadašnji i sadašnji članovi osoblja misije EULEX KOSOVO podnijeli zbog, među ostalim, činjenice da im ugovori o radu nisu bili produljeni te da su njihove dužnosti preklasificirane u jeku restrukturiranja te misije. EULEX KOSOVO je međunarodna misija Unije u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike (u daljnjem tekstu: ZVSP), čije osoblje uključuje kategoriju međunarodnog osoblja, koja se odnosi na državljane država članica Unije i trećih zemalja zaposlene na temelju ugovora, dok je voditelj misije pojedinac kojeg Vijeće imenuje na određeno razdoblje radi usmjeravanja osoblja te misije i usklađivanja njezina djelovanja s drugim subjektima Unije u operativnom području za koje je odgovoran ( 4 ).

2. Problem koji ovaj predmet otvara proizlazi iz činjenice da se spor iz glavnog postupka odnosi na razdoblje prije nego što je Zajednička akcija 2008/124 izmijenjena Odlukom 2014/349, kojom je misiji EULEX KOSOVO omogućeno da sklapa ugovore, zapošljava osoblje i kao stranka sudjeluje u pravnim postupcima, te stoga na ugovore o radu koje je voditelj misije sklopio u svoje ime. Pred Sudom se stoga prvenstveno postavlja pitanje može li se, na temelju relevantnih odredbi Zajedničke akcije 2008/124, smatrati da je tijekom tog razdoblja poslodavac međunarodnog osoblja misije bio njezin voditelj ili da je to pak bio neki drugi subjekt u ime kojeg je voditelj misije djelovao, kao što je sama misija EULEX KOSOVO ili jedna ili više institucija i tijela EU‑a, konkretno Vijeće Europske unije, Europska komisija i Europska služba za vanjsko djelovanje (u daljnjem tekstu: ESVD). Ta je razlika potrebna u glavnom postupku kako bi se odredio tuženik protiv kojeg treba usmjeriti tužbe.

3. Zbog toga ovaj predmet Sudu pruža priliku da odluči o nekoliko novih i potencijalno osjetljivih pitanja koja se odnose na pripisivanje odgovornosti u kontekstu radnopravnih sporova u pogledu međunarodnih misija EU‑a na temelju prava Unije ( 5 ). Od Suda se traži i da pojasni određene aspekte sudske prakse koja se odnosi na njegovu nadležnost u području ZVSP‑a u tom kontekstu.

II. Pravni okvir

A. Zajednička akcija 2008/124 prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349

4. Članak 8. Zajedničke akcije 2008/124, naslovljen „Voditelj misije”, propisuje: „1. Voditelj misije na terenu preuzima odgovornost za misiju i obavlja zapovjedništvo i nadzor nad misijom EULEX KOSOVO. […] 3. Voditelj misije daje upute sveukupnom osoblju misije EULEX KOSOVO, uključujući u ovom slučaju jedinicu za potporu u Bruxellesu, radi učinkovitog vođenja misije EULEX KOSOVO na terenu, preuzimajući na sebe usklađivanje i svakodnevno upravljanje i slijedeći upute zapovjednika civilne operacije na strateškoj razini. […] 5. Voditelj misije odgovoran je za provedbu proračuna misije EULEX KOSOVO. U tu svrhu voditelj misije s Komisijom potpisuje ugovor.”

5. Članak 9. Zajedničke akcije 2008/124, naslovljen „Osoblje”, propisuje: „1. Broj i nadležnost osoblja misije EULEX KOSOVO u skladu je sa zadaćama misije iz članka 2. ove Zajedničke akcije, sa zadaćama iz članka 3. ove Zajedničke akcije i sa strukturom misije EULEX KOSOVO iz članka 6. ove Zajedničke akcije. 2. EULEX KOSOVO se prvenstveno sastoji od osoblja koje upućuju države članice ili institucije EU‑a. Svaka država članica ili institucija EU‑a snosi troškove povezane sa svim osobljem koje upućuje, uključujući putne troškove u mjesto razmještanja i iz mjesta razmještanja, plaće, troškove liječenja i druge naknade osim dnevnica te naknade povezane s teškim uvjetima i rizicima. 3. EULEX KOSOVO također može zapošljavati, ako je potrebno, međunarodno civilno osoblje i lokalno osoblje na temelju ugovora ako osoblje koje su uputile države članice ne može osigurati potrebne funkcije. Iznimno, u opravdanim slučajevima, kad nema kvalificiranih prijava iz država članica, državljani trećih država sudionica mogu se, prema potrebi, zaposliti na temelju ugovora ( 6 ). […]”

6. Članak 10. Zajedničke akcije 2008/124, naslovljen „Status misije EULEX KOSOVO i nje[zin]a osoblja”, propisuje: „1. Status misije EULEX KOSOVO i nje[zin]a osoblja, uključujući, prema potrebi, povlastice, imunitete i dodatna jamstva potrebna za dovršetak i neometano funkcioniranje misije EULEX KOSOVO, utvrđuje se sporazumom. […] 3. Uvjeti zapošljavanja te prava i obveze međunarodnog i lokalnog civilnog osoblja utvrđuju se ugovorima između voditelja misije i članova osoblja.”

7. Članak 16. Zajedničke akcije 2008/124, naslovljen „Financijski aranžmani”, propisuje: „[...] 4. Voditelj misije podnosi iscrpno izvješće Komisiji, koja ga nadzire, o djelatnostima poduzetima u okviru njegova ugovora. [...]”

B. Zajednička akcija 2008/124 nakon što je izmijenjena Odlukom 2014/349

8. Zajednička akcija 2008/124 izmijenjena je, među ostalim, Odlukom 2014/349, koja je, u skladu sa svojim člankom 2., stupila na snagu 12. lipnja 2014.

9. Članak 8. stavak 1.a Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2014/349 (u daljnjem tekstu: izmijenjena Zajednička akcija 2008/124), propisuje: „Šef misije jest predstavnik misije. Šef misije može, u okviru svoje cjelokupne nadležnosti, delegirati zadaće u vezi s upravljanjem osobljem i financijama članovima osoblja misije.”

10. Članak 10. stavak 3. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 propisuje: „Uvjeti zaposlenja te prava i obveze međunarodnog i lokalnog osoblja utvrđuju se ugovorima koji se trebaju sklopiti između misije EULEX‑a KOSOVO i dotičnog člana osoblja.”

11. Članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124, naslovljen „Pravne odredbe”, propisuje: „Misija EULEX KOSOVO može nabavljati usluge i robu, sklapati ugovore i administrativne dogovore, zapošljavati osoblje, imati bankovne račune, stjecati imovinu i raspolagati njome, ispunjavati svoje obveze te biti stranka u pravnom postupku u mjeri u kojoj je to potrebno s ciljem provedbe ove Odluke.”

12. Članak 16. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 predviđa: „[...] 4. EULEX KOSOVO odgovoran je za izvršenje proračuna misije. U tu svrhu, misija potpisuje sporazum s Komisijom ( 7 ). 5. Misija EULEX KOSOVO odgovorna je za sva potraživanja i obveze koje proizlaze iz provedbe mandata koji počinje 15. lipnja 2014. uz izuzetak svih potraživanja koja se odnose na tešku povredu dužnosti šefa misije za koju on snosi odgovornost. […]”

III. Činjenično stanje, postupak i prethodno pitanje

13. Prema odluci kojom je upućen zahtjev, CO, ME, GC i 42 druge osobe (u daljnjem tekstu: tužitelji iz glavnog postupka) bili su, ili još uvijek jesu, zaposleni u službi misije EULEX KOSOVO kao članovi međunarodnog civilnog osoblja na temelju ugovora o radu sklopljenih na jedan ili više mjeseci, ali najviše na jednu godinu, koji se uzastopno produljuju. Ti ugovori sadržavaju odredbu koja za razdoblje do lipnja 2014. predviđa nadležnost sudova u Bruxellesu, a za razdoblje od listopada 2014. nadležnost Suda Europske unije.

14. Osoba MJ je od 1. veljače 2013. do 14. listopada 2014. djelovala kao voditelj misije EULEX KOSOVO u skladu s uvjetima predviđenima u, osobito, ugovorima koje je 1. veljače i 7. lipnja 2013. sklopila s Komisijom.

15. Preklasifikacija različitih dužnosti 2012. godine dovela je, prema mišljenju tužiteljâ iz glavnog postupka, do promjene opisa njihovih dužnosti i znatnog smanjenja njihove plaće. Uslijedila su tri „vala” neobnavljanja ugovora u proljeće i ljeto 2013., u jesen 2014. i u jesen 2016.

16. Neki od tužitelja iz glavnog postupka su 6. kolovoza 2013., na temelju članka 263. UFEU‑a, podnijeli Općem sudu tužbu za poništenje protiv Komisije, ESVD‑a i misije EULEX KOSOVO, osporavajući zakonitost odluka osobe MJ kao voditelja misije da ne produlji njihove ugovore o radu. Opći sud je rješenjem od 30. rujna 2014., Bitiqi i dr./Komisija i dr. ( 8 ), odbio tu tužbu zbog nenadležnosti, utvrdivši da je dotični pravni odnos bio ugovorne naravi te da se na njega stoga primjenjivala odredba sadržana u ugovorima o radu koja je nadležnost dodjeljivala sudovima u Bruxellesu.

17. Tužitelji iz glavnog postupka su tužbama od 11. srpnja, 14. srpnja i 21. listopada 2014. pokrenuli postupke pred tribunalom du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu), osporavajući preklasifikaciju njihovih dužnosti i/ili neproduljenje njihovih ugovora o radu, kao i status koji im je dodijeljen, osobito u pogledu socijalne sigurnosti, te zahtijevajući naknadu štete. Preklasifikacija dužnosti i prvi val neproduljenja ugovorâ nastupili su prije donošenja Odluke 2014/349, a provela ih je osoba MJ kao voditelj misije.

18. Te su tužbe prvotno podnesene protiv osobe MJ kao voditelja misije, Vijeća, Komisije i ESVD‑a. Ta su četiri tuženika tvrdila, među ostalim, da isključivo misija EULEX KOSOVO, s obzirom na to da joj je priznata pravna osobnost i mogućnost da bude stranka u pravnom postupku, mora biti odgovorna za sva potraživanja i obveze povezane s provedbom njezina mandata, kako buduće tako i one iz prošlosti, u skladu s člankom 16. stavkom 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124. Posljedično, tužitelji iz glavnog postupka podnijeli su zahtjeve za prisilnu intervenciju kako bi se pridružili misiji EULEX KOSOVO u postupku. Međutim, sud koji je uputio zahtjev razdvojio je razmatranje tih zahtjeva od razmatranja preliminarnih pitanja u pogledu dopuštenosti i postupka, koja su otvorena tužbama podnesenima protiv prvih četiriju tuženika.

19. Sud koji je uputio zahtjev je presudom od 1. lipnja 2018. odlučio da osobu MJ kao voditelja misije treba isključiti iz predmeta za razdoblje od 12. lipnja 2014. jer je na taj datum donesena Odluka 2014/349, te ona od tada u odnosu na tužitelje iz glavnog postupka nije djelovala u vlastito ime nego samo kao „predstavnik” misije EULEX KOSOVO, kako je navedeno u članku 8. stavku 1.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124. Sud koji je uputio zahtjev usto je odlučio da Vijeće, Komisiju i ESVD također treba isključiti iz predmeta za to razdoblje iz razloga što, u skladu s Odlukom 2014/349, misija EULEX KOSOVO ima vlastitu pravnu osobnost i mogućnost biti stranka u pravnom postupku te što ta misija radnje izvršava u svoje ime. Međutim, sud koji je uputio zahtjev je u pogledu razdoblja prije 12. lipnja 2014. naložio ponovno otvaranje rasprava kako bi se stranke očitovale o postojanju mandata osobe MJ i njezinih prethodnika kao voditelja misije prije tog datuma i, prema potrebi, o točnoj naravi tog mandata i njegovim učincima u odnosu na svojstvo osobe MJ kao voditelja misije, Vijeće, Komisiju i ESVD.

20. S obzirom na očitovanja stranaka, sud koji je uputio zahtjev dvoji je li osoba MJ kao voditelj misije bila samo zastupnik Europske unije prije 12. lipnja 2014. Sud koji je uputio zahtjev navodi, među ostalim, da je osoba MJ u ugovorima o radu koji su bili sklopljeni prije tog datuma izričito predstavljena ne samo u svojem osobnom svojstvu, nego i kao poslodavac te da su se, u skladu s člankom 10. stavkom 3. Zajedničke akcije 2008/124, takvi ugovori morali sklopiti s voditeljem misije. Sud koji je uputio zahtjev ističe i da je osoba MJ u svoje ime potpisala ugovore sklopljene s Komisijom u skladu s člankom 8. stavkom 5. Zajedničke akcije 2008/124, na temelju kojih su joj za operativne potrebe misije EULEX KOSOVO, a osobito za plaće osoblja, dodijeljena određena sredstva, te da je članak 11. stavak 1. ugovora potpisanog 7. lipnja 2013. predviđao da će osoba MJ s međunarodnim osobljem sklopiti ugovore o radu u svoje ime te na temelju pravilâ Komunikacije Komisije C(2009) 9502 od 30. studenoga 2009. o posebnim savjetnicima Komisije ovlaštenima za provedbu operativnih radnji u okviru ZVSP‑a kao i međunarodnom ugovornom osoblju (u daljnjem tekstu: Komunikacija iz 2009.), kako se navode u odnosnim ugovorima o radu.

21. Sud koji je uputio zahtjev ističe da sudovi Unije još nisu razmatrali pitanje određivanja poslodavca međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO u razdoblju koje je prethodilo Odluci 2014/349. Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu spominje dvije presude jednog drugog vijeća tribunala du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu) ( 9 ), u kojima je utvrđeno da je poslodavac međunarodnog osoblja zaposlenog u službi misije EULEX KOSOVO i jedne druge međunarodne misije EU‑a prije nego što su te misije stekle pravnu osobnost bila Europska unija, koju su predstavljale njezine institucije, a ne voditelji tih misija. Prema navodu suda koji je uputio zahtjev, rješenje tog pitanja bitno je u ovom predmetu kako bi se odlučilo o dopuštenosti i meritumu određenih tvrdnji koje se iznose protiv osobe MJ kao voditelja misije, Vijeća, Komisije i ESVD‑a u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014.

22. S obzirom na te okolnosti, tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu) odlučio je prekinuti glavni postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje: „Treba li članak 8. stavak 3. i članak 10. stavak 3. Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP od 4. veljače 2008. o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO prije nego što je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/349/ZVSP od 12. lipnja 2014., po potrebi zajedno sa svim drugim odredbama koje mogu biti relevantne, tumačiti na način da se njima voditelju misije, u njegovo vlastito ime i za njegov vlastiti račun, dodjeljuje svojstvo poslodavca međunarodnog civilnog osoblja koje je zaposleno u službi misije EULEX KOSOVO tijekom razdoblja prije 12. lipnja 2014. ili, uzimajući u obzir osobito članak 8. stavak 5. i članak 9. stavak 3. Zajedničke akcije Vijeća 2008/124/ZVSP, prije njezine izmjene 12. lipnja 2014., na način da se njima svojstvo poslodavca dodjeljuje Europskoj uniji i/ili instituciji Europske unije, kao što su Europska komisija, Europska služba za vanjsko djelovanje, Vijeće Europske unije ili eventualno neka druga institucija, za račun koje bi voditelj misije djelovao sve do tog datuma na temelju mandata, prijenosa ovlasti ili bilo kojeg drugog oblika predstavljanja koji je potrebno odrediti po potrebi?”

23. Pisana očitovanja Sudu podnijeli su tužitelji iz glavnog postupka, španjolska vlada, Vijeće, Komisija, ESVD i misija EULEX KOSOVO. Dana 16. lipnja 2021. održana je rasprava na kojoj su te stranke iznijele usmena očitovanja.

IV. Sažetak očitovanja stranaka

24. Tužitelji iz glavnog postupka navode da Zajedničku akciju 2008/124 treba tumačiti na način da svojstvo poslodavca dodjeljuje Europskoj uniji, to jest, konkretnije, Vijeću i Komisiji, kako za razdoblje prije 12. lipnja 2014. tako i za razdoblje od tog datuma. Prema njihovu mišljenju, osoba MJ je kao voditelj misije djelovala samo kao potpisnik odnosnih ugovora o radu u ime Europske unije jer ZVSP spada pod isključivu nadležnost Unije, a Uniju predstavljaju isključivo njezine institucije. Zajednička akcija 2008/124 dodjeljuje samo delegacije ad hoc za koje je voditelj misije odgovoran Europskoj uniji, a ne osoblju misije EULEX KOSOVO, a s obzirom na presudu od 5. srpnja 2018., Jenkinson/Vijeće i dr. ( 10 ), činjenica da se sa svakom promjenom voditelja misije mijenja potpisnik ugovora o radu znači da poslodavca u odnosu na čitavo trajanje radnog odnosa čini Europska unija.

25. Kako su tužitelji iz glavnih postupaka naglasili na raspravi, pobijane odluke pripisive su Komisiji jer se odnose na izvršavanje proračuna misije EULEX KOSOVO, a Komisija uređuje pitanja koja se tiču, među ostalim, plaća, naknada i uvjeta zaposlenja. Te su odluke pripisive i Vijeću, zato što je ono odgovorno za uspostavu pravnog okvira i manjkavosti u pogledu statusa međunarodnog osoblja nametnutih voditelju misije, kojeg Vijeće imenuje, te za donošenje odluka o restrukturiranju koje se provode u području djelovanja. Tvrdnja da članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 ima samo deklaratoran učinak nedosljedna je presudi od 12. studenoga 2015., Elitaliana/EULEX KOSOVO ( 11 ), kao i tekstu te zajedničke akcije, Komunikaciji Komisije C(2012) 4052 final od 26. lipnja 2012. o pravilima za financijsko upravljanje misijama u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike (u daljnjem tekstu: Komunikacija iz 2012.) i ugovorima između voditeljâ misije i Komisije.

26. Španjolska vlada navodi da je Europska unija djelovala kao poslodavac prije 12. lipnja 2014., unatoč činjenici da je odnosne ugovore o radu sklopila osoba MJ kao voditelj misije, koji se u njima opisuje izrazom „poslodavac”. Osoba MJ djelovala je kao zastupnik Europske unije te je izvršavala zadaće koje su joj povjerene Zajedničkom akcijom 2008/124. U skladu s člankom 8. stavkom 5. i člankom 16. stavkom 4. te zajedničke akcije, Komisija nadzire voditelja misije u pogledu proračunskih pitanja, dok ga Vijeće kroz Politički i sigurnosni odbor (u daljnjem tekstu: PSO) i zapovjednika civilne operacije nadzire na političkoj i strateškoj razini, što znači da je voditelj misije pod djelotvornom kontrolom Europske unije, a iz članka 8. stavka 7. Zajedničke akcije 2008/124 proizlazi da su ti ugovori bili sklopljeni predstavljajući misiju EULEX KOSOVO. Kako je španjolska vlada istaknula na raspravi, Odluka 2014/349 činila je važnu inovaciju u pravnom okviru misije EULEX KOSOVO te se iz članka 16. stavka 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 može zaključiti da se odgovornost misije EULEX KOSOVO odnosi samo na radnje izvršene od 15. lipnja 2014. nadalje. Iako Vijeće i Komisija mogu biti tuženici u ovom predmetu, ipak je potrebno utvrditi jesu li sporne radnje voditelja misije izvršene u okviru funkcija tih institucija koje su mu delegirane.

27. Vijeće ističe da, s obzirom na to da je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev pokrenut nakon donošenja Odluke 2014/349, pravna situacija misije EULEX KOSOVO prije 12. lipnja 2014. nije relevantna te da je, u svakom slučaju, ta misija još prije tog datuma imala pravnu osobnost pa je treba smatrati jedinim tuženikom. Prema mišljenju Vijeća, članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 ima tek deklaratoran učinak te moguće razdvajanje ugovornih razdoblja između različitih poslodavaca nije u interesu tužiteljâ iz glavnog postupka. Budući da Vijeće nije bilo stranka odnosnih ugovora o radu, nije ga moguće smatrati tuženikom, a, kako je naglasilo na raspravi, presuda od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr. ( 12 ), odnosila se na pitanje preraspoređivanja, a ne na ugovorni radni odnos u kojem Vijeće ne sudjeluje, o kakvom je ovdje riječ.

28. Komisija navodi da je prethodno pitanje hipotetsko te stoga nedopušteno, s obzirom na činjenicu da je protiv misije EULEX KOSOVO u tijeku usporedni postupak prisilne intervencije te da se to pitanje, s obzirom na to da se odnosi samo na razdoblje prije 12. lipnja 2014., tiče značenja i primjene odredbe prava Unije koja u trenutku podnošenja tužbi više nije bila na snazi. Komisija podredno tvrdi da članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 treba tumačiti u smislu da poslodavca međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014. čini voditelj misije odnosno, ako mogućnost zapošljavanja takvog osoblja ne ovisi o pravnoj osobnosti, misija EULEX KOSOVO. S jedne strane, budući da je tom odredbom misiji EULEX KOSOVO omogućeno sklapanje ugovora i zapošljavanje osoblja od 12. lipnja 2014., ta misija prije tog datuma nije mogla zasnovati radni odnos pa jedinu protustranku odnosnih ugovora o radu čini voditelj misije, kako je navedeno u članku 10. stavku 3. Zajedničke akcije 2008/124. S druge strane, misija EULEX KOSOVO još je prije 12. lipnja 2014. mogla zapošljavati osoblje u skladu s člankom 9. stavkom 3. Zajedničke akcije 2008/124 te je članak 16. stavak 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 primjenjiv na činjenično stanje nastalo prije 15. lipnja 2014. ako je tužba podnesena nakon tog datuma pa se od tog datuma eventualne pritužbe u pogledu izvršavanja mandata moraju uputiti misiji EULEX KOSOVO.

29. Komisija tvrdi da ju nije moguće smatrati poslodavcem jer njezina uloga obuhvaća samo izvršavanje proračuna, ne i upravljanje osobljem. Kako je naglasila na raspravi, u skladu s presudom H, Komisija nije dio zapovjednog lanca, a ovaj se predmet ne tiče proračunskih odluka; voditelja misije imenuje Vijeće, njegov mandat određuje Vijeće, a komunikacije iz 2009. i 2012. nemaju nikakve veze s međunarodnim osobljem te opisuju pravila koja je Vijeće u tom pogledu usvojilo.

30. ESVD ističe da članke 8., 9. i 10. Zajedničke akcije 2008/124 treba tumačiti na način da misija EULEX KOSOVO ima status poslodavca međunarodnog osoblja u službi te misije. Prema njegovu mišljenju, prethodno pitanje nije relevantno u mjeri u kojoj se odnosi na voditelja misije prije donošenja Odluke 2014/349 s obzirom na to da je postupak pred sudom koji je uputio zahtjev pokrenut nakon donošenja te odluke te da voditelj misije ionako nije poslodavac. Članak 9. stavak 3. Zajedničke akcije 2008/124 predviđa da misija EULEX KOSOVO može zapošljavati osoblje, a članak 9. stavci 1. i 2. i članak 10. stavak 1. te zajedničke akcije govore o osoblju misije EULEX KOSOVO. ESVD stoga navodi da je misija EULEX KOSOVO još prije 12. lipnja 2014. mogla zapošljavati osoblje, a da članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 ima tek deklaratoran učinak. Kako je ESVD naglasio na raspravi, pravnu osobnost u smislu članka 47. UEU‑a, koji navodi da Unija ima pravnu osobnost, treba razlikovati od pravne sposobnosti institucija i drugih tijela Unije da obavljaju zadaće pa nema proturječja s presudom Elitaliana jer nepostojanje pravne osobnosti ne znači da misija EULEX KOSOVO nema pravnu sposobnost zapošljavati osoblje. Činjenica da Vijeće i PSO politički nadziru i strateški usmjeravaju misiju EULEX KOSOVO preko zapovjednika civilne operacije, koji je dio ESVD‑a, te da kroz izvršavanje proračuna postoji poveznica s Komisijom ne daje Vijeću, Komisiji ili ESVD‑u status poslodavca. Tužitelji iz glavnog postupka nisu s njima sklopili ugovore o radu, a presuda H odnosila se na preraspoređivanje osoblja, što je imalo određenu vezu s političkim nadzorom i strateškim usmjeravanjem misije, dok zapošljavanje međunarodnog osoblja i upravljanje njime nema takvu vezu.

31. Misija EULEX KOSOVO navodi da članke 8., 9. i 10. Zajedničke akcije 2008/124 treba tumačiti u smislu da misija EULEX KOSOVO ima status poslodavca međunarodnog osoblja u službi te misije. Voditelj misije djeluje kao zastupnik misije EULEX KOSOVO, a ne kao poslodavac, te provodi odluke Vijeća o restrukturiranju misije EULEX KOSOVO, pri čemu nema nikakve ovlasti odlučivanja u pogledu preklasifikacije i zatvaranja radnih mjesta. Iako Vijeće, Komisija i ESVD imaju važnu ulogu u razvoju mandata misije EULEX KOSOVO, oni nemaju nikakvu ugovornu vezu s tužiteljima iz glavnog postupka. Činjenica da je, u skladu s člankom 10. stavkom 3. Zajedničke akcije 2008/124, odnosne ugovore o radu sklopila osoba MJ kao voditelj misije ne znači da je ona poslodavac. To ilustrira sudska praksa sudova Unije ( 13 ), koja status poslodavca priznaje misiji EULEX KOSOVO, a ne pojedinim voditeljima misije u njihovu osobnom svojstvu, čak ni kada su ugovori o radu potpisani prije donošenje Odluke 2014/349. Misija EULEX KOSOVO, kako je navela na raspravi, još je na temelju članka 9. stavka 3. Zajedničke akcije 2008/124 mogla zapošljavati osoblje, a članak 16. stavak 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 primjenjuje se na tužbe podnesene od 15. lipnja 2014., čak i ako je činjenično stanje nastupilo prije tog datuma, kao što je slučaj u ovom predmetu.

V. Analiza

32. Sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem u biti pita treba li Zajedničku akciju 2008/124, kako je glasila prije izmjene Odlukom 2014/349, tumačiti na način da poslodavcem međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014. treba smatrati, za potrebe određivanja tuženika u sporu iz glavnog postupka, voditelja misije EULEX KOSOVO, misiju EULEX KOSOVO, Vijeće, Komisiju ili ESVD.

33. Kako proizlazi iz odluke kojom je upućen zahtjev, to pitanje proizlazi iz činjenice da je misija EULEX KOSOVO zahvaljujući izmjenama Zajedničke akcije 2008/124 koje su izvršene Odlukom 2014/349, to jest člankom 15.a te zajedničke akcije, koji je ubačen navedenom odlukom, koja se primjenjuje od 12. lipnja 2014., izričito stekla mogućnost sklapati ugovore, zapošljavati osoblje i biti stranka u pravnim postupcima, dok je prije tog datuma voditelj misije sklapao ugovore o radu u svoje ime te bio odgovoran za izvršavanje proračuna te misije, kako je predviđeno u Zajedničkoj akciji 2008/124. Osim toga, Vijeće, Komisija i ESVD sudjeluju u osnivanju i radu misije EULEX KOSOVO te ih se stoga može smatrati odgovornima za radnje koje voditelj misije poduzima u pogledu zapošljavanja međunarodnog osoblja, u mjeri u kojoj samu misiju EULEX KOSOVO nije moguće smatrati odgovornom. Kako tužitelji iz glavnog postupka navode, sud koji je uputio zahtjev mora odrediti njihova poslodavca kako bi riješio spor koji se pred njime vodi, a status poslodavca se, u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom, daje onom subjektu koji ima pravnu osobnost i sposobnost na sudu odgovarati za potraživanja iz radnopravnog odnosa.

34. Kako bi se odgovorilo na pitanje postavljeno u ovom predmetu, prvo je potrebno iznijeti određena uvodna zapažanja u pogledu međunarodnih misija EU‑a i misije EULEX KOSOVO (odjeljak A.). Potom ću razmotriti nadležnost Suda za donošenje prethodne odluke o tumačenju Zajedničke akcije 2008/124 u okolnostima ovog predmeta (odjeljak B.) i argumente koje je Komisija iznijela u pogledu dopuštenosti prethodnog pitanja (odjeljak C.), nakon čega ću se baviti meritumom tog pitanja (odjeljak D.).

35. Na temelju te analize doći ću do zaključka da Sud jest nadležan u ovom predmetu te da prethodno pitanje jest dopušteno. Usto ću zaključiti da Zajedničku akciju 2008/124, kako je glasila prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349, treba tumačiti na način da Komisiji daje status poslodavca tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014.

A. Uvodne napomene

36. U području ZVSP‑a pod glavom V. UEU‑a, zajednička sigurnosna i obrambena politika (u daljnjem tekstu: ZSOP) ( 14 ) daje Uniji operativnu sposobnost vođenja civilnih i vojnih misija izvan Unije radi provedbe raznih zadaća, uključujući sprečavanje sukoba i očuvanje mira ( 15 ). Kako je istaknuto u nedavnim izvješćima, takve misije su jedinstven instrument Unije koji joj omogućuje izravno djelovanje radi upravljanja sukobima ili krizama te su stoga dio strateškog nastojanja da se zajamči sigurnost, omogući državama da se oporave od sukoba te da se Unija i njezini građani zaštite kroz vanjsko djelovanje ( 16 ). Trenutno je u tijeku 17 misija u okviru ZSOP‑a – 11 civilnih misija i 6 vojnih misija ili operacija – koje broje otprilike 5000 članova osoblja diljem svijeta ( 17 ).

37. EULEX KOSOVO je civilna misija u okviru ZSOP‑a koja je uspostavljena Zajedničkom akcijom 2008/124, kako je posljednji put izmijenjena Odlukom 2021/904. Zajednička akcija 2008/124 nekoliko je puta produljena te trenutni mandat misije EULEX KOSOVO traje do 14. lipnja 2023., kako je navedeno u toj odluci. Misija EULEX KOSOVO smatra se najvećom dosadašnjom civilnom misijom u okviru ZSOP‑a ( 18 ). U skladu s člankom 5. stavkom 1. Zajedničke akcije 2008/124, misiju EULEX KOSOVO pokrenulo je Vijeće, nakon što je odobren Plan operacija (u daljnjem tekstu: OPLAN), koji zajedno s Konceptom operacija (u daljnjem tekstu: CONOPS) čini temeljni dokument za provedbu mandata misije EULEX KOSOVO ( 19 ).

38. U skladu s člankom 2. Zajedničke akcije 2008/124 ( 20 ), misija EULEX KOSOVO „pomaže ustanovama, pravosudnim tijelima i agencijama za provedbu zakona u njihovu napredovanju prema održivosti i odgovornosti te u daljnjem razvoju i jačanju neovisnog multietničkog pravosudnog sustava i multietničke policije i carinske službe, osiguravajući da te ustanove budu slobodne od političkog utjecaja i poštuju međunarodno priznate standarde i najbolje europske prakse”.

39. U skladu s člankom 9. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena odlukama 2010/322 i 2014/349, osoblje misije EULEX KOSOVO sastoji se od osoblja koje upućuju države članice i institucije Unije, kao i od međunarodnog i lokalnog osoblja zaposlenog na temelju ugovora.

40. U skladu s člankom 11. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2010/322, misija EULEX KOSOVO ima sljedeći zapovjedni lanac. PSO, koji je poseban odbor Vijeća koji se bavi ZVSP‑om ( 21 ), politički nadzire i strateški usmjerava misiju EULEX KOSOVO u okviru odgovornosti Vijeća i Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku (u daljnjem tekstu: Visoki predstavnik) ( 22 ). Visoki predstavnik u kontekstu ZVSP‑a, koji definiraju Europsko vijeće i Vijeće ( 23 ), osigurava provedbu njihovih odluka, uključujući one koje se odnose na misije u okviru ZSOP‑a, a pomaže mu ESVD, koji je diplomatska služba Unije ( 24 ). Vijeće ovlašćuje PSO da imenuje voditelja misije ( 25 ), čiji mandat traje određeno vrijeme, često jednu ili dvije godine, sukladno mandatu misije EULEX KOSOVO ( 26 ).

41. Osim toga, zapovjednik civilne operacije na strateškoj razini izvršava zapovjedništvo i nadzor nad misijom EULEX KOSOVO, djelujući u okviru političkog nadzora i strateškog vođenja od strane PSO‑a i sveukupne ovlasti Visokog predstavnika ( 27 ). Zapovjednik civilne operacije ujedno je ravnatelj sposobnosti planiranja i vođenja civilnih operacija ( 28 ), što je direkcija ESVD‑a koja djeluje kao operativno sjedište za civilne misije u okviru ZSOP‑a ( 29 ). Voditelj misije na terenu obavlja zapovjedništvo i nadzor nad misijom EULEX KOSOVO te izravno odgovara zapovjedniku civilne operacije ( 30 ).

B. Nadležnost Suda

42. Stranke ne osporavaju nadležnost Suda da odlučuje u ovom predmetu ( 31 ). Međutim, Sud može po službenoj dužnosti razmotriti pitanje svoje nadležnosti ( 32 ). Budući da je Zajednička akcija 2008/124 usvojena na temelju odredbi Ugovora koje se odnose na ZVSP ( 33 ), čini se potrebnim ispitati utječu li na nadležnost Suda da donese prethodnu odluku o tumačenju Zajedničke akcije 2008/124 možda pravila koja ograničavaju nadležnost sudova Unije u području ZVSP‑a, a koja su predviđena u članku 24. stavku 1. drugom podstavku UEU‑a i članku 275. prvom stavku UFEU‑a. Kako ESVD navodi, ovo se čini kao prvi prethodni postupak o tumačenju akta iz područja ZVSP‑a koji je u tom pogledu pokrenut pred Sudom.

43. Valja podsjetiti da, kako je Sud utvrdio, sudovi Unije, u skladu s člankom 24. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a i člankom 275. prvim stavkom UFEU‑a, načelno nisu nadležni u pogledu odredbi koje se odnose na ZVSP i akata usvojenih na temelju tih odredbi. Međutim, budući da navedena pravila uvode odstupanje od pravila o općoj nadležnosti iz članka 19. UEU‑a, mora ih se usko tumačiti ( 34 ). Sud je u tom pogledu naglasio da iz članka 2. UEU‑a, koji je dio općih odredbi UEU‑a, i članka 21. UEU‑a, koji se odnosi na vanjsko djelovanje Unije, a na koji se upućuje u članku 23. UEU‑a, koji se odnosi na ZVSP, proizlazi da je vladavina prava jedna od vrijednosti na kojima je Unija zasnovana ( 35 ). Stoga, iako članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) ne može Sudu dati nadležnost ako je Ugovori isključuju, načelo djelotvorne sudske zaštite predviđeno u toj odredbi, zajedno s dužnosti Suda na temelju članka 19. stavka 1. UEU‑a da osigura da se prilikom primjene i tumačenja Ugovorâ poštuje pravo, također nalaže strogo tumačenje tih pravila ( 36 ).

44. Nadalje, postoji sudska praksa o pitanjima nadležnosti u području ZVSP‑a koja upućuje na to da činjenica da je akt u okviru ZVSP‑a relevantan u konkretnim okolnostima danog slučaja ne znači nužno da su primjenjiva ograničenja nadležnosti Suda koja proizlaze iz članka 24. stavka 1. UEU‑a i članka 275. UFEU‑a ( 37 ). Budući da se ta sudska praksa djelomično odnosi na međunarodne misije EU‑a, za potrebe ovog predmeta korisno je izložiti najistaknutije dijelove određenih presuda.

45. Primjerice, počevši s presudom od 24. lipnja 2014., Parlament/Vijeće ( 38 ), Sud se, u kontekstu tužbe za poništenje odluke Vijeća o potpisivanju i sklapanju međunarodnog sporazuma u okviru ZVSP‑a, a osobito u okviru međunarodnih misija EU‑a, proglasio nadležnim ispitati je li takav sporazum dogovoren i sklopljen u skladu s postupkom iz članka 218. UFEU‑a, koji je općeprimjenjiv te se u načelu mora primjenjivati na sve međunarodne sporazume, uključujući one koji se sklapaju u okviru ZVSP‑a.

46. Osim toga, Sud je u presudi Elitaliana ( 39 ) potvrdio nadležnost sudova Unije da razmatraju tužbu za poništenje i naknadu štete podnesenu na temelju činjenice da je misija EULEX KOSOVO drugom ponuditelju dodijelila ugovor o javnoj nabavi helikopterskih usluga. Sud je utvrdio da su se odnosne mjere, čije se poništenje zahtijevalo na temelju povrede Unijinih pravila o javnoj nabavi, odnosile na dodjelu ugovora o javnoj nabavi koji je stvarao troškove proračunu Unije te koji je stoga podlijegao Financijskoj uredbi EU‑a ( 40 )

47. Usto treba istaknuti da je Sud, u presudi H ( 41 ), potvrdio nadležnost sudova Unije da razmatraju tužbu za poništenje i naknadu štete koju je članica osoblja koju je država članica uputila međunarodnoj misiji EU‑a, to jest Policijskoj misiji Europske unije (u daljnjem tekstu: EUPM) u Bosni i Hercegovini, podnijela u vezi s odlukama kojom ju je voditelj misije prerasporedio na radno mjesto u regionalnom uredu te misije. Prema utvrđenju Suda, iako su pobijane odluke bile smještene u kontekst ZVSP‑a te su se odnosile na operativno djelovanje u tom području, one su po samoj svojoj biti činile akte upravljanja osobljem baš kao sve slične odluke koje institucije Unije donose u okviru izvršavanja svojih nadležnosti. S obzirom na te okolnosti, ograničenja nadležnosti sudova Unije u području ZVSP‑a nisu onemogućavala preispitivanje akata upravljanja osobljem koji su se odnosili na članove osoblja koje su uputile države članice s obzirom na to da su sudovi Unije nadležni na temelju članka 270. UFEU‑a preispitivati takve akte ako se odnose na članove osoblja koje su uputile institucije Unije. U suprotnom, kada se isti akt upravljanja osobljem u vezi s operacijama „na terenu” istodobno odnosi na članove osoblja koje su uputile države članice i na one koje su uputile institucije Unije, odluka donesena u odnosu na prve mogla bi biti nespojiva s onom koja je donesena u odnosu na potonje.

48. U vidu toga, točno je da su se navedeni predmeti odnosili na tužbe za poništenje i naknadu štete podnesene na temelju članka 263. UFEU‑a i članka 340. drugog stavka UFEU‑a, a ne na prethodne postupke o tumačenju prava Unije na temelju članka 267. UFEU‑a. Osim toga, predmet H odnosio se na upućenu, a ne na ugovornu, članicu osoblja međunarodne misije EU‑a, te se tom presudom djelomično nastojalo izbjeći različito rješavanje sporova koji se odnose na osoblje koje upućuju države članice, s jedne strane, i sporova koji se odnose na osoblje koje upućuju institucije Unije, s druge strane. Unatoč tomu, čini mi se da se iz te presude načelno može zaključiti da članak 24. stavak 1. UEU‑a i članak 275. UFEU‑a ne onemogućuju nadležnost Suda da razmatra tužbe koje se odnose na način na koji međunarodne misije EU‑a upravljaju svojim osobljem. U biti, sudovi Unije su se na temelju presude H proglašavali nadležnima za pitanja upravljanja osobljem u kontekstu tužbi za poništenje i za naknadu štete koje su podnijeli članovi ugovornog osoblja Unijine agencije u okviru ZVSP‑a ( 42 ), kao i u kontekstu ugovorne tužbe na temelju članka 272. UFEU‑a koju je podnio bivši član ugovornog osoblja međunarodne misije EU‑a ( 43 ).

49. Stoga izložena sudska praksa ide u prilog stajalištu da članak 24. stavak 1. UEU‑a i članak 275. UFEU‑a ne onemogućuju nadležnost Suda u ovom predmetu.

50. Zasigurno je točno da se od Suda traži da protumači Zajedničku akciju 2008/124, čija pravna osnova spada pod ZVSP. Međutim, prethodno pitanje odnosi se na opće pitanje upravljanja osobljem, a ne na provedbu ZVSP‑a. U tom pogledu moguće je smatrati da sklapanje predmetnih ugovora o radu, kao i donošenje pobijanih odluka o neproduljenju tih ugovora i preklasifikaciji radnih mjesta, čine, po samoj svojoj biti, tipične akte upravljanja osobljem u okviru organizacije ljudskih resursa u službi misije EULEX KOSOVO. Posljedično, smatram da iz presude H proizlazi da ograničenja nadležnosti Suda na temelju članka 24. stavka 1. UEU‑a i članka 275. UFEU‑a ne isključuju nadležnost Suda da donese prethodnu odluku o tumačenju Zajedničke akcije 2008/124 u okolnostima ovog predmeta. To je tako, uzimajući u obzir članak 19. stavak 1. UEU‑a i članak 47. Povelje, zato što je u pitanju pravo na djelotvornu sudsku zaštitu tužiteljâ iz glavnog postupka.

51. Stoga smatram da je Sud nadležan u ovom predmetu.

C. Dopuštenost prethodnog pitanja

52. Prema Komisijinim tvrdnjama, prethodno pitanje nije dopušteno zato što je hipotetsko.

53. Smatram da te tvrdnje treba odbiti.

54. Kako je Sud više puta utvrdio, u okviru suradnje između njega i nacionalnih sudova uspostavljene u članku 267. UFEU‑a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uvažavajući posebnosti predmeta, ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, kad se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je u pravilu dužan odgovoriti na njih ( 44 ). Iz navedenog proizlazi da pitanja koja se odnose na pravo Unije uživaju pretpostavku relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima kako bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja ( 45 ).

55. U ovom predmetu, kako je navedeno u točkama 20. i 21. ovog mišljenja, sud koji je uputio zahtjev u tom je zahtjevu propisno izložio ne samo razloge koji su ga naveli na to da od Suda zatraži tumačenje Zajedničke akcije 2008/124 nego i razloge zbog kojih mu je to tumačenje nužno kako bi riješio spor iz glavnog postupka.

56. Osim toga, što se tiče Komisijina prigovora da se prethodno pitanje odnosi na odredbu prava Unije koja u trenutku podnošenja tužbi sudu koji je uputio zahtjev više nije bila na snazi, to se pitanje odnosi na tumačenje relevantnih odredbi Zajedničke akcije 2008/124 za potrebe određivanja poslodavca tužiteljâ iz glavnog postupka u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014., što uključuje ocjenu vremenske primjenjivosti tih odredbi. Dakle, Komisijin prigovor odnosi se na meritum, a ne na dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku ( 46 ).

57. S obzirom na navedene okolnosti, treba smatrati da traženo tumačenje nije očito nepovezano s činjeničnim stanjem ili svrhom glavnog postupka te da otvorena pitanja nisu hipotetska.

58. Stoga sam mišljenja da je prethodno pitanje u ovom predmetu dopušteno.

D. Odgovor na prethodno pitanje

59. Kako je navedeno u točki 32. ovog mišljenja, prethodno pitanje odnosi se na određivanje osobe ili subjekta koji je prije 12. lipnja 2014. bio poslodavac međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO te kojeg je stoga moguće smatrati tuženikom u sporu iz glavnog postupka. Stoga ću razmotriti ulogu, kao prvo, voditelja misije, kao drugo, misije EULEX KOSOVO i, kao treće, Vijeća, Komisije i ESVD‑a.

1. Voditelj misije

60. Komisija tvrdi da poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014. treba smatrati voditelja misije jer je on protustranka predmetnih ugovora o radu te da misija EULEX KOSOVO to nije mogla biti prije uvođenja članka 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124. Tužitelji iz glavnog postupka, španjolska vlada, Vijeće, ESVD i misija EULEX KOSOVO imaju drukčije stajalište.

61. Za početak moram istaknuti da, protivno Komisijinim tvrdnjama, relevantne odredbe Zajedničke akcije 2008/124 snažno upućuju na to da voditelja misije nije moguće smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka ni za razdoblje prije ni za razdoblje od 12. lipnja 2014.

62. U tom pogledu, u tekstu Zajedničke akcije 2008/124 opetovano se spominje osoblje misije EULEX KOSOVO, a ne osoblje voditelja misije ( 47 ). Iako je članak 10. stavak 3. Zajedničke akcije 2008/124, prije nego što je izmijenjena, predviđao da se ugovori o radu s međunarodnim i lokalnim osobljem sklapaju s voditeljem misije, ta se odredba nalazi u članku 10. te zajedničke akcije, u čijem se naslovu i prvom stavku govori o misiji EULEX KOSOVO i „nje[zin]u osoblju”.

63. Nadalje, kako tužitelji iz glavnog postupka, španjolska vlada i misija EULEX KOSOVO navode, iz odredbi Zajedničke akcije 2008/124 jasno proizlazi da je voditelj misije, kada je riječ o odnosu s međunarodnim osobljem, podređen Vijeću i Komisiji.

64. Što se tiče Vijeća, ono, s obzirom na zapovjedni lanac misije EULEX KOSOVO kako je izložen u točkama 40. i 41. ovog mišljenja, preko PSO‑a i zapovjednika civilne operacije politički nadzire i strateški usmjerava voditelja misije, koji, kako je navedeno u članku 8. stavku 3. Zajedničke akcije 2008/124, daje upute sveukupnom osoblju misije EULEX KOSOVO slijedeći upute zapovjednika civilne operacije na strateškoj razini. Iz članka 12. stavka 2. Zajedničke akcije 2008/124 proizlazi da je PSO, a ne voditelj misije, ovlašten izmijeniti OPLAN (vidjeti točku 37. ovog mišljenja), što može podrazumijevati restrukturiranje misije EULEX KOSOVO (s obzirom na to da se, u skladu s člankom 6. stavkom 3. točkom (a) Zajedničke akcije 2008/124, osoblje misije EULEX KOSOVO definira u OPLAN‑u). Stoga se, u okolnostima ovog predmeta, čini da je osoba MJ kao voditelj misije bila obvezna provesti odluke o restrukturiranju misije EULEX KOSOVO u pogledu preklasifikacije i zatvaranja radnih mjesta te da nije imala nikakvu marginu prosudbe u tom pogledu ( 48 ).

65. Isto tako, što se tiče Komisije, voditelj misije je, u skladu s člankom 8. stavkom 5. Zajedničke akcije 2008/124, prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349, odgovoran za izvršavanje proračuna misije EULEX KOSOVO te je mora u tu svrhu potpisati ugovor s Komisijom, dok je, u skladu s člankom 16. stavkom 4. Zajedničke akcije 2008/124, prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349, mora Komisiji, koja ga nadzire, podnijeti iscrpno izvješće o djelatnostima poduzetima u okviru tog ugovora, koja uključuju i zapošljavanje međunarodnog osoblja. Tom ću se pitanju kasnije vratiti (vidjeti točke 88. do 92. ovog mišljenja).

66. Tom tumačenju dodatno u prilog ide činjenica da se voditelj misije, kako je spomenuto u točki 40. ovog mišljenja, imenuje na ograničeno razdoblje sukladno mandatu misije EULEX KOSOVO. Stoga, kako tužitelji iz glavnog postupka i ESVD navode, bilo bi proturječno svakog uzastopnog voditelja misije smatrati poslodavcem u njegovu osobnom svojstvu. U tom smislu Komunikacija iz 2009. predviđala je nastavak napredovanja članova međunarodnog osoblja neovisno o uzastopnim imenovanjima voditeljâ misije ( 49 ).

67. Prema mojemu mišljenju, činjenicu da je predmetne ugovore o radu potpisala osoba MJ kao voditelj misije te da se on u njima spominje kao „poslodavac” ne bi trebalo shvatiti na način da voditelja misije treba smatrati poslodavcem takvog osoblja u njegovu osobnom svojstvu i osobno odgovornim za sklopljene ugovore o radu. Naprotiv, kako tužitelji iz glavnog postupka, španjolska vlada i misija EULEX KOSOVO navode, za voditelja misije treba smatrati da obavljajući zadaće koje su mu povjerene Zajedničkom akcijom 2008/124 u ime Europske unije izvršava mandat misije EULEX KOSOVO.

2. Misija EULEX KOSOVO

68. Prema tvrdnjama koje su iznijeli Vijeće, ESVD i misija EULEX KOSOVO, kao i Komisija podredno, misiju EULEX KOSOVO treba smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka kako u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014. tako i u odnosu na razdoblje od tog datuma, u vidu navodno deklaratornog učinka članka 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 i činjenice da se njezin članak 16. stavak 5. primjenjuje na događaje koji su nastupili prije 15. lipnja 2014. ako je tužba podnesena nakon tog datuma, kao što je slučaj u ovom predmetu, (vidjeti točku 17. ovog mišljenja). Tužitelji iz glavnog postupka i španjolska vlada s time se ne slažu.

69. Prema mojemu mišljenju, s obzirom na tekst i kontekst Zajedničke akcije 2008/124 te sudsku praksu Suda, misiju EULEX KOSOVO nije moguće smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014. Prvo ću razmotriti članak 15.a, a potom članak 16. stavak 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124.

70. Kao prvo, kada je riječ o članku 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124, treba istaknuti da usporedba odredbi Zajedničke akcije 2008/124 koje su bile na snazi prije 12. lipnja 2014. i njezinih odredbi koje su na snazi od tog datuma jasno upućuje na postojanje različitih poslodavaca međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO. Prije donošenja Odluke 2014/349 ugovori o radu s međunarodnim osobljem su se, u skladu s člankom 10. stavkom 3. Zajedničke akcije 2008/124, sklapali između voditelja misije i članova osoblja, a u skladu s člankom 8. stavkom 5. te zajedničke akcije voditelj misije morao je, kao osoba odgovorna za izvršavanje proračuna misije EULEX KOSOVO, što uključuje zapošljavanje međunarodnog osoblja, u tu svrhu sklopiti ugovor s Komisijom. Nasuprot tomu, nakon usvajanja Odluke 2014/349, članak 10. stavak 3. i članak 16. stavak 4. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 propisuju da misija EULEX KOSOVO sklapa ugovore o radu s međunarodnim osobljem te da je ona odgovorna za izvršavanje svojeg proračuna, u koju svrhu sklapa ugovor s Komisijom, dok je članak 8. stavak 5. te zajedničke akcije izbrisan.

71. Posljedično, s obzirom na navedene odredbe treba smatrati da misija EULEX KOSOVO prije uvođenja članka 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124, koji toj misiji omogućuje da sklapa ugovore, zapošljava osoblje i bude stranka u pravnom postupku, nije imala sposobnost potrebnu da bude poslodavac međunarodnog osoblja u službi te misije.

72. Čini se da tom tumačenju u prilog ide kontekst Zajedničke akcije 2008/124. U tom pogledu treba istaknuti da članak 9. stavak 3. Zajedničke akcije 2008/124 predviđa da misija EULEX KOSOVO može zapošljavati međunarodno osoblje na temelju ugovora te da su slične odredbe postojale u odnosu na Tim Europske unije za planiranje (u daljnjem tekstu: EUPT Kosovo) ( 50 ), koji je sudjelovao u fazi planiranja i pripreme za uspostavu misije EULEX KOSOVO ( 51 ), što je značilo da je EUPT Kosovo mogao zapošljavati međunarodno i lokalno osoblje na temelju ugovora, dok je voditelj EUPT‑a Kosovo sklapao ugovore o radu s takvim osobljem. Teško mi je vjerovati da se, bez izričitog priznanja pravne sposobnosti, takav privremeni tim za planiranje može smatrati poslodavcem takvog osoblja i da može biti stranka u pravnom postupku.

73. Nadalje, Komisija je u Komunikaciji iz 2012. ( 52 ) navela da misijama u okviru ZVSP‑a treba priznati pravnu osobnost ili barem dovoljno široku pravnu sposobnost da mogu izvršavati svoje mandate i osigurati čvrstu pravnu osnovu za svoje djelovanje, kako unutar tako i izvan Unije, uključujući procesnu legitimaciju. Komisija je izrazila svoju namjeru da od Vijeća zatraži usvajanje odredbi koje će to omogućiti. Slične stavove izrazio je i Europski revizorski sud u svojem posebnom izvješću o misiji EULEX KOSOVO iz 2012. ( 53 ), u kojem je preporučio da se takve odredbe usvoje u odnosu na misiju EULEX KOSOVO i sve buduće misije u okviru ZVSP‑a. To je u odnosu na misiju EULEX KOSOVO i druge međunarodne misije EU‑a učinjeno ( 54 ) uvođenjem u odgovarajuću odluku Vijeća posebne odredbe naslovljene „Pravne odredbe”, kakva postoji u članku 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124. Iz toga se može zaključiti da se smatralo potrebnim misiji EULEX KOSOVO izričito priznati pravnu sposobnost, koju ranije nije imala, kako bi mogla, osobito, kao poslodavac zapošljavati osoblje i braniti se u pravnom postupku.

74. Čini se da tom tumačenju u prilog ide i sudska praksa Suda. Osobito, Sud je u presudi Elitaliana ( 55 ), u kontekstu postupka pokrenutog prije donošenja Odluke 2014/349, potvrdio utvrđenja Općeg suda da misija EULEX KOSOVO nije imala pravnu osobnost te da nije mogla biti stranka pravnog postupka, zbog čega joj se nije mogao priznati status tijela, ureda ili agencije u smislu članka 263. UFEU‑a te se Komisija smatrala jedinim tuženikom. Posljedično, Sud je u toj presudi stavio poseban naglasak na nepostojanje pravne sposobnosti misije EULEX KOSOVO zbog činjenice da joj ona Zajedničkom akcijom 2008/124 nije izričito priznata te je na temelju toga zaključio da misija EULEX KOSOVO nije mogla biti tuženik u postupku.

75. Usto treba istaknuti da se presuda H odnosila na EUPM u Bosni i Hercegovini, kojemu odluka Vijeća kojom je uspostavljen nije priznavala pravnu sposobnost ( 56 ). Iako se Sud na to nije izravno osvrnuo, iz činjenice da toj misiji nije izričito priznata pravna sposobnost može se zaključiti da je Sud utvrdio da sporne mjere treba pripisati jednoj od institucija Unije, ne razmatrajući tu misiju kao mogućeg tuženika u postupku.

76. Čini mi se da ni presuda Jenkinson ( 57 ) ne podupire drukčiji zaključak. Ona se odnosila na tužbu zbog Unijine ugovorne odgovornosti koja se prvenstveno temeljila na članku 272. UFEU‑a, a podnio ju je nekadašnji član međunarodnog osoblja određenih međunarodnih misija EU‑a, uključujući misiju EULEX KOSOVO, protiv Vijeća, Komisije, ESVD‑a i misije EULEX KOSOVO. Tužitelj je u službi misije EULEX KOSOVO bio zaposlen od 5. travnja 2010. do 14. studenoga 2014., ali samo je njegov posljednji ugovor o radu, koji se odnosio na razdoblje od 15. listopada do 14. studenoga 2014., sadržavao arbitražnu klauzulu, u smislu članka 272. UFEU‑a, koja je nadležnost davala sudovima Unije. Sud se u svojoj presudi usredotočio na zaključke Općeg suda u pogledu opsega nadležnosti za razmatranje ugovornih aspekata slučaja, utvrdivši da, kada je riječ o radnom odnosu utemeljenom na nizu uzastopnih ugovora, činjenica da prethodni ugovori nisu sadržavali arbitražnu klauzulu ne sprečava sudove Unije da prilikom ocjenjivanja odnosa između stranaka u obzir uzmu sve ugovore. Međutim, Sud se nije osvrnuo na utvrđenja Općeg suda u pogledu pravne sposobnosti misije EULEX KOSOVO. Stoga mi se čini da zaključci Suda u pogledu opsega nadležnosti sudova Unije na temelju članka 272. UFEU‑a nisu primjenjivi na odvojeno pitanje identiteta poslodavca, koje se u toj presudi nije razmatralo ( 58 ).

77. S obzirom na to, treba smatrati da članak 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 znači da misija EULEX KOSOVO nema status poslodavca za razdoblje prije 12. lipnja 2014. Nasuprot tomu, iz te odredbe slijedi da je misiju EULEX KOSOVO za razdoblje od tog datuma nadalje moguće smatrati poslodavcem međunarodnog osoblja u službi te misije te da stoga može sama biti tuženik u sporovima koji se tiču ugovora o radu sklopljenih s tim osobljem ( 59 ).

78. Kao drugo, što se tiče članka 16. stavka 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124, nije jasno znači li tekst te odredbe da je misija EULEX KOSOVO od 15. lipnja 2014. za sva potraživanja i obveze koje proizlaze iz provedbe mandata odgovorna i ako su radnje poduzete prije tog datuma ili samo ako su radnje poduzete na taj datum ili nakon njega ( 60 ).

79. U tom pogledu treba istaknuti da članak 16. stavak 4. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124, koji je ubačen kada i članak 16. stavak 5., predviđa da misija EULEX KOSOVO zamjenjuje voditelja misije kao odgovornog za izvršavanje proračuna te misije. Stoga, ako te dvije odredbe zajedno promatramo, čini mi se da se člankom 16. stavkom 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 željelo potvrditi da je misija EULEX KOSOVO odgovorna za sva potraživanja i obveze koje proizlaze iz njezina izvršavanja proračuna od 15. lipnja 2014. Međutim, u činjeničnom stanju ovog predmeta, koje je nastupilo prije tog datuma, proračun misije izvršavao je voditelj misije. Posljedično, na temelju te odredbe, misiju EULEX KOSOVO nije moguće smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka.

3. Vijeće, Komisija i ESVD

80. Ako Sud prihvati moj prijedlog da ni voditelj misije ni misija EULEX KOSOVO nemaju status poslodavca tužiteljâ iz glavnog postupka u odnosu na razdoblje prije 12. lipnja 2014. te da ih stoga nije moguće smatrati tuženicima u sporu koji se vodi pred sudom koji je uputio zahtjev, potrebno je ispitati treba li taj status priznati Vijeću, Komisiji i/ili ESVD‑u.

81. Prema meritornim argumentima tužiteljâ iz glavnog postupka, i Vijeće i Komisiju je moguće smatrati poslodavcem u okolnostima ovog predmeta. Vijeće, Komisija, ESVD i misija EULEX KOSOVO s time se ne slažu.

82. Prema mojemu mišljenju, sudska praksa Suda i relevantne odredbe Zajedničke akcije 2008/124 snažno upućuju na to da Komisija ima status poslodavca tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014.

83. Sud je u presudi Elitaliana ( 61 ) u tom pogledu utvrdio da je voditelj misije EULEX KOSOVO, iako ga je Zajednička akcija 2008/124, prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349, opisivala kao odgovornog za izvršavanje proračuna te misije, svoje ovlasti u proračunskim i financijskim pitanjima izvršavao pod nadzorom i ovlasti Komisije. Posljedično, Sud je utvrdio da su sporne mjere u vezi s dodjelom ugovora o javnoj nabavi bile pripisive Komisiji.

84. Osim toga, Sud je u presudi H ( 62 ) utvrdio da su sporne odluke voditelja misije u pogledu preraspoređivanja upućene članice osoblja, u skladu s odredbama odluke Vijeća o EUPM‑u u Bosni i Hercegovini, bile pripisive Vijeću jer je voditelja misije imenovao PSO, koji je tu misiju politički nadzirao i strateški usmjeravao pod odgovornosti Vijeća, osim toga je voditelj misije djelovao pod ovlasti zapovjednika civilne operacije, koji je sam bio pod nadzorom PSO‑a te je bio odgovoran za provedbu kako odluka PSO‑a tako i odluka Vijeća. Naprotiv, prema utvrđenju Suda, te se odluke nisu mogle pripisati Komisiji jer ona nije sudjelovala u zapovjednom lancu, a nisu se odnosile na izvršavanje proračuna te misije, koje je zahtijevalo sklapanje ugovora između voditelja misije i Komisije.

85. Okolnosti ovog predmeta treba razmotriti upravo s obzirom na izloženu sudsku praksu.

86. Kada je riječ o ESVD‑u, treba istaknuti da pred Sudom nisu iznesene nikakve informacije koje pokazuju da on ima status poslodavca tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014. Naprotiv, kako ESVD navodi, iako je zapovjednik civilne operacije dio ESVD‑a, ESVD se ne čini odgovornim za pitanja koja se odnose na zapošljavanje međunarodnog osoblja. Osim toga, kako je spomenuto u točki 41. ovog mišljenja, zapovjednik civilne operacije pod nadzorom je Vijeća i sveukupnom ovlasti Visokog predstavnika, a ne ESVD‑a.

87. Kada je riječ o Vijeću, na temelju informacija dostavljenih Sudu čini mi se da ni njega nije moguće smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014. Istina, s obzirom na kriterije iznesene u presudi H, u ovom predmetu postoje elementi za koje bi se moglo smatrati da upućuju na Vijeće kao poslodavca, osobito s obzirom na to da odluke o restrukturiranju misije EULEX KOSOVO mogu imati posljedice za potrebe preklasifikacije radnih mjesta i okončanje ugovora o radu međunarodnog osoblja. Međutim, prema mojemu mišljenju, okolnosti predmeta H razlikuju se od okolnosti ovog predmeta. Osobito, taj se predmet odnosio na preraspoređivanje članice osoblja upućene iz države članice koje je, kako su Vijeće i ESVD naveli, prema svemu sudeći bilo povezano s političkim nadzorom i strateškim usmjeravanjem misije od strane Vijeća te potpuno nepovezano s izvršavanjem proračuna misije koje zahtijeva sklapanje ugovora između voditelja misije i Komisije. Nasuprot tomu, zapošljavanje međunarodnog osoblja o kojem je riječ u ovom predmetu čini se izravno povezanim s izvršavanjem proračuna misije EULEX KOSOVO i ugovorom koji je u tu svrhu sklopljen između voditelja misije i Komisije te je ovaj predmet stoga usredotočen na proračunske odgovornosti Komisije. Osim toga, treba istaknuti da pred Sudom nisu iznesene nikakve informacije u pogledu zadaća koje su tužitelji iz glavnog postupka obavljali niti ikakvi elementi koji bi opovrgnuli argumente Vijeća da zapošljavanje međunarodnog osoblja u okolnostima ovog predmeta nije u njegovoj odgovornosti.

88. Kada je riječ o Komisiji, s obzirom na presude Elitaliana i H čini se, na temelju informacija iznesenih pred Sudom, da ju je moguće smatrati poslodavcem tužiteljâ iz glavnog postupka za razdoblje prije 12. lipnja 2014. zato što se zapošljavanje međunarodnog osoblja misije EULEX KOSOVO odnosi na izvršavanje proračuna te misije, koje je pod nadzorom i ovlasti Komisije, te zato što je Komisija prema svemu sudeći bila odgovorna za određivanje konkretnih pravila u pogledu ugovora o radu sklopljenih s tim osobljem ( 63 ).

89. Valja podsjetiti na to da je, u skladu s člankom 8. stavkom 5. i člankom 16. stavkom 4. Zajedničke akcije 2008/124, prije nego što je izmijenjena Odlukom 2014/349, voditelj misije bio pod nadzorom i ovlasti Komisije u pogledu izvršavanja proračuna misije EULEX KOSOVO, uključujući zapošljavanje međunarodnog osoblja, te je u tu svrhu s Komisijom potpisivao ugovor. Konkretnije, prema sustavu utemeljenom na Komunikaciji iz 2009., Komisija je, na temelju ugovora, voditelja misije zapošljavala kao posebnog savjetnika te mu povjeravala upravljanje proračunom misije, a taj je ugovor predviđao da voditelj misije sklapa ugovore o radu s međunarodnim osobljem „prema pravilima ove Komunikacije za osoblje zaposleno od strane posebnih savjetnika u okviru ZVSP‑a ili upućeno tim posebnim savjetnicima” ( 64 ). Komunikacija iz 2009. u tom je pogledu predviđala posebna pravila o, osobito, uvjetima zaposlenja i pravima i obvezama međunarodnog osoblja koja moraju sadržavati ugovori o radu koje voditelj misije sklapa s međunarodnim osobljem, kao što su pravila o trajanju ugovora, klasifikaciji radnih mjesta i plaćama, porezima i socijalnoj sigurnosti ( 65 ).

90. To ilustriraju ugovori od 1. veljače i 7. lipnja 2013. koje je osoba MJ kao voditelj misije sklopila s Komisijom u ovom predmetu. Osobito, članak 11. stavak 1. ugovora od 7. lipnja 2013. predviđa da voditelj misije sklapa ugovore o radu sa svojim osobljem na temelju pravila sadržanih u Komunikaciji iz 2009., a članak 11. stavak 2. tog ugovora propisuje da nijedan ugovor o radu načelno ne može trajati dulje od trajanja misije EULEX KOSOVO. Osim toga, u preambuli ugovora o radu koji je osoba MJ kao voditelj misije sklopila s jednim od tužitelja iz glavnog postupka prije 12. lipnja 2014., koji je priložen odluci kojom je upućen zahtjev, navodi se da Komunikacija iz 2009. „predviđa uvjete zaposlenja međunarodnog osoblja”, a članak 11. stavak 1. ugovora između Komisije i osobe MJ kao voditelja misije „dopušta” potonjem da kao posebni savjetnik sklapa ugovore o radu u vlastito ime ( 66 ).

91. Posljedično, tu analizu ne dovodi u pitanje činjenica da tužitelji iz glavnog postupka nisu ugovore o radu potpisali s Komisijom niti činjenica da je, kako je navedeno u Komunikaciji iz 2012. ( 67 ), Vijeće nadležno za uređivanje pitanja koja se tiču osoblja s obzirom na to da su, kako se čini, ugovori o radu koje je osoba MJ kao voditelj misije sklopila s tužiteljima iz glavnog postupka bili smješteni u okvir Komunikacije iz 2009. te su se temeljili na pravilima koja su proizlazila iz Komisijine odgovornosti.

92. Na temelju navedenog treba smatrati da Komisija ima status poslodavca međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO za razdoblje prije 12. lipnja 2014. te je stoga treba smatrati tuženikom za potrebe spora iz glavnog postupka.

VI. Zaključak

93. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud na pitanje koje je uputio tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu, Belgija) odgovori na sljedeći način: Zajedničku akciju Vijeća 2008/124/ZVSP od 4. veljače 2008. o Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO, prije nego što je izmijenjena Odlukom Vijeća 2014/349/ZVSP od 12. lipnja 2014., treba tumačiti na način da Europskoj komisiji daje status poslodavca međunarodnog osoblja u službi misije EULEX KOSOVO za razdoblje prije 12. lipnja 2014.

( 1 ) Izvorni jezik: engleski

( 2 ) SL 2008., L 42, str. 92. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 6., str. 76.)

( 3 ) SL 2014., L 174, str. 42.

( 4 ) Dodatno vidjeti točke 36. do 41. ovog mišljenja.

( 5 ) U tom pogledu valja istaknuti da je pred Općim sudom u tijeku nekoliko predmeta koji se odnose na slične tužbe koje je podnijelo međunarodno osoblje misije EULEX KOSOVO (vidjeti, primjerice, predmete BL i BM/Vijeće i dr., T‑204/19; QP i dr./Vijeće i dr., T‑183/21; i RI i dr./Vijeće i dr., T‑190/21), i drugih međunarodnih misija EU‑a (vidjeti, primjerice, predmete JF/EUCAP Somalia, T‑194/20, i Stockdale/Vijeće i dr., T‑776/20).

( 6 ) Kako je izmijenjen Odlukom Vijeća 2010/322/ZVSP od 8. lipnja 2010. (SL 2010., L 145, str. 13.). Članak 9. stavak 3. Zajedničke akcije 2008/124 izvorno je glasio: „EULEX KOSOVO također može zapošljavati, ako je potrebno, međunarodno osoblje i lokalno osoblje na temelju ugovora.”

( 7 ) Ta je odredba kasnije izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2021/904 od 3. lipnja 2021. (SL 2021., L 197, str. 114.) na sljedeći način: „Misija EULEX Kosovo odgovorna je za financijsko izvršenje proračuna misije, osim u pogledu iznosa iz stavka 1. koji se odnose na pružanje potpore premještenim sudskim postupcima unutar države članice. U tu svrhu misija EULEX Kosovo potpisuje sporazum s Komisijom”.

( 8 ) T‑410/13, neobjavljeno, EU:T:2014:871, osobito točke 25. do 28. i 37. To rješenje nije pobijano.

( 9 ) Kako sud koji je uputio zahtjev navodi, tribunal du travail francophone de Bruxelles (Radni sud na francuskom jeziku u Bruxellesu) je presudom od 12. prosinca 2017. (RG 2015/AB/577) utvrdio da je poslodavac člana međunarodnog osoblja zaposlenog u službi misije EULEX KOSOVO prije nego što je ona stekla pravnu osobnost na temelju Odluke 2014/349 bila Europska unija, koju su predstavljale njezine institucije, a voditelj misije bio je tek zastupnik. Osim toga, taj je sud presudom od 8. siječnja 2019. (RG 2016/AB/411) donio sličan zaključak u pogledu Policijske misije Europske unije za palestinska područja (EUPOL COPPS), utvrdivši da je poslodavac bila Europska unija, a da ju je predstavljala Komisija. U pogledu te potonje misije, dodatno vidjeti bilješku 54 ovog mišljenja.

( 10 ) C‑43/17 P, EU:C:2018:531 (u daljnjem tekstu: presuda Jenkinson)

( 11 ) C‑439/13 P, EU:C:2015:753 (u daljnjem tekstu: presuda Elitaliana)

( 12 ) C‑455/14 P, EU:C:2016:569 (u daljnjem tekstu: presuda H)

( 13 ) EULEX KOSOVO upućuje, među ostalim, na presudu Jenkinson.

( 14 ) Vidjeti glavu V. poglavlje 2. odjeljak 2. UEU‑a (članke 42. do 46.).

( 15 ) Vidjeti članak 42. stavak 1. i članak 43. stavak 1. UEU‑a.

( 16 ) Vidjeti, u tom pogledu, ESVD, EU CSDP Missions & Operations for Human Security, 2019., str. 1. Dodatno vidjeti, primjerice, Fiott, D. (ur.), The CSDP in 2020: The EU’s legacy and ambition in security and defence, European Union Institute for Security Studies, 2020.

( 17 ) Kako je navedeno na ESVD‑ovoj internetskoj stranici (https://eeas.europa.eu)

( 18 ) Vidjeti, u tom pogledu, Europski revizorski sud, Posebno izvješće br. 18/2012, „European Union assistance to Kosovo related to the rule of law” („Pomoć Europske unije Kosovu u vezi s vladavinom prava” (u daljnjem tekstu: izvješće Revizorskog suda)) iz 2012., t. 14. Za detaljnu studiju vidjeti, primjerice, Spernbauer, M., EU Peacebuilding in Kosovo and Afghanistan: Legality and Accountability, Martinus Nijhoff, 2014.

( 19 ) Vidjeti, u tom pogledu, točku 68. izvješća Revizorskog suda navedenog u bilješci 18 ovog mišljenja.

( 20 ) Ta je odredba kasnije izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2018/856 od 8. lipnja 2018. (SL 2018., L 146, str. 5.).

( 21 ) Vidjeti članak 38. UEU‑a.

( 22 ) Vidjeti članak 11. stavak 2. i članak 12. stavak 1. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2010/322.

( 23 ) Vidjeti članak 26. UEU‑a.

( 24 ) Vidjeti osobito članke 18. i 27. UEU‑a. Također vidjeti Odluku 2010/427/EU od 26. srpnja 2010. o utvrđivanju organizacije i funkcioniranja Europske službe za vanjsko djelovanje (SL 2010., L 201, str. 30.) i Csernatoni, R., „The Evolving Role of the European External Action Service in Security and Defence”, European Foreign Affairs Review, sv. 26., 2021., str. 87.‑100.

( 25 ) Vidjeti članak 12. stavak 2. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2010/322.

( 26 ) Vidjeti, kao najnoviji primjer, Odluku Političkog i sigurnosnog odbora (ZVSP) 2021/959 od 10. lipnja 2021. o produljenju mandata voditelja Misije Europske unije za uspostavu vladavine prava u Kosovu (SL 2021., L 212, str. 1.).

( 27 ) Vidjeti članak 7. stavak 2. i članak 11. stavak 3. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2010/322.

( 28 ) Vidjeti članak 7. stavak 1. Zajedničke akcije.

( 29 ) Vidjeti ESVD‑ovu internetsku stranicu, navedenu u bilješci 17 ovog mišljenja.

( 30 ) Vidjeti članak 8. stavak 1. i članak 11. stavak 5. Zajedničke akcije 2008/124

( 31 ) Vijeće, Komisija i misija EULEX KOSOVO su na raspravi pred Sudom, a ESVD u svojim pisanim očitovanjima, naveli da je Sud, s obzirom na svoju sudsku praksu, a osobito presudu H, nadležan u ovom predmetu jer se on odnosi na pitanja upravljanja osobljem.

( 32 ) Vidjeti, u tom pogledu, presude od 12. studenoga 2015., Elitaliana/EULEX KOSOVO (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, t. 37.), i od 6. listopada 2020., Bank RefahKargaran/Vijeće (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, t. 25.).

( 33 ) Zajednička akcija 2008/124 temelji se na nekadašnjem članku 14. i članku 25. trećem stavku UEU‑a (sadašnji članci 28. i 38. UEU‑a), dok se Odluka 2014/349 temelji na članku 28., članku 42. stavku 4. i članku 43. stavku 2. UEU‑a.

( 34 ) Vidjeti presudu od 6. listopada 2020., Bank RefahKargaran/Vijeće (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, t. 32.).

( 35 ) Vidjeti presudu od 6. listopada 2020., Bank RefahKargaran/Vijeće (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, t. 35.).

( 36 ) Vidjeti u tom pogledu presudu od 28. ožujka 2017., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 74. i 75.).

( 37 ) Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Watheleta u predmetu Rosneft (C‑72/15, EU:C:2016:381, t. 36. do 76.), i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Bobeka u predmetu SatCen/KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:220, t. 51. do 85.). Dodatno vidjeti, primjerice, Butler, G., Constitutional Law of the EU’s Common Foreign and Security Policy: Competence and Institutions in External Relations, Hart, 2019., str. 145. do 222.

( 38 ) Vidjeti C‑658/11, EU:C:2014:2025, t. 69. do 74.; vidjeti također presude od 14. lipnja 2016., Parlament/Vijeće (C‑263/14, EU:C:2016:435, t. 68.); od 4. rujna 2018., Komisija/Vijeće (Sporazum s Kazakhstanom) (C‑244/17, EU:C:2018:662, t. 21. do 24.) i od 2. rujna 2021., Komisija/Vijeće (Sporazum s Armenijom) (C‑180/20, EU:C:2021:658, t. 27.).

( 39 ) Vidjeti presudu od 12. studenoga 2015., Elitaliana/EULEX KOSOVO (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, t. 41. do 50.).

( 40 ) Uredba Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (SL 2002., L 248, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 145.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ, Euratom) br. 1081/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. (SL 2010., L 311, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 1., str. 293.), koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjeničnog stanja u odnosnom predmetu. Ona je u međuvremenu stavljena izvan snage Uredbom (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1. i ispravak SL 2018., L 294, str. 45.).

( 41 ) Vidjeti presudu od 19. srpnja 2016., H/Vijeće i dr. (C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 39. do 61.).

( 42 ) Vidjeti presudu od 25. lipnja 2020., SatCen/KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:492, osobito točku 66.). Također vidjeti, u tom pogledu, rješenje od 10. srpnja 2020., KF/SatCen (T‑619/19, neobjavljeno, EU:T:2020:337, t. 18. do 32.) (žalbeni postupak je u tijeku u predmetu KF/SatCen, C‑464/20 P).

( 43 ) Vidjeti presudu od 12. travnja 2018., PY/EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181, t. 53.).

( 44 ) Vidjeti, primjerice, presudu od 18. svibnja 2021., Asociaţia Forumul Judecătorilor din România i dr. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 i C‑397/19, EU:C:2021:393, t. 115.).

( 45 ) Vidjeti, primjerice, presudu od 29. travnja 2021., Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny (C‑383/19, EU:C:2021:337, t. 30.).

( 46 ) Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 17. ožujka 2021., An tAire Talmhaíochta Bia agus Mara i dr. (C‑64/20, EU:C:2021:207, t. 27.).

( 47 ) Vidjeti, primjerice, članak 8. stavak 3., članak 9. stavke 1. do 3. i članak 14. stavke 5. i 6. Zajedničke akcije 2008/124, kako je izmijenjena Odlukom 2010/322.

( 48 ) Valja istaknuti da to ilustriraju dvije obavijesti koje je voditelj misije poslao „u ime misije EULEX KOSOVO” određenim tužiteljima iz glavnog postupka, koje su priložene odluci kojom je upućen zahtjev, a u kojima je navedeno da su preklasifikacija i zatvaranje radnih mjesta bili posljedica restrukturiranja misije EULEX KOSOVO povodom odobrenja novog OPLAN‑a i CONOPS‑a.

( 49 ) Vidjeti točku 4.a (str. 13.) Komunikacije iz 2009., navedene u točki 20. ovog mišljenja.

( 50 ) Vidjeti Zajedničku akciju Vijeća 2006/304/ZVSP od 10. travnja 2006. o osnivanju Tima EU‑a za planiranje (EUPT Kosovo) s obzirom na moguću operaciju EU‑a za upravljanje krizom na Kosovu u području vladavine prava i u drugim mogućim područjima na Kosovu (SL 2006., L 112, str. 19.), osobito članak 4. stavak 5. i članak 11. stavak 3.

( 51 ) Vidjeti u tom pogledu članak 4. Zajedničke akcije 2008/124.

( 52 ) Vidjeti Komunikaciju iz 2012., navedenu u točki 25. ovog mišljenja, osobito točke 3.2. do 3.4. i 4.2.

( 53 ) Vidjeti izvješće Revizorskog suda navedeno u bilješci 18 ovog mišljenja, osobito točke 92. do 94. i 107. i preporuku 4.

( 54 ) Vidjeti, primjerice, članak 11.a Odluke Vijeća 2014/447/ZVSP od 9. srpnja 2014. o izmjeni Odluke 2013/354/ZVSP o Policijskoj misiji Europske unije za palestinska područja (EUPOL COPPS) (SL 2014., L 201, str. 28. i ispravak SL 2014., L 287, str. 32.); i članak 12.a Odluke Vijeća (ZVSP) 2015/800 od 21. svibnja 2015. o izmjeni i produljenju Odluke 2013/233/ZVSP o misiji Europske unije za pomoć u integriranom upravljanju granica u Libiji (EUBAM Libya) (SL 2015., L 127, str. 22.). Valja istaknuti da trenutno svih 11 tekućih misija u okviru ZSOP‑a ima takve odredbe. Također vidjeti, među ostalim, članak 13. Odluke Vijeća (ZVSP) 2017/1869 od 16. listopada 2017. o savjetodavnoj misiji Europske unije za potporu reformi sigurnosnog sektora u Iraku (EUAM Iraq) (SL 2017., L 266, str. 12.); i članak 12. Odluke Vijeća (ZVSP) 2019/2110 od 9. prosinca 2019. o savjetodavnoj misiji ZSOP‑a Europske unije u Srednjoafričkoj Republici (EUAM RCA) (SL 2019., L 318, str. 141.).

( 55 ) Vidjeti presudu od 12. studenoga 2015., Elitaliana/EULEX KOSOVO (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, osobito točke 58., 59. i 66.). Također vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Jääskinena u predmetu Elitaliana/EULEX KOSOVO (C‑439/13 P, EU:C:2015:341, t. 63. do 65.), i moje mišljenje u predmetu SC/EULEX KOSOVO (C‑730/18 P, EU:C:2020:176, t. 59.).

( 56 ) Vidjeti, u tom pogledu, rješenje od 22. srpnja 2010., H/Vijeće i dr. (T‑271/10 R, neobjavljeno, EU:T:2010:315, t. 19.).

( 57 ) C‑43/17 P, EU:C:2018:531, osobito točke 15., 34. i 40. do 51. Predmet je trenutno u tijeku pred Općim sudom (Jenkinson/Vijeće i dr., T‑602/15 RENV).

( 58 ) U tom pogledu valja istaknuti da je Opći sud u svojoj presudi u predmetu Jenkinson utvrdio da misija EULEX KOSOVO ima pravnu osobnost te da može biti tuženik u pravnom postupku zahvaljujući članku 15.a izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124. Vidjeti rješenje od 9. studenoga 2016., Jenkinson/Vijeće i dr. (T‑602/15, EU:T:2016:660, t. 32. do 37.).

( 59 ) Dodatno vidjeti, u tom pogledu, Heliskoski, J, „Responsibility and liability for CSDP operations”, u Blockmans, S., i Koutrakos, P. (ur.), Research Handbook on the EU’s Common Foreign and Security Policy, Edward Elgar, 2018., str. 132. do 153., na str. 143. i 144.

( 60 ) Kako je sud koji je uputio zahtjev naveo u točki 80. svoje presude od 1. lipnja 2018., koja je priložena odluci kojom je upućen zahtjev, usporedba različitih jezičnih verzija članka 16. stavka 5. izmijenjene Zajedničke akcije 2008/124 ne pojašnjava situaciju jer španjolska, njemačka, engleska, francuska, talijanska i nizozemska verzija, primjerice, podupiru jedno ili drugo tumačenje.

( 61 ) C‑439/13 P, EU:C:2015:753, osobito točke 62. do 66.

( 62 ) C‑455/14 P, EU:C:2016:569, t. 65. do 68.

( 63 ) U tom pogledu, kako tužitelji iz glavnog postupka navode, valja istaknuti odluku Europskog ombudsmana od 30. kolovoza 2013. kojom je on zatvorio vlastitu istragu OI/12/2010/(BEH)MMN u pogledu Vijeća, Komisije i Visokog predstavnika/ESVD‑a, koju su izazvale nedoumice – proizašle iz institucionalnog ustroja međunarodnih misija EU‑a – u pogledu toga koja je institucija ili tijelo Unije nadležna za ispravljanje mogućeg lošeg upravljanja. U toj je odluci zaključeno da, s obzirom na prijedlog Visokog predstavnika, Komisiji treba uputiti buduće prigovore u pogledu izvršavanja proračuna civilnih misija, dok Visokom predstavniku/ESVD‑u treba uputiti buduće prigovore u pogledu svih ostalih navoda o lošem upravljanju misijama u okviru ZSOP‑a.

( 64 ) Vidjeti točku 3.b (str. 6.) Komunikacije iz 2009., navedene u točki 20. ovog mišljenja.

( 65 ) Vidjeti točke 4. i 4.a (str. 10. do 15.) Komunikacije iz 2009., navedene u točki 20. ovog mišljenja.

( 66 ) Valja istaknuti da obavijest koju je voditelj misije poslao jednom od tužitelja iz glavnog postupka, koja je priložena odluci kojom je upućen zahtjev, predviđa: „Sukladno uputama Europske komisije, […] preispitana je klasifikacija svih radnih mjesta i odgovarajućih opisa poslova na temelju [Komunikacije iz 2009.].”

( 67 ) Vidjeti Komunikaciju iz 2012., navedenu u točki 25. ovog mišljenja, osobito točke 3.3. i 4.4. Također vidjeti, u tom pogledu, Zaključke Vijeća i predstavnika vlada država članica koji se sastaju u okviru Vijeća o uspostavi pakta za civilni ZSOP, dokument 14305/18, 19. studenoga 2018., odjeljak II., točka 10. (b), str. 7. (u kojima je, među obvezama koje su Vijeće i države članice preuzeli, navedeno preispitivanje radnopravnog statusa međunarodnog ugovornog osoblja civilnih misija ZSOP‑a).