Presuda Suda (deseto vijeće) od 28. listopada 2021. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunale di Milano – Italija) – Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti/Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

(Predmet C-462/20) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Direktiva 2003/109/EZ - Status državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravkom - Članak 11. - Direktiva 2011/98/EU - Prava radnika iz trećih zemalja koji su nositelji jedinstvene dozvole - Članak 12. - Direktiva 2009/50/EZ - Prava državljana trećih zemalja koji su nositelji plave karte EU a - Članak 14. - Direktiva 2011/95/EU - Prava korisnika međunarodne zaštite - Članak 29. - Jednako postupanje - Socijalno osiguranje - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Usklađivanje sustava socijalnog osiguranja - Članak 3. - Obiteljska davanja - Socijalna pomoć - Socijalna zaštita - Pristup robi i uslugama - Propis države članice koji isključuje državljane trećih zemalja iz pogodnosti „obiteljske iskaznice””)

(2022/C 2/14)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunale di Milano

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Associazione per gli Studi Giuridici sull’Immigrazione (ASGI), Avvocati per niente onlus (APN), Associazione NAGA – Organizzazione di volontariato per l’Assistenza Socio-Sanitaria e per i Diritti di Cittadini Stranieri, Rom e Sinti

Tuženici: Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento per le politiche della famiglia, Ministero dell'Economia e delle Finanze

Izreka

Članak 12. stavak 1. točku (e) Direktive 2011/98/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o jedinstvenom postupku obrade zahtjeva za izdavanje jedinstvene dozvole za boravak i rad državljanima trećih zemalja na državnom području države članice te o zajedničkom skupu prava za radnike iz trećih zemalja koji zakonito borave u državi članici i članak 14. stavak 1. točku (e) Direktive Vijeća 2009/50/EZ od 25. svibnja 2009. o uvjetima za ulazak i boravak državljana trećih zemalja radi visokokvalificiranog zapošljavanja treba tumačiti na način da im se ne protivi propis države članice koji isključuje državljane trećih zemalja na koje se odnose te direktive iz pogodnosti korištenja iskaznicom koja se izdaje obiteljima i koja omogućuje ostvarivanje popusta ili sniženja cijene prilikom kupnje robe i usluga koje isporučuju javni ili privatni subjekti koji su sklopili sporazum s vladom te države članice.

Članak 11. stavak 1. točku (d) Direktive Vijeća 2003/109/EZ od 25. studenoga 2003. o statusu državljana trećih zemalja s dugotrajnim boravkom treba tumačiti na način da im se također ne protivi takav propis pod uvjetom da takva iskaznica, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom te države članice, nije obuhvaćena pojmovima „socijalno osiguranje”, „socijalna pomoć” ili „socijalna zaštita”.

Članak 29. Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite treba tumačiti na način da mu se protivi takav propis ako je navedena iskaznica dio sustava potpora koji su uvela tijela javne vlasti i kojim se može koristiti pojedinac koji ne raspolaže dostatnim sredstvima kako bi zadovoljio svoje osnovne potrebe kao ni potrebe svoje obitelji.

Članak 11. stavak 1. točku (f) Direktive 2003/109, članak 12. stavak 1. točku (g) Direktive 2011/98 i članak 14. stavak 1. točku (g) Direktive 2009/50 treba tumačiti na način da im se protivi takav propis.

(1) SL C 433, 14. 10. 2020.