ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Podredno, ako odgovori na prethodna pitanja dopuštaju mogućnost da kreditne institucije primjenjuju proširene postupke temeljite identifikacije i postupke temeljite identifikacije institucija za platni promet: a) Dokle doseže mogućnost kreditnih institucija da nadziru djelovanje institucija za platni promet? Može li se smatrati da su temeljem odredaba Direktive 2005/60/EZ ovlaštene provoditi nadzor nad postupcima temeljite identifikacije koje su primijenile same institucije za platni promet ili je to pravo rezervirano za javne institucije na koje upućuje Direktiva 2007/64/CE (2), što je u predmetnom slučaju Banco de España? b) Zahtijeva li izvršavanje ovlasti primjene postupaka kojom raspolažu kreditne institucije poseban razlog koji se može izvesti iz akata institucije za platni promet ili se ta ovlast može izvršavati općenito, samo zbog toga što se institucija za platni promet izlaže rizičnoj aktivnosti poput transfera novca u inozemstvo? c) U slučaju da se ocijeni da treba postojati konkretan razlog da bi kreditne institucije mogle primijeniti postupke temeljite identifikacije institucija za platni promet: i. Koja su to relevantna postupanja koja bankarska institucija treba uzeti u obzir radi primjene postupaka temeljite identifikacije? ii. Može li se kreditna institucija smatrati ovlaštenom da u tu svrhu ocjenjuje postupke temeljite identifikacije koje primjenjuje institucija za platni promet? iii. Je li korištenje te ovlasti uvjetovano činjenicom da je bankarska institucija otkrila određeno postupanje institucije za platni promet koje izaziva sumnju u njeno sudjelovanje u pranju novca odnosno financiranju terorizma?
HR Službeni list Europske unije C 223/7

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. svibnja 2014. uputio High Court of Ireland (Irska)– Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly protiv Minister for Justice and Equality

(Predmet C-218/14)

2014/C 223/10

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Ireland

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Kuldip Singh, Denzel Nnjume, Khaled Aly

Tuženik: Minister for Justice and Equality

Druga stranka u postupku: The Immigrant Council of Ireland

Prethodna pitanja

1. Kada brak između građanina EU-a i državljanina zemlje koja nije članica EU-a završi razvodom nakon što građanin EU-a napusti državu članicu domaćina u kojoj je uživao prava koja mu dodjeljuje Unija, i kad se primjenjuju članak 7. i članak 13. stavak 2. točka (a) Direktive 2004/38/EZ (1), zadržava li nakon toga državljanin zemlje koja nije članica EU-a pravo boravišta u državi članici domaćinu? Ako je odgovor na to pitanje negativan, ima li državljanin zemlje koja nije članica EU-a pravo boravišta u državi članici domaćinu u razdoblju od odlaska građanina EU iz države članice domaćina do trenutka razvoda braka?

2. Jesu li ispunjeni uvjeti iz članka 7. stavka 1. točke (b) Direktive 2004/38/EZ kada bračni drug koji je građanin EU-a tvrdi da raspolaže dostatnim sredstvima u smislu članka 8. stavka 4. direktive, iako ona djelomično proizlaze iz sredstava bračnog druga koji nije državljanin EU-a?

3. Ako je odgovor na drugo pitanje negativan, imaju li osobe poput tužitelja, prema pravu EU-a (neovisno o direktivi) pravo raditi u državi domaćinu kako bi mogle steći ili doprinijeti „dostatnim sredstvima” u svrhu članka 7. direktive?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL L 158, str. 77.)
—

utvrdi da Irska, u vezi s Direktivom 2009/72/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište električne energije i stavljanju izvan snage Direktive 2003/54/EZ, do 3. ožujka 2011. nije usvojila odredbe kojima se prenose definicije iz članka 2. točke 8., 18., 21., 22., 32., 33. i 34. i zahtjeve propisane u članku 9. stavcima 1. do 7. i 12. u vezi s člankom 9. stavkom 11., u drugoj i trećoj rečenici članka 16., kao i članak 16. stavke 2. i 3., u drugoj rečenici članka 38. stavka 1., u članku 39. stavcima 1., 4. i 8., i u članku 40. stavcima 1. do 3., 5. i 7., ili da u svakom slučaju Komisiju nije obavijestila o bilo kojoj takvoj mjeri, tako da nije ispunila svoje obveze iz članka 49. stavka 1. te direktive;
HR Službeni list Europske unije C 194/11

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. ožujka 2014. uputio Corte suprema di cassazione (Italija) – Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino protiv Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

(Predmet C-131/14)

2014/C 194/13

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Corte suprema di cassazione

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Malvino Cervati, Società Malvi Sas di Cervati Malvino

Druga stranka u postupku: Agenzia delle Dogane, Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Livorno

Prethodno pitanje

Treba li Uredbe 1047/2001 (1) i 2988/95 (2) tumačiti na način da je zabranjeno i da predstavlja zlouporabu prava i zaobilaženje propisa postupanje gospodarskog subjekta iz Europske unije A (Malvi sas) koji, bez da posjeduje svjedodžbu o uvozu ili da je ispunio svoju kvotu, kupuje određenu kategoriju robe od drugog poslovnog subjekta iz Europske unije B (Tonini Roberto & C. sas), koji je s druge strane istu kupio od dobavljača izvan Europske unije (Bananaservice srl), prenesenu u stranoj državi drugom poslovnom subjektu iz Europske unije C (L'Olivo Maria) koji je ispunjavajući uvjete dobio svjedodžbu u okviru kvote te je, bez da prenese svjedodžbu, robu stavio na tržište Europske zajednice kako bi je, nakon carinjenja i uz određenu naplatu koja je niža od posebne carine za uvoz izvan kvote, prenio spomenutom gospodarskom subjektu B (Tonini Roberto & C. sas) koji je konačno prodaje gospodarskom subjektu A (Malvi sas)?

(1) Uredba Komisije (EZ) br. 1047/2001 od 30. svibnja 2001. o uspostavljanju sustava svjedodžbi o uvozu i svjedodžbi o porijeklu te određivanju načina upravljanja tarifnim kvotama za češnjak uvezen iz trećih zemalja [neslužbeni prijevod] (SL L 145, str. 35.)

(2) Uredba Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 od 18. prosinca 1995. o zaštiti financijskih interesa Europskih zajednica (SL L 312, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 5.)
1.

Treba li odredbu članka 8. stavka 2. Direktive 2009/54/EZ (1), tumačiti na način da se kao „prirodna mineralna voda iz jednog te istog izvora”: a) smatra voda iz istog pojedinačnog bušenog izvora, a ne smatra voda koja se crpi na drugom bušenom izvoru, iako je riječ o vodi koja ima svoj izvor u istom vodonosniku istog podzemnog vodnog tijela u smislu definicije pojma „vodosnik” i „podzemno vodno tijelo” iz Direktive 2000/60/EZ (2); b) smatra voda iz istog pojedinačnog bušenog izvora, a ne smatra voda koja se crpi na drugom bušenom izvoru, iako je riječ o vodi koja ima svoj izvor u istom vodonosniku istog podzemnog vodnog tijela u smislu definicije pojma „vodosnik” i „podzemno vodno tijelo” iz Direktive 2000/60/EZ, pri čemu je za potrebe te definicije potrebno uzeti u obzir i okolnosti kao što su udaljenost među bušenim izvorima, dubina bušenih izvora, specifična kakvoća vode iz pojedinačnog bušenog izvora (npr. kemijski i mikrobiološki sastav), hidraulička povezanost bušenih izvora, otvorenost ili zatvorenost vodonosnika; c) smatra sva voda koja ima svoj izvor u istom vodonosniku istog podzemnog vodnog tijela u smislu definicije pojma „vodosnik” i „podzemno vodno tijelo” iz Direktive 2000/60/EZ, bez obzira na to što dolazi na površinu iz više bušenih izvora; d) smatra sva voda koja ima svoj izvor u istom vodonosniku istog podzemnog vodnog tijela u smislu definicije pojma „vodosnik” i „podzemno vodno tijelo” iz Direktive 2000/60/EZ, bez obzira na to što dolazi na površinu iz više bušenih izvora, pri čemu je za potrebe te definicije uzeti u obzir i okolnosti kao što su udaljenost među bušenim izvorima, dubina bušenih izvora, specifična kakvoća vode iz pojedinačnog bušenog izvora (npr. kemijski i mikrobiološki sastav), hidraulička povezanost bušenih izvora, otvorenost ili zatvorenost vodonosnika;
HR Službeni list Europske unije C 212/17

Žalba koju je 15. travnja 2014. podnijelo Vijeće Europske unije protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 29. siječnja 2014. u predmetu T-528/09, Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd protiv Vijeća Europske unije

(Predmet C-193/14 P)

2014/C 212/19

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Vijeće Europske unije (zastupnici: J.-P. Hix, agent, B. O'Connor, Solicitor, S. Gubel, odvjetnik)

Druge stranke u postupku: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Europska komisija, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, prije Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, prije Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, prije V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, prije V & M Deutschland GmbH, voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s.

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda Europske unije (drugo vijeće) od 29. siječnja 2014. u predmetu C-528/09 „Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd/Vijeće Europske unije”;

— odbije kao neosnovan prvi dio trećeg tužbenog razloga koji su tužitelji istaknuli u prvostupanjskom postupku;

— vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje za preostale tužbene razloge u prvom stupnju u mjeri u kojoj Opći sud nije utvrdio činjenice;

— naloži Hubei snositi troškove Vijeća u prvostupanjskom i žalbenom postupku.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Vijeće tvrdi da pobijanu presudu treba ukinuti na temelju sljedećih razloga:

— prvo, Opći sud je povrijedio članak 3. stavak 5. osnovne uredbe (1) i iskrivio očiti smisao dokaza kojima je raspolagao, u mjeri u kojoj je izvršio selektivnu i nepotpunu ocjenu zakonom propisanih čimbenika za utvrđenje da je proizvodnja Unije bila u ranjivom stanju na kraju razdoblja ispitnog postupka;

— drugo, Opći sud je pogrešno protumačio, a zatim i pogrešno primijenio članak 3. stavak 7. osnovne uredbe u odnosu na očekivani pad potražnje;

— treće, Opći sud je pogrešno protumačio članak 3. stavak 9. osnovne uredbe s obzirom na analizu prijetnje štete;

— četvrto, Opći sud je prekoračio svoje ovlasti, u mjeri u kojoj je svojom ocjenom zamijenio ocjenu Europskih institucija gospodarskih čimbenika koje treba uzeti u obzir.

(1) Uredba Vijeća (EZ) br. 384/96 od 22. prosinca 1995. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice, SL L 56, str. 1.; koju je zamijenila Uredba Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (Kodificirana verzija), SL L 343, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.)
HR Službeni list Europske unije C 212/19

Žalba koju su 7. svibnja 2014. podnijeli LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 27. veljače 2014. u predmetu T-128/11, LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd protiv Europske komisije

(Predmet C-227/14 P)

2014/C 212/22

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: LG Display Co. Ltd, LG Display Taiwan Co., Ltd (zastupnici: A. Winckler, avocat, F.-C. Laprévote, avocat)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— djelomično ukine presudu Općeg suda u predmetu T-128/11 u dijelu u kojem se njome odbija njihov zahtjev za djelomičnim poništenjem Odluke Komisije od 8. prosinca 2010. u predmetu COMP/39309;

— na temelju dokaza kojima raspolaže, djelomično poništi Odluku Komisije i smanji iznos njome izrečenih kazni – kako bi pružio pomoć u tom smislu, LG Display u Prilogu A.2. prilaže tablicu s izračunom novčane kazne u različitim scenarijima. LG Display u tom smislu smatra da Sud raspolaže s dovoljno podataka za izvršavanje svoje neograničene nadležnosti;

— naloži Komisiji snošenje LG Display-ovih troškova zastupanja i drugih troškova u svezi s ovim predmetom; i

— donese bilo koje druge mjere koje Sud smatra primjerenima.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Svojim prvim žalbenim razlogom LG Display osporava zaključak Općeg suda prema kojemu je Komisija bila ovlaštena uključiti prodajuLG Displaya njegovim društvima majkama LGE-u i Philipsu u vrijednost prodaje radi izračuna novčane kazne LG Displaya. Ovaj žalbeni razlog je podijeljen u dva dijela. Kao prvo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava, nije dovoljno obrazložio odluku, očito je iskrivio dokaze, povrijedio je pravo na obranu LG Displaya, i nije izvršio svoju neograničenu nadležnost, presudivši da Komisija može uključiti unutarnju prodaju u vrijednost prodaje za potrebe izračuna iznosa novčane kazne samo na temelju činjenice da je ta prodaja ostvarena na tržištu zahvaćenim kartelom, a na kojem tržištu je LG Display bio aktivan. Kao drugo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava, nije dovoljno obrazložio odluku, očito je iskrivio dokaze, i povrijedio je pravo na obranu LG Displaya potvrdivši ocjenu Komisije da su unutarnje prodaje uistinu zahvaćene kartelom.

Svojim drugim žalbenim razlogom LG Display osporava zaključak Općeg suda prema kojem je Komisija ispravno odbila priznati LG Displayu djelomično oslobađanje od kazne za godinu 2005. Ovaj žalbeni razlog je podijeljen u dva dijela. Kao prvo, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava i nije dovoljno obrazložio odluku kada je podnositelju zahtjeva za potpuno oslobađanje od kazne priznao povlašteni položaj u pogledu djelomičnog oslobađanja od kazne. Kao drugo, Opći sud je očito iskrivio dokaze te je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je LG Displayu odbio priznati djelomično oslobađanje od kazne za razdoblje počevši od 26. kolovoza 2005., nakon kojeg datuma Komisija nije raspolagala dokazima koje je pružio podnositelj zahtjeva za oslobađanje od kazne kojima se dokazuje neprekinuto sudjelovanje LG Displaya u kartelu.
1.

Prvi žalbeni razlog: Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava presudivši da su isporuke LCD zaslona unutar grupe u žaliteljevim tvornicama u Kini i Tajvanu u području primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. EGP-a samom činjenicom da žalitelj unutar EGP-a prodaje računalne monitore u koje su kao dijelovi ugrađeni LCD zasloni u tvornicama o kojima je riječ. Ovaj žalbeni razlog se temelji na sljedećim razlozima: a. Utvrđenje povrede u spornoj odluci obuhvaća samo isporuke LCD zaslona unutar EGP-a, bilo da su prodani trećima ili isporučeni unutar grupe, i ne pravi razliku između isporuka unutar grupe od strane vertikalno integriranih sudionika u zabranjenom sporazumu koji s kupcem s kojim su povezani tvore jedinstvenog poduzetnika i onih koji ne tvore jedinstvenog poduzetnika; b. Uporaba pojma takozvane „izravne prodaje unutar EGP-a putem prerađenih proizvoda” nije u skladu s argumentacijom na kojoj počiva presuda u predmetu Europa Carton da se isporuke unutar grupe tretiraju na potpuno isti način kao i prodaja trećima; c. Nije u skladu s doktrinom provedbe iz presude u predmetu Wood Pulp I primjena članka 101. UFEU-a i članka 53. EGP-a na isporuke LCD zaslona izvan EGP-a; d. Pojam „izravne prodaje unutar EGP-a putem prerađenih proizvoda” dovodi do nezakonitog izuzimanja iz područja primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. EGP-a transakcija koje se tiču LCD zaslona koje se izvršavaju i ograničavaju tržišno natjecanje unutar EGP-a, na temelju argumentacije koju je ovaj Sud izričito odbacio u presudi donesenoj u predmetu Commercial Solvents; e. Eksteritorijalna primjena prava tržišnog natjecanja EU-a kao posljedica uporabe pojma takozvane „izravne prodaje unutar EGP-a putem prerađenih proizvoda” dovodi do opasnosti od dvostrukog suđenja za poduzetnike i do sukoba nadležnosti s drugim tijelima za zaštitu tržišnog natjecanja.
—

porezno tijelo nije po službenoj dužnosti identificiralo poreznog obveznika za potrebe oporezivanja PDV-om niti mu je odredilo obvezu plaćanja PDV-a u vrijeme kada je on podnio poreznu prijavu iz koje je razvidno da je on premašio prag za izuzeće, nego je to učinilo tek nakon što su odlukom Vlade br. 1620/2009 izmijenjena Metodološka pravila o primjeni Poreznog zakonika na način da se izuzeće predviđeno u članku 141. stavku 1. točki (a) Poreznog zakonika ne primjenjuje na medicinsko-veterinarske usluge, kako proizlazi iz presude Suda od 24. svibnja 1998., Komisija/Italija, predmet 122/87, niti u razdoblju koje je prethodilo navedenoj izmjeni;
—

utvrdi da je nedonošenjem odredbi o prenošenju definicija utvrđenih u članku 2. točkama (f), (h), (m), (n) i (o) te obveza utvrđenih u članku 3. stavcima 2. i 4., članku 5., članku 13. stavku 1., točkama (a) do (e), članku 15. stavku 6., točki (e), članku 16. stavcima 1., 3., 5., 6., 7., drugoj rečenici, i stavku 8., članku 17. stavku 1. do 5., članku 17. stavku 6. o tekućim biogorivima, članku 17. stavku 8., članku 18. stavcima 1. i 3. o tekućim biogorivima, članku 18. stavku 7., članku 19. stavcima 1. i 3., članku 21. stavku 1. drugoj rečenici i prilozima II. do V. i VII. Direktive 2009/28/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora te o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage direktiva 2001/77/EZ i 2003/30/EZ ili, u svakom slučaju, propuštanjem slanja obavijesti o takvim odredbama Komisiji, Irska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 27. stavka 1. te direktive;
4.

Osim toga, iz prijava koje su Komisiji podnijele deset različitih udruga grčkih liječnika proizlazi da su ti radnici, ne samo na temelju nacionalnog zakonodavstva, već i u praksi bili obvezni raditi u prosjeku od 60 do 72 sata tjedno (liječnici koji primaju plaću) i od 71 do 93 sata tjedno (liječnici na osposobljavanju). Također su bili prisiljeni raditi neprekidno do 32 sata na svojim radnim mjestima.
3.

U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, treba li obvezu zabrane reformatio in peius stope zatezne kamate koja se primjenjuje na odnose koji već postoje razumjeti tako da se ta obveza primjenjuje na jedinstveno pravno uređenje kamata koje do određenog trenutka (u predmetnom slučaju od 31. siječnja 1982. do 31. prosinca 1995.) određuje kamatnu stopu koja je različita od one određene zakonom i kapitalizaciju, iako samo jednom godišnje, a ne svakih pola godine kako je zahtijevao vjerovnik, a nakon navedenog trenutka određuje jedino plaćanje zakonske kamate i koje uređenje, uzimajući u obzir okolnosti predmetnog slučaja, nije nužno nepovoljno za vjerovnika?
1.

Postoji li pravo na odštetu iz članka 7. Uredbe (1) i onda kad je rezervirani let u polasku kasnio više od 3 sata i kad je putnik rezervirao let pri drugom zračnom prijevozniku čime je znatno smanjeno kašnjenje, pri čemu prvotno rezervirani let i zamjenski let oba stignu na odredište s mnogo više od 3 sata zakašnjenja?
a)

Ukoliko se utvrdi da gore spomenuti propis nije u skladu s načelima Zajednice, u pogledu spomenutih radnika zaposlenih na određeno vrijeme, je li moguće pojedinačno odrediti objektivne razloge za odstupanje od jednakog postupanja koje treba osigurati tim radnicima u odnosu na one koji su zaposleni na neodređeno vrijeme, a radi ostvarivanja „ciljeva socijalne politike”, ukoliko se ustanovi da je potrebno izbjegavati „simultano” zapošljavanje primljenih radnika u odnosu na one koji su već zaposleni na radna mjesta temeljem općeg pravila o natječajima za pristup javnoj upravi (pravilo propisano – osim zakonske iznimke, poput one koju u predmetnom slučaju predviđa ukidanje selektivnog postupka – na temelju spomenutog članka 97. stavka 3. talijanskog Ustava) te mogu li se, sukladno onome što je Sud [Europske unije] već utvrdio u točki 47. svog rješenja od 7. ožujka 2013. [predmet C-393/11], navedeni razlozi smatrati zadovoljenim u pogledu proporcionalnosti, samo na temelju toga što je radnicima koji su primljeni na određeno vrijeme priznato pravo na osobni dodatak, koji se iscrpljuje kasnijim isplatama, niti se o njemu može ponovno odlučivati, pri čemu se prekida redovni prelazak iz postojećih platnih razreda i pristup selekciji za više funkcije?
HR Službeni list Europske unije C 151/10

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. veljače 2014. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson protiv WW Realisation 1 Ltd (u likvidaciji), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Predmet C-80/14)

2014/C 151/13

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

Tuženici: WW Realisation 1 Ltd (u likvidaciji), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

Prethodna pitanja

1. (a) Odnosi li se izraz „najmanje 20” u članku l. stavku l. točki (a) podtočki ii. Direktive Vijeća 98/59/EZ od 20. srpnja 1998. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na kolektivno otkazivanje (1) (u daljnjem tekstu: Direktiva), na broj otkaza u svim poslodavčevim pogonima u kojima su provedeni otkazi u razdoblju od 90 dana, ili se odnosi na broj otkaza u svakom pojedinačnom pogonu? (b) Ako se članak l. stavak l. točka (a) podtočka ii. odnosi na broj otkaza u svakom pojedinačnom pogonu, kako treba tumačiti pojam „pogon”? Osobito, treba li pojam „pogon” tumačiti tako da znači ukupnu predmetnu djelatnost maloprodaje, koja se smatra jednom poslovnom jedinicom, ili dio te djelatnosti u kojem se ima namjeru provesti kolektivno otkazivanje, a ne da znači jedinicu u koju je zaposlenik raspoređen za obavljanje zadataka, kao što je pojedinačna trgovina.

2. Može li se država članica, kada zaposlenik traži da se privatnom poslodavcu naloži plaćanje otpremnine, pozivati na to da ili tvrditi da Direktiva ne daje prava s izravnim učinkom protiv poslodavca u okolnostima u kojima: (i) bi privatni poslodavac, da nije bilo propusta države članice da pravilno prenese Direktivu, morao isplatiti otpremninu zaposleniku zbog toga što se nije savjetovao u skladu s Direktivom; i (ii) bi ta država članica morala, podložno bilo kojem ograničenju odgovornosti nametnutom jamstvenoj ustanovi države članice u skladu s člankom 4. Direktive 2008/94/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o zaštiti zaposlenika u slučaju insolventnosti njihovog poslodavca (2), s obzirom na to da je taj poslodavac insolventan, u slučaju u kojem se privatnom poslodavcu naloži plaćanje otpremnine, a on je ne isplati i državi članici se podnese zahtjev za isplatu te otpremnine, zaposleniku platiti tu otpremninu u skladu s nacionalnim propisima kojima je prenesena ta direktiva?

(1) SL L 225, str. 16. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 8., str. 86.)

(2) SL L 283, str. 36. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 128.)
5.

Ako korisnik usluga ne raspolaže neograničenim pravom na izbor, utječu li na primjenu članka 55. Direktive o PDV-u, koja je bila na snazi do 1. siječnja 2010. — okolnosti u kojima korisnik usluga proizvodnje nabavlja sirovine i stavlja ih na raspolaganje onome koji će proizvoditi, — okolnost u kojoj državi članici i pod kojim poreznim brojem porezni obveznik koji je korisnik usluga prodaje gotove proizvode koji su rezultat navedenih operacija, — činjenica da su – kako je to slučaj u glavnom postupku – izrađeni proizvodi koji su rezultat proizvodnih operacija, dok su još u zemlji u kojoj su proizvedeni, predmet više prodaja u okviru niza transakcija i da se nakon toga odmah prevoze izvan te zemlje do konačnog dobavljača?