Kao drugo, kada je riječ o sadržaju Okvira nadzorne politike, formulacija obveze smještaja unutar europodručja u pogledu središnjih drugih ugovornih strana čije aktivnosti prelaze pragove koje taj okvir određuje odgovara dodavanju novog pravila u pravni poredak, s obzirom na to da se takav zahtjev ne pojavljuje ni u jednom prethodno postojećem pravnom pravilu. Kao treće, kada je riječ o tome koju je namjeru Europska središnja banka imala prilikom donošenja Okvira nadzorne politike, svrha navedenog okvira je nametnuti poštovanje obveze smještaja za središnje druge ugovorne strane čije aktivnosti prelaze pragove koje taj okvir utvrđuje i, stoga, u nedostatku suprotnih pokazatelja u njegovu tekstu, predstavlja konačno stajalište Banke.

Naime, kako bi se odredilo može li akt proizvoditi pravne učinke i, stoga, biti predmetom tužbe za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a potrebno je ispitati njegov izričaj i kontekst u kojem je donesen, njegov sadržaj i namjeru njegova autora. Što se tiče, kao prvo, izričaja i konteksta u kojem je akt donesen, to ispitivanje omogućuje da se ocijeni dojam koji razumno ostavlja na zainteresirane strane. U tom pogledu odlomak Okvira nadzorne politike koji se odnosi na smještaj središnjih drugih ugovornih strana čija je djelatnost kliring transakcija u vezi s vrijednosnim papirima, koji je objavljen izvan interne sfere Europske središnje banke, upotrebljava obveznu formulaciju te je osobito precizan kako bi se olakšala njegova primjena. Isto tako, budući da su regulatorna tijela država članica europodručja mogla zaključiti da su dužna osigurati poštovanje obveze smještaja iz Okvira nadzorne politike, središnja druga ugovorna strana koja ne ispunjava kriterije iz navedenog okvira mogla bi biti lišena pristupa drugim akterima uključenima u lanac obrade transakcija s vrijednosnim papirima.

Stoga, kada je riječ o tužbi protiv Okvira nadzorne politike, koji je objavila Europska središnja banka, kojim se utvrđuje politika smještaja primjenjiva na središnje druge ugovorne strane sa sjedištem u državama članicama koje nisu dio Eurosustava, okolnost da je Banka mogla u ranijim aktima izraziti načelo politike smještaja koja bi se mogla primjenjivati na središnje druge ugovorne strane ne znači da se Okvir nadzorne politike mora kvalificirati kao potvrđujući akt s obzirom na to da se predmetna politika smještaja u njemu pojavljuje u izmijenjenom obliku.

Europska središnja banka ne raspolaže nadležnošću potrebnom za regulaciju aktivnosti sustava za kliring vrijednosnih papira, tako da Okvir nadzorne politike koji središnjim drugim ugovornim stranama koje sudjeluju u kliringu vrijednosnih papira nameće obvezu smještaja unutar europodručja treba poništiti zbog nenadležnosti.

Članak 22. Protokola o Statutu Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke propisuje da Banka može donositi propise radi osiguranja učinkovitog i stabilnog obračunskog i platnog sustava u Uniji i s drugim zemljama, pri čemu je ta ovlast jedno od sredstava na raspolaganju Banci za izvršavanje zadaće promicanja nesmetanog funkcioniranja platnih sustava, koja je Eurosustavu povjerena člankom 127. stavkom 2. UFEU‑a. Međutim, platni sustav u smislu članka 127. stavka 2. pripada u područje prijenosa sredstava. Stoga, iako takva definicija može uključivati dio „likvidnost“ klirinških transakcija, ona ne može uključivati dio „vrijednosni papiri“ klirinških transakcija središnje druge ugovorne strane s obzirom na to da takvi vrijednosni papiri, premda se za njih može smatrati da su predmet transakcije koja dovodi do prijenosa sredstava, sami za sebe ipak ne predstavljaju plaćanja. Sličan zaključak nameće se i u pogledu izraza „platni i klirinški sustavi“, koji se upotrebljava u članku 22. Statuta.

Iz toga nužno proizlazi da mogućnost donošenja uredbi koju navedeni članak 22. nudi Europskoj središnjoj banci treba smatrati ograničenom isključivo na platne klirinške sustave. Slijedom toga, s obzirom na to da se u članku 22. Statuta izrijekom ne spominje kliring vrijednosnih papira, svrha je izbora izraza „platni i klirinški sustavi“ naglasiti da ESB raspolaže nadležnošću donošenja uredaba kako bi se osigurala učinkovitost i sigurnost platnih sustava, uključujući one koji obuhvaćaju stadij kliringa, a ne to da mu se dodjeljuje samostalna regulatorna nadležnost u pogledu svih klirinških sustava.

(t. 88., 89., 97.‑101., 110.)