ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Čini se da je to miješanje široko i treba se smatrati osobito teškim. Nadalje, okolnost da se zadržavanje i naknadno korištenje podataka izvršava bez obavještavanja pretplatnika ili registriranoga korisnika može kod dotičnih osoba stvoriti osjećaj da je njihov privatni život predmet trajnog nadzora.

Na isti način, Direktiva 2006/24 predstavlja miješanje u temeljno pravo na zaštitu osobnih podataka zajamčeno u članku 8. Povelje s obzirom na to da predviđa obradu osobnih podataka.

U skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, svako ograničenje pri ostvarivanju prava i sloboda priznatih njome mora biti predviđeno zakonom i mora poštovati bit tih prava i sloboda te su, podložno načelu proporcionalnosti, ograničenja tih prava i sloboda moguća samo ako su potrebna i ako zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

Kao prvo, iako zadržavanje podataka propisano Direktivom 2006/24 o zadržavanju podataka dobivenih ili obrađenih u vezi s pružanjem javno dostupnih elektroničkih komunikacijskih usluga ili javnih komunikacijskih mreža i o izmjeni Direktive 2002/58/EZ predstavlja osobito teško miješanje u temeljno pravo na poštovanje privatnog života i druga prava propisana u članku 7. Povelje, ono nije takve naravi da bi povrijedilo njihov bitan sadržaj s obzirom na to da, kao što to proizlazi iz njezinog članka 1. stavka 2., ta direktiva ne dopušta uvid u sadržaj elektroničke komunikacije kao takav. To zadržavanje podataka također nije takve naravi da bi povrijedilo bitan sadržaj temeljnog prava na zaštitu osobnih podataka iz članka 8. Povelje jer se u članku 7. Direktive 2006/24 predviđa pravilo u vezi sa zaštitom i sigurnošću podataka.

Kao drugo, materijalni cilj Direktive 2006/24 predviđa, kao što to proizlazi iz njezinog članka 1. stavka 1., osiguranje dostupnosti tih podataka u svrhu istrage, otkrivanja i progona teških kaznenih djela, kako su određena nacionalnim zakonodavstvom svake države članice. Stoga je materijalni cilj te direktive doprinos borbi protiv teškoga kriminala i na taj način, u konačnici, javnoj sigurnosti. Stoga zadržavanje podataka kako bi se nadležnim nacionalnim tijelima omogućilo da im eventualno pristupe, kao što je to predviđeno Direktivom 2006/24, stvarno odgovara cilju u općem interesu.

(t. 38.‑41., 44.)
U području državnih potpora, u slučaju kada tužitelj zbog povrede svojih postupovnih prava zahtijeva poništenje odluke Komisije o nepodizanju prigovora u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ‑u zbog povrede svojih postupovnih prava propisanih člankom 6. navedene Uredbe zahtijeva poništenje odluke Komisije o nepodizanju prigovora, na njemu je da dokaže da je Komisija tijekom prethodne faze ispitivanja prijavljene mjere trebala imati dvojbe o njezinoj spojivosti s unutarnjim tržištem. Kako je tužitelj potencijalni korisnik potpore koja je proglašena spojivom s unutarnjim tržištem nakon provođenja prethodnog ispitivanja, on se ne može pozivati na to da je Opći sud pogrešno primijenio pravo povrijedivši njegova postupovna prava.

S obzirom na to da kriterij, koji za dopuštenost pokretanja postupka od strane fizičke ili pravne osobe protiv odluke koja joj nije upućena postavlja pretpostavke za dopuštenost određene u članku 263. stavku 4. UFEU‑a, predstavlja apsolutnu zapreku za vođenje postupka koju su sudovi Unije dužni ispitati u svakom trenutku, čak i po službenoj dužnosti, Opći sud se ne može ograničiti na razmatranje odnosi li se odluka osobno na tužitelje kako bi utvrdio nedopuštenost tužbe u smislu drugog dijela rečenice članka 263. stavka 4. UFEU‑a. On također treba analizirati dopuštenost predmetne tužbe u odnosu na druge, manje stroge, uvjete predviđene u trećem dijelu rečenice članka 263. stavka 4. UFEU‑a, a čije razmatranje nije bilo prejudicirano tvrdnjom da se odluka ne odnosi osobno na tužitelje.

U tom pogledu, mogućnost da se s više ili manje točnosti odredi broj ili čak identitet pravnih subjekata na koje se primjenjuje neka mjera ni u kojem slučaju ne znači kako treba smatrati da se ta mjera osobno odnosi na te subjekte sve dok se njezina primjena ostvaruje na temelju objektivnih pravnih ili činjeničnih okolnosti određenih u predmetnom aktu. Međutim, u slučaju kad odluka dotiče skupinu osoba koje su bile određene ili odredive u trenutku donošenja tog akta i prema kriterijima koji su svojstveni članovima skupine, ta se odluka može osobno odnositi na te osobe kao na dio uskoga kruga ekonomskih operatora, a to može posebno biti slučaj kad odluka mijenja prava koja je pojedinac stekao njezinim donošenjem.

U skladu s člankom 61. stavkom 1. drugom rečenicom Statuta Suda, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda Sud može konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta. Iako Sud nije u stanju odlučiti o pravnoj osnovanosti tužbe koja je podnesena Općem sudu, on može donijeti konačnu odluku o dopuštenosti navedene tužbe ako raspolaže dokazima koji su za to potrebni.

(t. 65., 66.)
Članak 2. stavak 2. točku (a) Direktive 2000/78 o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da se protivi odredbi kolektivnog ugovora kao što je ona u glavnom postupku na temelju koje je zaposlenik koji sklopi PACS s osobom istog spola isključen od prava na stjecanje povlastica, kao što su dani posebnog dopusta i dodatak na plaću, koje se dodjeljuju zaposlenicima prilikom sklapanja njihovog braka, dok nacionalno zakonodavstvo predmetne države članice ne dozvoljava osobama istog spola da sklope brak, u mjeri u kojoj se, uzevši u obzir cilj i uvjete dodjele tih povlastica, taj zaposlenik nalazi u usporedivoj situaciji u odnosu na zaposlenika koji sklapa brak

Različito postupanje na temelju bračnog stanja radnika a ne izričito njihove spolne orijentacije i dalje je izravna diskriminacija budući da, s obzirom na to da brak mogu sklopiti samo osobe različitog spola, homoseksualni radnici ne mogu ispuniti potrebni uvjet za dobivanje povlastice koju zahtijevaju. Nadalje, budući da je izvršena diskriminacija izravna, ne može biti opravdana „legitimnim ciljem”, u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/78, s obzirom na to da se ta odredba odnosi samo ne neizravne diskriminacije, nego samo jednim od razloga iz članka 2. stavka 5. navedene direktive, to jest, razlozima javne sigurnosti, održanja javnog reda i prevencije kaznenih djela, zaštite zdravlja te zaštite prava i sloboda drugih ljudi. Potonju odredbu, kojom se odstupa od načela zabrane diskriminacije, treba usko tumačiti .

(t. 44.- 47. i izreka)
Ako Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme, u prilogu Direktivi 1999/70 o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP, nije protivno da države članice uvode povoljnije postupanje od onoga koje on predviđa za radnike zaposlene na određeno vrijeme, članak 4. točku 1. tog okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da on ne nalaže da se na jednak način odnosi prema naknadi štete koja se dosuđuje u slučaju nezakonitog utvrđivanja određenog trajanja ugovora o radu i one predviđene za slučaj nezakonitog otkaza ugovora o radu na neodređeno vrijeme.

Naime, jedna od tih naknada štete isplaćuje se u okolnostima koje su znatno drukčije od onih u kojima se isplaćuje druga naknada štete. Prva naknada štete odnosi se na radnike čiji je ugovor sklopljen na nepravilan način, dok se druga odnosi na radnike kojima je otkazan ugovor o radu.

Iako se na temelju izričaja članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma ne može smatrati da se naknada štete kojom se kažnjava nezakonito utvrđivanje određenog trajanja ugovora o radu i ona koja odgovara otkazu ugovora o radu na neodređeno vrijeme odnose na radnike koji se nalaze u usporedivom položaju, iz članka 4. točke 1., u vezi s člankom 8. točkom 1. Okvirnog sporazuma, proizlazi da one državama članicama koje to žele omogućavaju donošenje odredaba koje su povoljnije za radnike zaposlene na određeno vrijeme i stoga da u određenim slučajevima financijske posljedice nezakonitog sklapanja ugovora o radu na određeno vrijeme izjednače s onima do kojih može doći zbog nezakonitog otkaza ugovora o radu na neodređeno vrijeme.

(t. 44., 47., 48. i t. 3. izreke)
Predmet C‑495/12

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

protiv

Bridport and West Dorset Golf Club Limited

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber))

„Oporezivanje — PDV — Direktiva 2006/112/EZ — Izuzeća — Članak 132. stavak 1. točka (m) — Isporuke usluga koje su usko povezane sa sportom — Pristup igralištu za golf — Posjetitelji koji nisu članovi golfskoga kluba koji plaćaju naknadu za pristup terenu za igranje golfa (,green fee') — Neodobravanje izuzeća — Članak 133. stavak 1. točka (d) — Članak 134. točka (b) — Dodatni prihodi“

Sažetak – Presuda Suda (peto vijeće) od 19. prosinca 2013.

Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Izuzeća – Usluge koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem – Područje primjene – Neprofitna organizacija koja upravlja igralištem za golf i nudi program privremenog pristupa za posjetitelje koji nisu članovi te organizacije – Uključenost (Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 132. st. 1. t. (m) i čl. 134. t. (b)) Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Izuzeća – Usluge koje su usko povezane sa sportom ili fizičkim odgojem – Neodobravanje izuzeća – Nedopuštenost (Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 133. st. 1. t. (d))
Predmet C‑508/12

Walter Vapenik

protiv

Josefa Thurnera

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landesgericht Salzburg)

„Područje slobode, sigurnosti i pravde — Uredba (EZ) br. 805/2004 — Europski nalog za izvršenje za nesporne tražbine — Uvjeti za potvrđivanje sudske odluke kao europskog naloga za izvršenje — Situacija u kojoj je sudska odluka donesena u državi članici vjerovnika u sporu između dviju osoba koje nisu bile uključene u trgovačke ili profesionalne aktivnosti“

Sažetak – Presuda Suda (deveto vijeće) od 5. prosinca 2013.

Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uvođenje europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine – Uredba br. 805/2004 – Nalozi za izvršenje koji mogu biti potvrđeni – Presuda donesena na temelju ugovora sklopljenog između dvije osobe koje nisu bile uključene u trgovačke ili profesionalne aktivnosti – Isključenje

(Uredba br.o805/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 6. st. 1. t. (d); Uredba Vijeća br. 44/2001, čl. 15. st. 1. i čl. 16. st. 1. i 2.)

Članak 6. stavak 1. točku (d) Uredbe br. 805/2004 o uvođenju europskog naloga za izvršenje za nesporne tražbine treba tumačiti na način da se ne primjenjuje na ugovore sklopljene između dviju osoba koje nisu uključene u trgovačke ili profesionalne aktivnosti.

Iz teksta te odredbe proizlazi da je potrošač osoba koja sklapa ugovor za potrebe koje se mogu smatrati izvan opsega njegova poslovanja ili zanimanja. Ta odredba ne propisuje ima li svojstvo poduzetnika ili nedostatak istoga ulogu u svrhu kvalifikacije druge osobe kao „potrošača”. U tom pogledu, da bi se osiguralo poštovanje ciljeva kojima teži europski zakonodavac u pogledu ugovora koje sklapaju potrošači kao i koherentnost prava Unije, treba posebice uzeti u obzir pojam „potrošača” iz drugih odredbi prava Unije i konkretnije iz Uredbe br. 44/2001 o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršavanju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim predmetima. Uzimajući u obzir cilj zaštite potrošača koji je predviđen gore navedenim odredbama, a koji je usmjeren na ponovnu uspostavu jednakosti između stranaka u ugovorima koji se sklapaju između potrošača i poduzetnika, primjena navedenoga ne može se proširiti na osobe u pogledu kojih takva zaštita nije opravdana. Dakle, ako bi se prihvatila šira definicija pojma „potrošač” u okviru Uredbe br. 805/2004 od one iz Uredbe br. 44/2001, to bi moglo dovesti do nedosljednosti u primjeni tih dviju uredbi. Posljedično, pojam „potrošača” u smislu članka 6. stavka 1. točke (d) Uredbe br. 805/2004 obuhvaća osobu koja sklapa ugovor za potrebe koje se mogu smatrati izvan opsega njegova poslovanja ili zanimanja s osobom koja se bavi svojim trgovačkim ili profesionalnim aktivnostima.

(t. 24., 25., 31., 37.‑39. i izreka)
Predmet C‑362/12

Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

protiv

Commissioners of Inland Revenue

i

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom)

„Sudska zaštita — Načelo djelotvornosti — Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Povrat stečenog bez osnove — Pravna sredstva — Nacionalno zakonodavstvo — Skraćivanje roka zastare za podnošenje pravnih sredstava bez prethodnog upozorenja i s retroaktivnim učinkom“

Sažetak – Presuda Suda (treće vijeće) od 12. prosinca 2013.

Pravo Europske unije – Izravan učinak – Nacionalni porezi koji nisu u skladu s pravom Unije – Povrat – Modaliteti – Primjena nacionalnog prava – Rok zastare – Skraćivanje s retroaktivnim učinkom – Nedopuštenost zbog nepostojanja dostatnog prijelaznog razdoblja – Povreda načela djelotvornosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja

(čl. 19. st. 1. UEU‑a)

Načela djelotvornosti, pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja protive se tomu da, u situaciji kada porezni obveznici mogu, u skladu s pravom države članice, birati između dvaju pravnih sredstava u području povrata poreza naplaćenog protivno pravu Unije, pri čemu je za jedno od tih pravnih sredstava predviđen dulji rok zastare, nacionalno zakonodavstvo skrati taj rok zastare bez prethodnog upozorenja i s retroaktivnim učinkom.

Naime, iako se načelo djelotvornosti ne protivi tomu da nacionalno zakonodavstvo skrati rok tijekom kojeg se može zatražiti povrat iznosâ naplaćenih protivno pravu Unije, to je moguće ne samo pod uvjetom da novi rok bude razuman nego i da novo zakonodavstvo predvidi prijelazno razdoblje koje ostavlja strankama dovoljno vremena da, nakon usvajanja navedenog zakonodavstva, podnesu zahtjeve za povrat koje su imale pravo podnijeti na temelju prijašnjeg zakonodavstva. Takvo je prijelazno razdoblje potrebno kada bi neposredna primjena kraćeg roka zastare od onog koji je prethodno bio na snazi za podnošenje tih zahtjeva dovela do toga da bi pojedine stranke bile retroaktivno lišene svog prava na povrat ili bi raspolagale prekratkim rokom za njegovo ostvarivanje. K tome, rok zastare treba biti unaprijed propisan da bi ispunio svoju funkciju osiguravanja pravne sigurnosti. Jednako tako, načelo zaštite legitimnih očekivanja protivi se tomu da izmjena nacionalnog zakonodavstva oduzme poreznom obvezniku, s retroaktivnim učinkom, pravo na povrat porezâ naplaćenih protivno pravu Unije, kojim je stranka raspolagala prije navedene izmjene.

Na taj zaključak ne utječe okolnost da je, u trenutku kada je porezni obveznik podnio svoju tužbu, mogućnost korištenja pravnim sredstvom s najduljim rokom zastare priznata tek nedavno od strane nižeg suda te ju je najviša sudska instanca tek naknadno konačno potvrdila.

(t. 33., 37., 44., 45., 49., 52., t. 1. i 2. izreke)
Predmet C‑425/12

Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA

protiv

Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto)

„Postupak sklapanja ugovora o javnoj nabavi u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru — Direktiva 93/38/EEZ — Neprenošenje u nacionalno pravo — Mogućnost za državu da se poziva na tu direktivu protiv subjekta koji ima koncesiju za obavljanje javne službe u slučaju kada taj akt nije prenesen u nacionalno pravo“

Sažetak – Presuda Suda (peto vijeće) od 12. prosinca 2013.

Akti institucija – Direktive – Učinak – Neprovedba države članice – Pravo pojedinaca da se pozivaju na direktivu – Pretpostavke (čl. 288. st. 3. UFEU‑a; Direktiva Vijeća 93/38, čl. 4. st. 1., čl. 14. st. 1. t. (c) podt. (i) i čl. 15.) Akti institucija – Direktive – Izravan učinak – Granice – Mogućnost pozivanja na direktivu protiv pojedinca – Isključenje (čl. 288. st. 3. UFEU‑a) Akti institucija – Direktive – Izravan učinak – Subjekt kojemu je povjereno obavljanje službe od javnog interesa pod nadzorom države i koji raspolaže iznimnim ovlastima – Mogućnost pozivanja na direktivu protiv navedenog subjekta (čl. 288. st. 3. UFEU‑a) Akti institucija – Direktive – Izravan učinak – Granice – Mogućnost pozivanja na neprenesenu direktivu protiv privatnog poduzetnika koji ima isključivu koncesiju za obavljanje javne službe – Isključenje (čl. 288. st. 3. UFEU‑a; Direktiva Vijeća 93/38, čl. 4. st. 1., čl. 14. st. 1. t. (c) podt. (i) i čl. 15.) Akti institucija – Direktive – Izvršenje od strane država članica – Nužnost osiguranja učinkovitosti direktive – Obveza subjekta kojemu je povjereno obavljanje službe od javnog interesa pod nadzorom države i koji raspolaže iznimnom ovlasti da poštuje odredbe direktiva – Mogućnost da se nacionalna tijela pozivaju na te odredbe protiv navedenog subjekta (čl. 4. st. 3. UEU‑a; čl. 288. st. 3. UFEU‑a; Direktiva Vijeća 93/38, čl. 4. st. 1., čl. 14. st. 1. t. (c) podt. (i) i čl. 15.)
Članak 3. stavak 1. drugi podstavak točku c) Direktive 96/71 o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga treba tumačiti tako da mu se ne protivi da minimalna plaća sadrži elemente osobnog dohotka koji ne mijenjaju odnos između prestacije radnika, s jedne strane, i protučinidbe koju on prima po osnovi osobnog dohotka za tu prestaciju, s druge strane. Na nacionalnom je sudu da utvrdi je li to slučaj i s elementima osobnog dohotka u svakom konkretnom slučaju.

Budući da Direktiva 96/71 ne daje nikakve elemente za određivanje materijalnog sadržaja minimalne plaće, određivanje njegovih konstitutivnih elemenata za primjenu te direktive ulazi stoga u područje prava države članice o kojoj je riječ, s time da njegov sadržaj nema za posljedicu ograničenje slobode pružanja usluga u državama članicama. Stoga paušalne isplate, koje su dogovorene u okviru pregovaranja o kolektivnom ugovoru, predstavljaju protučinidbu za redovni rad radnika, imajući u vidu nacionalnu praksu koja u trenutku pregovaranja o kolektivnom ugovoru i u trenutku isteka valjanosti prethodnog kolektivnog ugovora tim isplatama predviđa primjenu novih uvjeta obračuna plaće. S druge strane, budući da se radi o doprinosu usmjerenom na stvaranje akumulacije kapitala, kao što je to doprinos koji poslodavac uplaćuje u dugoročni plan štednje u korist svojih zaposlenika, on se razlikuje od plaće u užem smislu riječi i ne može se za potrebe Direktive 96/71 smatrati da se nalazi u odnosu između prestacije rada i financijske protučinidbe poslodavca. Smisao je takvog doprinosa, stvaranjem kapitala od kojeg će radnik imati koristi u duljem ili kraćem razdoblju, da se postigne cilj socijalne politike koji je posebno potaknut financijskim doprinosom javne vlasti.

(t. 32., 37., 40.‑42., 44., 45. i izreka)
Predmet C‑494/12

Dixons Retail plc

protiv

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio First‑tier Tribunal (Tax Chamber))

„Direktiva 2006/112/EZ — Porez na dodanu vrijednost — Isporuka robe — Pojam — Zlouporaba bankovne kartice“

Sažetak – Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. studenoga 2013.

Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Isporuka robe – Pojam – Transakcije prijenosa materijale imovine na kupca zlouporabom bankovne kartice kao sredstva plaćanja – Uključenost (Direktiva Vijeća 77/388, čl. 2. t. 1. i čl. 5. st. 1., i Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 2. st. 1. t. (a) i čl. 14. st. 1.) Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Porezna osnovica – Isporuka robe i obavljanje usluga – Pojam – Kupoprodajne transakcije između dobavljača i kupca koji plaća bankovnom karticom– Plaćanje koje je za račun kupca izvršila treća osoba – izdavatelj kartice, na temelju sporazuma zaključenog s dobavljačem – Plaćanje koje predstavlja naknadu – Uključenost (Direktiva Vijeća 77/388, čl. 11. slovo A st. 1. t. (a), i Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 73.)
Članak 13. Odluke br. 1/80 o razvoju pridruživanja Vijeća za pridruživanje, koje je osnovano Sporazumom o pridruživanju između Europske ekonomske zajednice i Turske, koji su 12. rujna 1963. u Ankari potpisali Republika Turska, s jedne strane, i države članice EEZ‑a i Zajednica, s druge, te je sklopljen, odobren i potvrđen u ime Zajednice Odlukom Vijeća 64/732/EEZ od 23. prosinca 1963., treba tumačiti u smislu da – kada se nekom mjerom države članice domaćina namjeravaju urediti kriteriji zakonitosti boravka turskih državljana, usvajajući ili mijenjajući materijalnopravne i/ili procesnopravne uvjete boravka i u ovom slučaju uvjete zapošljavanja tih državljana na svojem državnom području, i kada ti uvjeti predstavljaju novo ograničenje u provedbi slobode kretanja turskih radnika, u smislu klauzule „standstill” sadržane u tom članku, i kada jedino što mjera ima za cilj jest spriječiti nezakonit ulazak i boravak prije podnošenja zahtjeva za izdavanje dozvole boravka – nije dopušteno isključenje primjene te klauzule.

Naime, iako se mjere koje se mogu poduzeti protiv turskih državljana čiji je boravak nezakonit mogu primjenjivati na učinke nezakonitosti ne ulazeći u područje primjene klauzule „standstill” sadržane u članku 13. Odluke br. 1/80, one ne bi smjele same definirati nezakonitost. Takvo ograničenje koje ima za cilj ili kao učinak podrediti provedbu slobode kretanja radnika za turskog državljanina na nacionalnom državnom području restriktivnijim uvjetima od onih koji su bili primjenjivi na datum stupanja na snagu Odluke br. 1/80 je zabranjeno, osim ako ne potpada pod ograničenja navedena u članku 14. iste odluke, u kojem su ona opravdana važnim razlogom od općeg interesa. U tom pogledu, ako cilj sprečavanja nezakonitog ulaska i boravka predstavlja važan razlog od općeg interesa, jednako je važno da je mjera kojom se to postiže prikladna za ostvarenje tog cilja i da ne ide dalje od onoga što je nužno da bi se taj cilj postigao.

(t. 36., 38., 40.‑42. i t. 1. izreke)
Načelo istinitog i poštenog prikaza navedeno u članku 2. stavcima 3. do 5. Četvrte direktive 78/660 o godišnjim financijskim izvještajima za određene vrste trgovačkih društava ne dopušta izuzimanje od primjene načela procjene imovine na temelju njezine nabavne cijene ili troška proizvodnje, koje je propisano u članku 32. navedene direktive, u korist procjene na temelju njezine stvarne vrijednosti kada je nabavna cijena ili trošak proizvodnje navedene imovine očigledno manji od njezine stvarne vrijednosti.

Na temelju članka 32. navedene direktive, istinit i pošten prikaz koji trebaju davati godišnji financijski izvještaji društva ne temelji se na procjeni imovine na osnovi njezine stvarne vrijednosti nego na osnovi izvornog nabavnog troška.

Iako je točno da je zbog članka 2. stavka 5. navedene direktive zamislivo da se u iznimnim slučajevima može izuzeti od primjene taj članak 32. kada bi primjena ove metode dovela do pogrešne slike aktive i pasive, financijskog stanja te dobiti ili gubitka društva, ali podcjenjivanje imovine u poslovnim knjigama društava ne bi trebalo, samo po sebi, predstavljati takav izniman slučaj. Mogućnost da je određena imovina podcijenjena u poslovnim knjigama društava je, u slučaju kad je njezina nabavna vrijednost manja od njezine stvarne vrijednosti, samo nužna posljedica izbora učinjenog od strane zakonodavca Unije, u članku 32. navedene direktive, u korist metode za procjenu zasnovane ne na stvarnoj vrijednosti imovine nego na izvornom nabavnom trošku iste.

Nadalje, takvo podcjenjivanje određene imovine u poslovnim knjigama društva u skladu je s načelom procjene na razumnoj osnovi navedenim u članku 31. stavku 1. točki (c) navedene direktive. Konkretno, procjena takve imovine na temelju njezine stvarne vrijednosti dovest će do pojave kapitalne dobiti u poslovnim knjigama društva, suprotno članku 31. stavku 1. točki (c) podtočki aa. navedene direktive, prema kojem može biti upisana samo dobit ostvarena do dana zaključenja bilance.

(t. 35., 37.‑40., 42. i izreka)