ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Članak 45. Direktive 2004/18, pod naslovom „Osobna situacija natjecatelja ili ponuditelja“, u stavcima 1. i 3. određuje: „1. Svaki natjecatelj ili ponuditelj koji je bio osuđen na temelju pravomoćne presude o kojoj javni naručitelj ima spoznaje iz jednog ili više dolje navedenih razloga mora se isključiti iz sudjelovanja u ugovoru o javnoj nabavi: [...] Države članice posebno navode, u skladu s nacionalnim zakonom i uzimajući u obzir zakon zajednice, provedbene uvjete za ovaj stavak. One mogu predvidjeti odstupanje od zahtjeva navedenog u prvom podstavku zbog bitnih zahtjeva u općem interesu. Za potrebe ovog stavka, javni naručitelji, po potrebi, traže od natjecatelja ili ponuditelja da dostave dokumente navedene u stavku 3. i mogu se, ako imaju sumnji u vezi s osobnom situacijom natjecatelja ili ponuditelja obratiti nadležnim tijelima radi dobivanja informacija, o osobnoj situaciji dotičnih natjecatelja ili ponuditelja, koje smatraju potrebnima. Ako se situacija tiče natjecatelja ili ponuditelja s poslovnim nastanom u drugoj državi od one u kojoj je javni naručitelj, javni naručitelj može zatražiti suradnju nadležnih tijela. Uzimajući u obzir nacionalne zakone države članice u kojoj natjecatelj ili ponuditelj ima poslovni nastan, takvi se zahtjevi odnose na pravne i/ili fizičke osobe, uključujući, po potrebi, direktore poduzeća i bilo koje osobe koje imaju ovlasti predstavljanja, odlučivanja ili kontrole u odnosu na natjecatelja ili ponuditelja. [...] 3. Javni naručitelji prihvaćaju sljedeće kao dovoljan dokaz da se nijedan od slučajeva navedenih u stavku 1. ili stavku 2., točkama (a), (b), (c), (e) ili (f) ne odnosi na gospodarskog subjekta: (a) što se tiče stavka 1. i stavka 2. točaka (a), (b) i (c), prilaganje izvatka iz ‚sudskog registra‘ ili, u nedostatku toga, ekvivalentnog dokumenta kojeg su izdale nadležne sudske ili upravne vlasti u državi podrijetla ili u državi iz koje ta osoba dolazi i koji pokazuje da su ovi uvjeti zadovoljeni; [...] Ako dotična država ne izdaje takve dokumente ili potvrde, ili ako ovi ne obuhvaćaju sve slučajeve navedene u stavku 1. i stavku 2. točkama (a), (b) i (c), mogu biti zamijenjeni izjavom pod prisegom ili, u državi članici u kojoj nema odredbi koje se tiču izjava pod prisegom, svečanom izjavom od strane dotične osobe ispred nadležne sudske ili upravne vlasti, bilježnika ili nadležnog strukovnog ili trgovinskog tijela, u državi podrijetla ili u državi iz koje ta osoba dolazi.“
45

Stoga na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 18. stavak 2. Provedbene uredbe treba tumačiti na način da se primjenjuje kada, s jedne strane, poljoprivrednik ispunjava uvjete za primjenu dvaju ili više od članaka 19. do 23.a Provedbene uredbe i kada, s druge strane, poljoprivrednik koji ispunjava uvjete za primjenu najmanje jednog od članaka 19. do 23.a navedene uredbe uz to ispunjava i uvjete za primjenu najmanje jednog od članaka 37. stavka 2., 40., 42. stavka 3. i 42. stavka 5. Osnovne uredbe.
2.

Treba li proizvode koje je društvo [ADL] [...] uvezlo ‘u njihovom svojstvu zvučničkih kutija’ i koji se prodaju odvojeno od stroja za automatsku obradu podataka smatrati uređajima ‘koji obavljaju vlastitu funkciju različitu od funkcije obrade podataka’ ako se takvom funkcijom treba smatrati reprodukcija ili pojačavanje zvuka ili se mogu smatrati jedinicama sustava koji obavlja vlastitu funkciju različitu od one obrade podataka u tom smislu da s obzirom na vlastite tehničke karakteristike (povezivanje isključivo putem kabela USB; nužnost operativnog sustava MAC OS 9) ne obavljaju funkciju koju bi mogli obavljati bez pomoći takvoga stroja [to jest stroja za automatsku obradu podataka]’ (naime, u presudama [Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573], t. 14. i 15., kao i [Olicom, C‑142/06, EU:C:2007:449], t. 20., 29. i 30., iako se te presude odnose na druge vrste uređaja, to jest mrežne kartice i ‘kombinirane kartice’, čini se da Sud o nepostojanju vlastite funkcije ‘ostalo’ može zaključiti na temelju dvaju elemenata, a to su rad uređaja isključivo putem računala i sposobnost primanja i pretvaranja signala koje odašilje digitalni uređaj)?“
70

Tako, na prvom mjestu, članak 6. Direktive 2004/38 za boravak do tri mjeseca ograničava uvjete ili formalnosti prava boravka na uvjet posjedovanja važeće osobne iskaznice ili putovnice, a članak 14. stavak 1. te direktive propisuje da se to pravo zadržava tako dugo dok građanin Unije i članovi njegove obitelji nisu neprimjeren teret sustavu socijalne pomoći države članice domaćina (presuda Ziolkowski i Szeja, C‑424/10 i C‑425/10, EU:C:2011:866, t. 39.). Stoga, na temelju članka 24. stavka 2. Direktive 2004/38, država članica domaćin nije obvezna državljaninu druge države članice ili članovima njegove obitelji za to razdoblje dodijeliti pravo na socijalno davanje.
51

S druge strane, tumačenjem iz točke 45. ove presude ne može se ugroziti koristan učinak članka 15. Uredbe br. 2201/2003, kao što to smatra sud koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da je u tom članku precizirano da se on primjenjuje samo „iznimno“. On dakle ne može ispraviti nedostatke kad je riječ o ostvarenju ciljeva Uredbe br. 2201/2003 koji bi proizašli iz tumačenja članka 12. stavka 3. te uredbe, koje isključuje primjenjivost te odredbe kad ne postoji drugi ranije pokrenuti postupak na koji se postupak o roditeljskoj odgovornosti može nadovezati.
17

M. Vital Pérez zahtijeva poništenje navedene točke s obrazloženjem da sadrži uvjet koji nije osnovan ni opravdan, s obzirom na to da se tjelesne sposobnosti potrebne za obavljanje zadataka provjeravaju testovima navedenima u obavijesti o natječaju. Naime, on ukazuje na to da u skladu s točkom 3.5 navedenog poziva kandidati moraju „[p]osjedovati tjelesne i psihičke sposobnosti potrebne za obavljanje zadataka oglašenog radnog mjesta i za prolazak na testovima“ koji su pobliže određeni u obavijesti o natječaju o kojem je riječ.
16

Članak 90. stavak 1. LMSVG‑a predviđa: „Tko stavi na tržište 1. hranu koja je neprikladna za prehranu ljudi [...] [...] čini [...] prekršaj za koji okružno upravno tijelo (Bezirksverwaltungsbehörde) izriče novčanu kaznu u iznosu do 20.000 eura, a u slučaju ponovljenog prekršaja do 40.000 eura, odnosno zamjensku kaznu zatvora do 6 tjedana u slučaju nemogućnosti naplate. [...]“
19

ClientEarth je od High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) zahtijevao da Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs naloži da te planove revidira kako bi se u skladu s člankom 22. Direktive 2008/50 naveli uvjeti pod kojima će se što je prije moguće, a najkasnije 1. siječnja 2015., postići sukladnost s graničnim vrijednostima za dušikov dioksid.
51

Kao što Komisija navodi u svojim pisanim očitovanjima, francuska verzija presude X (EU:C:2008:535) može dovesti do iste zabune do koje je dovela njemačka verzija. Međutim, u točki 28. engleske verzije te presude umjesto izraza „parties de machine“ iz francuske verzije upotrijebljen je izraz „machine components“. U slučaju da se radilo o „dijelovi[ma]“ u smislu KN‑a, u toj bi se točki engleske verzije navedene presude naveo izraz „parts of machines“, kao što je to navedeno u točki 6. te verzije.
38

Naime, uvjetujući prednost koju dodjeljuje uvoznicima električne energije prethodnim sklapanjem navedenog međunarodnog sporazuma, odredbom kakva je prva sporna nacionalna odredba pokreće se postupak koji može dovesti do stvarnog zaključenja takvog sporazuma, što je – kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 83. do 85. svojeg mišljenja – dovoljno da bi se ugrozila isključiva vanjska nadležnost Zajednice, pod pretpostavkom da ona postoji (u tom smislu vidjeti presudu Komisija/Grčka, C‑45/07, EU:C:2009:81, t. 21. do 23.).
18

U skladu s člankom 4. Zakona br. 124/1999: „1. Kada nije moguće popuniti profesorska i nastavnička mjesta, koja su stvarno raspoloživa i slobodna prije 31. prosinca i kada je predvidljivo da će ona takva i ostati tijekom cijele školske godine, zapošljavanjem za stalno nastavničkog osoblja koje je dio osoblja zaposlenog u pokrajini ili osoblja koje je višak te pod uvjetom da na ta radna mjesta nisu već raspoređeni nastavnici zaposleni za stalno na bilo kojem temelju, ona se popunjavaju godišnjim zamjenama do završetka postupaka natječaja za zapošljavanje nastavničkog osoblja za stalno. 2. Radna mjesta profesora i nastavnika koja nisu raspoloživa, a koja se stvarno oslobode prije 31. prosinca i do kraja školske godine, popunjavaju se privremenim zamjenama do kraja nastavnih aktivnosti. Isto tako se privremenim zamjenama do kraja predmetnih nastavnih aktivnosti popunjavaju sati nastave na temelju kojih nije moguće otvoriti radna mjesta na puno ili nepuno radno vrijeme. 3. U ostalim slučajevima koji nisu predviđeni stavcima 1. i 2., radna mjesta se popunjavaju privremenim zamjenama. […] 6. Za godišnje i privremene zamjene, do kraja nastavnih aktivnosti u školskoj godini, valja voditi popis stalnih prikladnih kandidata iz članka 401. jedinstvenog teksta, kako je zamijenjen člankom 1. stavkom 6. ovog zakona. [...] 11. Odredbe prethodnih stavaka na jednak se način primjenjuju na administrativno, tehničko i pomoćno osoblje (ATP) […] […] 14 bis Ako su ugovori na određeno vrijeme, sklopljeni radi zamjena predviđenih u stavcima 1., 2. i 3., potrebni za osiguranje kontinuiteta pružanja školskih i obrazovnih usluga, oni se mogu promijeniti u radne odnose na neodređeno vrijeme samo u slučaju stalnog zapošljavanja u skladu s važećim odredbama i na temelju popisa prikladnih kandidata […]“
7

Članak 108. Uredbe br. 1083/2006, naslovljen „Stupanje na snagu“, u prvoj i drugoj alineji određuje: „Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije. Odredbe utvrđene u člancima 1. do 16., 25. do 28., 32. do 40., 47. do 49., 52. do 54., 56., 58. do 62., 69. do 74., 103. do 105. i 108. primjenjuju se najkasnije od datuma stupanja na snagu ove Uredbe samo na programe za razdoblje 2007. do 2013. Ostale odredbe primjenjuju se od 1. siječnja 2007.“
9

Agenzia je 1. prosinca 2011. uputila C. Blancu tri porezne obavijesti u kojima mu prigovara da nije podnio prijavu poreza na dohodak za sve porezne godine od 2007. do 2009. kao i da 2007. nije prijavio iznos od 410.227 eura, 2008. iznos od 25.969 eura te 2009. iznos od 46.028 eura, koji odgovaraju dobicima ostvarenima u kasinima u drugim državama članicama kao i trećim državama. Ističe da je te iznose trebalo uključiti u oporezivi prihod C. Blanca jer oni čine „ostale prihode“ u smislu članka 67. stavka 1. točke (d) DPR‑a 917/86. Posljedično, C. Blancu ponovno je izračunat porez u iznosu od 488703,16 eura za 2007., 23919,86 eura za 2008. i 41291,89 eura za 2009. na ime poreza na dohodak fizičkih osoba, porasta poreza i novčanih kazni.
6

Nizozemska carinska tijela 21. studenoga 2007. uzela su uzorke robe. Istog dana ta su tijela zahtijevala polaganje dodatnog osiguranja zbog sumnji koje su imala u pogledu prijavljene zemlje podrijetla. Budući da je Unitrading položio to jamstvo, navedena tijela 26. studenoga 2007. odobrila su puštanje robe u slobodni promet. Carinski laboratorij u Amsterdamu (Nizozemska) ipak je ispitao, metodom „ICP/MS [Inductively coupled plasma mass spectroscopy] visoke rezolucije“, po jedan dio od svakog uzorka (u daljnjem tekstu zajedno: poduzorci) u laboratoriju US Department of Homeland Security, Customs and Border Protection (Ured za carinu i zaštitu granica američkog Ministarstva domovinske sigurnosti) (u daljnjem tekstu: američki laboratorij). Potonji je u dopisu od 8. siječnja 2008. naznačio da postoji vjerojatnost od barem 98% da je predmetni proizvod kineski češnjak.
5

U skladu s člankom 6. navedene uredbe, naslovljenim „Posebna načela koja se primjenjuju na preradu ekološke hrane“: „Osim na općim načelima navedenim u članku 4., ekološka proizvodnja prerađene ekološke hrane temelji se i na sljedećim posebnim načelima: a) proizvodnja ekološke hrane od ekoloških sastojaka poljoprivrednog podrijetla, osim ako takvi sastojci nisu dostupni na tržištu u ekološkom obliku; b) ograničenje upotrebe prehrambenih aditiva, konvencionalnih sastojaka s pretežno tehnološkom i senzornom funkcijom te mikronutrijenata i pomoćnih tvari u procesu proizvodnje, tako da se koriste što manje i samo u slučajevima u kojim je to nužno iz tehnoloških razloga ili služi za određene prehrambene namjene; c) isključivanje tvari i preradbenih postupaka koji bi mogli dovesti do pogrešnih zaključaka o pravoj prirodi proizvoda; d) pažljiva prerada hrane, po mogućnosti uz primjenu bioloških, mehaničkih i fizikalnih metoda.“
3

Uvodne izjave 4. do 6., 8. i 9. Uredbe br. 854/2004 glase kako slijedi: „(4) Službene kontrole proizvoda životinjskog podrijetla trebaju obuhvaćati sve elemente koji su značajni za zaštitu javnog zdravlja i, prema potrebi, za zaštitu zdravlja i dobrobiti životinja. One se trebaju temeljiti na najnovijim bitnim podacima koji su dostupni te bi ih, stoga, trebalo prilagođavati kako novi bitni podaci budu raspoloživi. (5) Zakonodavstvo Zajednice koje se odnosi na sigurnost hrane treba se temeljiti na čvrstoj znanstvenoj osnovi. Stoga se, kad god je to potrebno, treba savjetovati s Europskom agencijom za sigurnost hrane. (6) Vrsta i intenzitet službenih kontrola trebaju se temeljiti na procjeni rizika za javno zdravlje i moraju, gdje je to bitno, ovisiti o zdravlju i dobrobiti životinja te o vrsti primijenjenih postupaka, proizvedenim količinama i subjektu u poslovanju s hranom kojega se to tiče. [...] (8) Službene kontrole proizvodnje mesa potrebne su kako bi se provjerilo pridržavaju li se subjekti u poslovanju s hranom higijenskih pravila i udovoljavaju li kriterijima i ciljevima koji su utvrđeni u zakonodavstvu Zajednice. Službene kontrole trebaju obuhvaćati nadzorni pregled nad djelatnostima subjekata u poslovanju s hranom i inspekcijske preglede, uključujući i provjere samokontrola subjekata u poslovanju s hranom. (9) S obzirom na njihovo posebno stručno znanje, primjereno je da službeni veterinari obavljaju nadzorni pregled i inspekcijske preglede u klaonicama, objektima za obradu divljači i određenim rasjekavaonicama. Državama članicama bi trebalo dati mogućnost da same odlučuju koje je osoblje najprikladnije za obavljanje nadzornih i inspekcijskih pregleda u ostalim vrstama objekata.“
7

Članak 4. te direktive propisuje: „1. Države članice mogu ograničiti obvezu plaćanja jamstvenih ustanova iz članka 3. 2. Ako države članice iskoriste mogućnost iz stavka 1., one navode trajanje razdoblja za koje jamstvena ustanova treba podmiriti nepodmirena potraživanja. Ipak, to razdoblje ne može biti kraće od razdoblja koje pokriva naknada za rad za posljednja tri mjeseca radnog odnosa prije i/ili nakon datuma iz drugog stavka članka 3. Države članice mogu to minimalno razdoblje od tri mjeseca uključiti u referentno razdoblje u trajanju od najmanje šest mjeseci. Države članice čije referentno razdoblje nije kraće od 18 mjeseci mogu ograničiti razdoblje za koje jamstvena ustanova podmiruje nepodmirena potraživanja na osam tjedana. U tom se slučaju za izračun minimalnog razdoblja koriste ona razdoblja koja su najpovoljnija za zaposlenika. 3. Usto države članice mogu odrediti gornje granice za plaćanja od strane jamstvene ustanove. Te gornje granice ne smiju biti ispod razine koja je u skladu sa socijalnim ciljem ove direktive. Ako države članice iskoriste tu mogućnost, obavješćuju Komisiju o metodama koje su koristile prilikom određivanja gornje granice.“
7

Članak 46. navedene uredbe, naslovljen „Priznavanje davanja“, predviđao je u stavcima 1. i 2.: „1. Ako su uvjeti koje zahtjeva zakonodavstvo države članice za stjecanje prava na davanja ispunjeni bez primjene članka 45. ili članka 40. stavka 3., primjenjuju se sljedeća pravila: a) nadležna ustanova određuje svotu davanja koja će biti priznata: i) s jedne strane, samo prema odredbama zakonodavstva koje primjenjuje; ii) s druge strane, u skladu sa stavkom 2.; b) međutim, nadležna ustanova se može odreći načina izračuna koji treba biti proveden u skladu s točkom (a) podtočkom ii. ako je rezultat tog izračuna, osim razlika koje proizlaze iz korištenja zaokruženih iznosa, jednak ili niži od rezultata izračuna provedenog u skladu s točkom (a) podtočkom i., ako ta ustanova ne primjenjuje zakonodavstvo koje sadrži pravila protiv preklapanja davanja na koje se odnose članci 46.b i 46.c ili ako gore spomenuta ustanova primjenjuje zakonodavstvo koje sadrži pravila protiv preklapanja na koje se odnosi članak 46.c, uz uvjet da spomenuto zakonodavstvo određuje da se davanja druge vrste uzimaju u obzir samo na temelju odnosa između razdoblja osiguranja ili boravišta navršenih samo prema tom zakonodavstvu i razdoblja osiguranja ili boravišta koje to zakonodavstvo traži za ispunjenje uvjeta za pravo na puna davanja. Prilog IV. dio C navodi za svaku predmetnu državu članicu slučajeve u kojima bi dva određivanja iznosa davanja dovela do ovakve vrste ishoda. 2. Ako su potrebni uvjeti zakonodavstva države članice za stjecanje prava na davanja ispunjeni tek nakon primjene članka 45. i/ili članka 40. stavka 3., primjenjuju se sljedeća pravila: [...]“
15

U vrijeme nastanka činjenica o kojima je riječ u glavnom postupku sredstvo za zaštitu bilja Cerone imalo je odobrenje za stavljanje na tržište u Francuskoj, izdano u skladu s odredbama Direktive 91/414 društvu Bayer Cropscience France. Iz spisa također proizlazi da je za to sredstvo u skladu s odredbama Direktive 91/414 izdano odobrenje za stavljanje na tržište u Ujedinjenoj Kraljevini, i to društvu Bayer Cropscience Ltd.
18

Tužitelj u glavnom postupku smatra da je navedeni prikaz njegovog osobnog imena u putovnici pogrešan i da dovodi do nesporazuma kada iz poslovnih razloga mora ići u inozemstvo. Tužitelj smatra da unošenje rođenog prezimena u putovnicu, u polje predviđeno za prezime, iako ono u skladu s domaćim pravnim uređenjem osobnog statusa nije dio njegovog osobnog imena, i to uz prethodnu napomenu „GEB.“ koja označava pridjev „geboren“ (rođen), dovodi do toga da je u poslovnim odnosima s privatnim osobama i prilikom izdavanja viza bio različito oslovljavan, npr. „Mr. GEB. [E]“, „Mr. [E U]“, „Dr [U] GEB. [E]“ ili „[S E] Dr [U]“.
21

S tim u vezi članak 5. stavak 1. Direktive 2008/7 zabranjuje svaki oblik neizravnog poreza, između ostalog, na ulaganja kapitala. Usto članak 5. stavak 2. točka (a) i (b) te direktive zabranjuje državama članicama da podvrgnu neizravnom porezu u bilo kojem obliku, kao prvo, stvaranje, izdavanje, uvrštavanje u kotaciju na burzi, plasiranje dionica na tržište ili trgovanje s dionicama, udjelima ili drugim vrijednosnim papirima iste vrste ili potvrdama koje predstavljaju te vrijednosne papire, bez obzira na to tko ih je izdao, te, kao drugo, primjerice zajmove, uključujući vladine obveznice, koje su prikupljene izdavanjem zadužnica ili drugih prenosivih vrijednosnih papira, bez obzira na to tko ih je izdao, te sve formalnosti koje su za to vezane.
3

Uredba br. 1408/71 u članku 22., naslovljenom „Privremeno boravište izvan nadležne države – povratak u ili promjena boravišta u drugu državu članicu za vrijeme bolesti ili majčinstva – potreba za odlaskom u drugu državu članicu radi odgovarajućeg liječenja“, određuje: „1. Zaposlena osoba ili samozaposlena osoba koja ispunjava uvjete zakonodavstva nadležne države za ostvarivanje davanja uzimajući, prema potrebi, u obzir odredbe članka 18. i: [...] (c) koju je nadležna ustanova ovlastila za odlazak na državno područje države članice kako bi tamo dobila odgovarajuće liječenje, ima pravo na: (i) davanja u naravi, [koja u ime nadležne ustanove] pruža ustanova mjesta [...] boravišta u skladu s odredbama zakonodavstva koje primjenjuje, kao da je tamo osigurana; trajanje razdoblja za vrijeme kojeg se pružaju davanja ravna se pak prema zakonodavstvu nadležne države; [...] 2. [...] Suglasnost potrebna na temelju stavka 1. točke (c) ne [smije] biti odbijena ako to liječenje spada u davanja koja pruža zakonodavstvo države članice na čijem državnom području [dotična osoba ima boravište] i [ako se liječenje ne može pružiti] u vremenskom razdoblju potrebnom za poduzimanje takvog liječenja u državi članici boravišta, uzimajući u obzir njezino trenutačno zdravstveno stanje i vjerojatni tijek bolesti. 3. Odredbe stavaka 1. i 2. odgovarajuće se primjenjuju na članove obitelji zaposlene osobe ili samozaposlene osobe. [...]“
18

Glede zahtjeva za naknadu za godinu 2010., Teleklagenævnet je odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Protivi li se Direktiva [o univerzalnoj usluzi], a osobito njezin članak 32., tomu da država članica donese pravila temeljem kojih poduzeće nema pravo na to da mu ta država članica osigura posebno pokriće neto troškova za pružanje dodatne obvezne usluge koja nije obuhvaćena poglavljem II. navedene direktive s obzirom na to da je dobit koju je poduzeće ostvarilo temeljem drugih usluga koje su obuhvaćene obvezama pružanja univerzalne usluge, u smislu poglavlja II. te direktive, veća od gubitaka povezanih s pružanjem dodatne obvezne usluge? 2. Protivi li se Direktiva o univerzalnoj usluzi tomu da država članica donese pravila temeljem kojih poduzeća imaju pravo na to da im ta država članica pokrije neto troškove pružanja dodatnih obveznih usluga koje nisu obuhvaćene poglavljem II. te direktive samo ako je neto trošak neopravdan teret za dotična poduzeća? 3. U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje, može li država članica odlučiti da pružanje obvezne dodatne usluge koja nije obuhvaćena poglavljem II. Direktive [o univerzalnoj usluzi] ne predstavlja neopravdani teret kada je poduzeće općenito ostvarilo dobit u pružanju svih usluga za koje ima obvezu pružanja univerzalne usluge, a osobito u pružanju usluga koje bi to poduzeće pružilo i da nije bilo operator univerzalne usluge? 4. Protivi li se Direktiva o univerzalnoj usluzi tomu da država članica donese pravila temeljem kojih se neto trošak koji je snosilo određeno poduzeće u sklopu svoje obveze pružanja univerzalne usluge u smislu poglavlja II. te direktive računa na osnovi ukupnih prihoda i troškova povezanih s pružanjem dotične usluge, a osobito prihoda i troškova koje bi poduzeće ostvarilo i da nije bilo operator univerzalne usluge? 5. Utječe li na odgovor na prvo, drugo, treće i četvrto pitanje činjenica da pružanje dodatne obvezne usluge treba biti osigurano na Grenlandu, koji je temeljem priloga II. [UFEU‑u] prekomorska zemlja ili područje, imajući u vidu da su danske vlasti povjerile pružanje tih usluga poduzeću s poslovnim nastanom u Danskoj, a to poduzeće ne obavlja druge aktivnosti na Grenlandu? 6. Koji je utjecaj članka 107. stavka 1. [UFEU‑a] i članka 108. stavka 3. UFEU‑a kao i Odluke [2012/21/EU] Komisije od 20. prosinca 2011. o primjeni članka 106. stavka 2. [UFEU‑a] na državne potpore u obliku naknade za pružanje javnih usluga koje se dodjeljuju određenim poduzetnicima kojima je povjereno obavljanje usluga od općeg gospodarskog interesa [(SL 2012, L 7, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 289.)] na odgovor na prvih pet pitanja? 7. Koji je utjecaj načela minimalnog narušavanja tržišnog natjecanja koje proizlazi osobito iz članka 1. stavka 2. i članka 3. stavka 2. uvodnih izjava 4., 18., 23. i 26. kao i priloga IV, dijela B Direktive o univerzalnoj usluzi na odgovor na prvih pet pitanja? 8. Ako odredbe Direktive o univerzalnoj usluzi priječe nacionalna pravna uređenja iz prvog, drugog i četvrtog pitanja, imaju li te odredbe ili ta ograničenja izravan učinak?“
36

Međutim, s obzirom na to da nadležno nacionalno tijelo ima obvezu provjere statusa poreznog obveznika prije nego što mu dodijeli PDV identifikacijski broj, eventualna nepravilnost u registru poreznih obveznika ne može imati za posljedicu uskraćivanje gospodarskom subjektu, koji je postupao na temelju podataka iz tog registra, korištenja izuzeća na koje bi on imao pravo. Dakle, Sud je presudio da bi bilo protivno načelu proporcionalnosti da dobavljač mora platiti PDV samo zbog toga što je naknadno došlo do brisanja PDV identifikacijskog broja stjecatelja (vidjeti u tom smislu presudu Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, t. 63. i 64.).