Zbornik sudske pr akse  
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE  
ELEANOR SHARPSTON  
od 12. svibnja 2016 . 1  
Predmet C-5 5 5 / 1 4  
IOS Finance E FC SA  
protiv  
Ser vicio Mur ciano de Salud  
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Juzgado Contencioso-Administrativo No 6, Murcia 
(Upravni sud br. 6, Murcia, Španjolska)) 
„Direktive 2000 /35/EZ i 2011 /7/EU – Kašnjenje u plaćanju u poslovnim transakcijama – 
Transakcije između poduzeća i javnih tijela – Nepravedni ugovorni uvjeti i postupanja“ 
Direktivom 
okašnjenju u plaćanju 
1. 2od država članica zahtijeva se da propišu da su ugovorni uvjet ili postupanje, vezani uz datum ili 
razdoblje plaćanja, stopu kamate za zakašnjelo plaćanje ili naknadu troškova naplate neizvršivi ili da se 
mogu upotrijebiti kao podloga za zahtjev za naknadu štete ako su posebno nepravedni prema 
vjerovniku. U tu svrhu, ugovorni uvjeti ili postupanja posebno su nepravedni ako isključuju kamate za 
zakašnjelo plaćanje ili naknadu troškova naplate. Države članice također moraju osigurati da vjerovnik, 
u poslovnim transakcijama u kojima je dužnik javno tijelo, ima pravo na zakonsku kamatu za 
zakašnjelo plaćanje, bez potrebe izdavanja požurnice. 
2. U Španjolskoj, Real Decreto-leyom 8/2013 , de 28 de junio, de medida s urgentes contra la morosidad 
de las administraciones públicas y de apoyo a entidad es locales con problemas financieros (Kraljevska 
uredba sa zakonskom snagom 8/2013 od 28. lipnja 2013 . o hitnim mjerama za borbu protiv kašnjenja 
u plaćanju javnih upravnih tijela i radi potpore lokalnim tijelima s financijskim problemima, u daljnjem 
tekstu: Zakon 8/2013 ) bio je predviđen izvanredan mehanizam financiranja u skladu s kojim su 
poduzetnici koji su imali potraživanje prema javnim tijelima čija je mogućnost plaćanja bila umanjena 
mogli odustati od kamate, pravnih troškova i troškova naplate u zamjenu za trenutačnu isplatu 
glavnice. Svrha toga je bila da se ukine obveza isplate cijelog duga te da se okončaju bilo koji sudski 
postupci koji su pokrenuti. 
1 — Izvorni jezik: engleski 
2 — Trenutačno utjelovljena u Direktivi 2011 /7/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011 . o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u 
poslovnim transakcijama (SL 2011 ., L 48, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 200.), koja predstavlja 
preinačenu i izmijenjenu verziju Direktive 2000 /35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 2000 . o borbi protiv kašnjenja u plaćanju 
u poslovnim transakcijama (SL 2000 ., L 200, str. 35.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 3., str. 3.). 
HR 
ECLI:EU:C:2016 :341 1 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
3. Faktoring društvo kupilo je nekoliko neplaćenih potraživanja dobavljača prema regionalnom tijelu 
zdravstvene zaštite u Španjolskoj te je pred španjolskim sudovima pokrenulo postupke kako bi ih 
naplatilo, zajedno s kamatom i troškovima naplate. Potom je pristupilo izvanrednom mehanizmu 
financiranja te je naplatilo (gotovo) cijeli iznos glavnice. Međutim, pokrenulo je dodatne postupke u 
kojima osporava isključenje kamata i troškova naplate, koje smatra suprotnim Direktivi o kašnjenju u 
plaćanju. 
4. Kako bi utvrdio je li taj argument valjan, Juzgado Contencioso-Administrativo (Upravni sud) No 6, 
Murcia, traži donošenje prethodne odluke u pogledu tumačenja te direktive. Komisija je postavila 
dodatno pitanje o tome primjenjuje li se, ratione temporis, na zahtjeve iz glavnog postupka trenutačna 
verzija Direktive o kašnjenju u plaćanju (Direktiva 2011 /7) ili njezina prethodnica (Direktiva 2000 /35). 
Pravna pozadina 
Direktiva 2000 /35 
5. Direktiva 2000 /35 primjenjivala se na „sva plaćanja izvršena radi naplate u poslovanju” (članak 1.), 
odnosno na „transakcij[e] između poduzetnika, odnosno između poduzetnika i javnih tijela koj[e] 
rezultira[ju] isporukom robe ili pružanjem usluga za naknadu” (članak 2. stavak 1.). 
6. U članku 3. bilo je predviđeno, osobito: 
„1. Države članice osigurat će: 
(a) da kamate u skladu s točkom (d) postanu dospjele od dana nakon datuma ili isteka roka za 
plaćanje određenog u ugovoru; 
(b) ako datum ili rok za plaćanje nije određen u ugovoru, kamata je dospjela automatski bez dodatne 
obavijesti: 
i. 30 dana od dana primitka računa ili s računom izjednačenog zahtjeva za plaćanje od strane 
dužnika; ili 
[…]; 
(c) vjerovnik je ovlašten na kamatu radi kašnjenja s plaćanjem, ako: 
i. je ispunio svoje ugovorne i zakonske obveze; i 
ii. nije primio iznos dugovanja na vrijeme, osim ako dužnik nije odgovoran za kašnjenje; 
(d) visina kamate za zakašnjenje plaćanja (‚zakonska kamatna stopa’) koju je dužnik dužan platiti mora 
biti jednaka kamatnoj stopi koju primjenjuje Europska središnja banka u svojim zadnjim 
transakcijama refinanciranja koje su obavljene prije prvog kalendarskog dana određenog 
polugodišta (‚referentna stopa’) plus najmanje sedam postotnih bodova (‚granica’), osim ako je u 
ugovoru drugačije određeno. […]; 
(e) osim [ako dužnik nije odgovoran] za zakašnjenje, vjerovnik je ovlašten tražiti razumnu naknadu od 
dužnika za sve troškove koji su nastali zbog dužnikovog kašnjenja s plaćanjem. Takvi troškovi 
moraju biti u skladu s načelima transparentnosti i razmjernosti u vezi s konkretnim dugom. 
Države članice mogu, poštujući pritom navedena načela, odrediti najviše iznose troškova za 
različite visine duga. 
ECLI:EU:C:2016 :341 2 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
[…] 
3. Države članice određuju da dogovor o datumu plaćanja ili posljedicama [zakašnjelog] plaćanja koji 
nije u skladu s odredbama stavka 1. točaka (b) do (d) i stavka 2. neće biti valjan ili će biti temelj za 
naknadu štete ako to predstavlja, kada se razmotre sve okolnosti slučaja uključujući dobre trgovačke 
običaje i prirodu proizvoda, tešku nepravdu prema vjerovniku. Pri odlučivanju predstavlja li ugovor 
tešku nepravdu prema vjerovniku, među ostalim uzet će se u obzir je li dužnik imao neki objektivni 
razlog ne postupiti u skladu s odredbama stavka 1. točaka (b) do (d) i stavka 2. Ako je utvrđeno da 
takav ugovor predstavlja tešku nepravdu, primjenjuju se zakonske odredbe, osim ako nacionalni 
sudovi utvrde [drukčije uvjete koji su pravični]. 
4. Države članice osiguravaju da u interesu vjerovnika i konkurenata postoje odgovarajuća iučinkovita 
sredstva radi sprečavanja stalne uporabe klauzula koje predstavljaju tešku nepravdu u smislu stavka 3. 
[…]” 
7. Člankom 6. se od država članica zahtijevalo da Direktivu prenesu do 8. kolovoza 2002 ., ali im se 
dopustilo da ostave na snazi ili donesu odredbe koje su povoljnije za vjerovnika od odredaba koje su 
potrebne za usklađivanje s tom direktivom te da isključe iz primjene, osobito, ugovore zaključene prije 
8. kolovoza 2002 . 
Direktiva 2011 /7 
8. U članku 1. predviđeno je: 
„1. Cilj je ove Direktive suzbijanje zakašnjelih plaćanja u poslovnim transakcijama, da bi se osiguralo 
uredno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i time potaknula konkurentnost poduzeća, posebno malih i 
srednjih. 
2. Ova se Direktiva primjenjuje na sva plaćanja koja se izvršavaju kao naknada za poslovnu transakciju. 
3. Države članice mogu isključiti dugove koji podliježu stečajnim postupcima pokrenutim protiv 
dužnika, uključujući postupke s ciljem restrukturiranja duga.” 
9. U članku 2. stavku 1. „poslovne transakcije” definirane su jednako kao u članku 2. stavku 1. 
Direktive 2000 /35. 
10. Članak 4. odnosi se na transakcije između poduzeća i javnih tijela. Stavak 1. glasi: 
„Države članice osiguravaju da u poslovnim transakcijama u kojima je dužnik javno tijelo vjerovnik 
nakon isteka razdoblja utvrđenog u stavcima 3., 4. ili 6. ima pravo na zakonsku kamatu na zakašnjelo 
plaćanje, bez potrebe izdavanja požurnice, pri čemu su zadovoljeni sljedeći uvjeti: 
(a) vjerovnik je ispunio svoje ugovorne i pravne obveze; i 
(b) vjerovnik nije primio dospjeli iznos na vrijeme, osim ako dužnik nije odgovoran za kašnjenje.” 
ECLI:EU:C:2016 :341 3 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
11. U članku 4. stavcima 3., 4. i 6. predviđeno je razdoblje plaćanja od 30 ili, u određenim okolnostima, 
do najviše 60 dana: 
12. Članak 6. glasi: 
„1. Države članice osiguravaju da u slučajevima kad […] kamata na zakašnjelo plaćanje u poslovnim 
transakcijama [postane dospjela] u skladu s člankom 3. ili 4. vjerovnik ima pravo dobiti od dužnika 
fiksni iznos od najmanje 40 eura. 
2. Države članice osiguravaju da fiksni iznos iz stavka 1. bude potraživan bez potrebe slanja požurnice, 
kao naknada za vjerovnikove vlastite troškove naplate. 
3. Vjerovnik uz fiksni iznos naveden u stavku 1. ima i pravo od dužnika dobiti razumnu naknadu za 
sve troškove naplate koji prelaze taj fiksni iznos i pretrpljeni su zbog dužnikova zakašnjelog plaćanja. 
To može uključivati troškove koji su pretrpljeni zbog, između ostalog, savjetovanja s odvjetnikom ili 
angažiranja agencije za naplatu dugova.” 
13. U članku 7. predviđeno je, osobito: 
„1. Države članice osiguravaju da ugovorni uvjet ili postupanje, vezani uz datum ili razdoblje plaćanja, 
kamatnu stopu na zakašnjelo plaćanje, odnosno, uz naknadu za troškove naplate, budu ili neizvršivi ili 
upotrijebljeni kao podloga za zahtjev za naknadu štete ako su posebno nepravedni prema vjerovniku.Pri 
određivanju je li ugovorni uvjet ili postupanje posebno nepravedno prema vjerovniku u smislu prvog 
podstavka razmatraju se sve okolnosti slučaja, uključujući: 
(a) svako posebno odstupanje od dobre poslovne prakse, suprotno dobroj vjeri i poštenom poslovanju; 
(b) prirodu proizvoda ili usluge; i 
(c) pitanje ima li dužnik neki opravdan razlog odstupati od zakonske kamatne stope na zakašnjelo 
plaćanje, [ili] od razdoblja plaćanja […] 
2. U smislu stavka 1., ugovorni uvjet ili postupanje koje isključuje kamate na zakašnjelo plaćanje 
smatra se posebno nepravednim. 
3. U smislu stavka 1., za ugovorni uvjet ili postupanje koje isključuje naknadu za troškove naplate, kao 
što je navedeno u članku 6., pretpostavlja se da je posebno nepravedno. 
[…]” 
14. U članku 12. predviđeno je, osobito:  
„1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člancima 1. do 8. i 10. do  
16. ožujka 2013 . […] 
[…] 
3. Države članice mogu zadržati ili donijeti odredbe koje su povoljnije za vjerovnika od odredaba koje 
su potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom. 
4. Prilikom prenošenja Direktive države članice odlučuju hoće li isključiti ugovore sklopljene prije 
16. ožujka 2013 .” 
ECLI:EU:C:2016 :341 4 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
15. U članku 13. predviđeno je, osobito: 
„Direktiva 2000 /35/EZ stavlja se izvan snage s učinkom od 16. ožujka 2013 ., ne dovodeći u pitanje 
obveze država članica vezane uz vremenski rok za njezino prenošenje u nacionalno zakono davstvo i 
primjenu. Međutim, ona se nastavlja primjenjivati na ugovore sklopljene prije tog datuma, na koje se 
ova Direktiva ne primjenjuje u skladu s člankom 12. stavkom 4. 
[…]” 
Španjolsko pravo 
16. Direktiva 2000 /35 je u španjolsko pravo prenesena Leyom 3/2004 , de 29 de diciembre, por la que 
se establecen medida s de lucha contra la morosidad en las operaciones comerciales (Zakon 3/2004 od 
29. prosinca 2004 . o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama; u daljnjem tekstu: 
Zakon 3/2004 ). Taj se zakon primjenjivao na ugovore zaključene nakon 8. kolovoza 2002 . 
17. Direktiva 2011 /7 prenesena je Real Decreto-leyom 4/2013 , de 22 de febrero, de medida s de apoyo 
al emp rendedor y de estímulo del crecimiento y de la creación de emp leo (Uredba sa zakonskom 
snagom 4/2013 od 22. veljače 2013 . o mjerama za potporu poduzetništvu te poticanje rasta i 
zapošljavanja; u daljnjem tekstu: Zakon 4/2013 ) 3, čijim je člankom 33. izmijenjen Zakon 3/2004 . U 
članku 9. stavku 1. Zakona 3/2004 sada je predviđeno, osobito: 
„Uvjeti dogovoreni između stranaka u pogledu datuma plaćanja ili posljedica zakašnjelog plaćanja koji 
odstupaju od razdoblja plaćanja […] odnosno zakonske kamatne stope […]ništavi su kao i uvjeti koji 
su suprotni zahtjevima u skladu s kojima se može tražiti kamata za zakašnjelo plaćanje iz članka 6. 
ako su posebno nepravedni prema vjerovniku, uzimajući u obzir sve okolnosti slučaja, uključujući 
prirodu proizvoda ili usluge, dostavu dodatnih jamstava od strane dužnika i dobru poslovnu praksu. 
Za uvjet koji isključuje naknadu troškova naplate […] pretpostavlja se da je nepošten. 
[…] 
Pri određivanju jesu li uvjet ili postupanje nepravedni prema vjerovniku, uzet će se u obzir, među 
ostalim, ima li dužnik neki opravdan razlog odstupati od razdoblja plaćanja i zakonske kamatne stope 
na zakašnjelo plaćanje […]; u obzir će se uzeti priroda proizvoda ili usluge te predstavlja li to znatno 
odstupanje od dobre poslovne prakse, suprotno dobroj vjeri i poštenom poslovanju. 
Osim toga, pri određivanju jesu li uvjet ili postupanje nepravedni, u obzir će se uzeti, vodeći računa o 
svim okolnostima slučaja, je li glavna svrha [uvjeta ili postupanja] da se dužniku osigura dodatna 
likvidnost na štetu vjerovnika, ili nameće li glavni izvršitelj na svoje dobavljače ili podizvršitelje uvjete 
plaćanja koje ne opravdavaju uvjeti koji vrijede za njega samog ili drugi objektivni razlozi.” 4 
3 — Tako je barem navedeno u odluci kojom je upućeno prethodno pitanje. Španjolska vlada u svojim pisanim očitovanjima navodi da je prijenos 
izvršen Leyom 11/2013 , de 26 de julio, de medida s de apoyo al emp rendedor y de estímulo del crecimiento y de la creación de emp leo 
(Zakon 11/2013 od 26. lipnja 2013 . o mjerama za potporu poduzetništvu te poticanje rasta i zapošljavanja). Ne mogu reći što je od toga 
točno. 
4 — U odluci kojom je upućeno prethodno pitanje navedeno je da je taj stavak pak izmijenjen Leyom 17/2014 , de 30 de septiembre, por la que se 
adoptan medida s urgentes en materia de refinanciación y reestructuración de deuda emp resarial (Zakon 17/2014 od 30. rujna 2014 . o 
usvajanju hitnih mjera u vezi s refinanciranjem i restrukturiranjem korporativnog duga). Međutim, nije objašnjeno u kojem smislu je 
izmijenjen. 
ECLI:EU:C:2016 :341 5 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
18. U pogledu ugovora zaključenih prije stupanja na snagu Zakona 4/2013 , u trećoj prijelaznoj odredbi 
tog zakona predviđeno je: 
„Nakon isteka razdoblja od jedne godine od stupanja na snagu ove Uredbe na izvršenje svih ugovora 
primjenjuju se odredbe [Zakona 3/2004 ], kako je ovdje izmijenjen, čak i ako su bili sklopljeni ranije”. 
19. Zakono m 8/2013 5 bila je predviđena treća i posljednja faza izvanrednog mehanizma financiranja, 
koji je uveden i nastavljen dvama ranijim zakonima, radi plaćanja dobavljača, među ostalim, 
Autonomne zajednice regije Murcia (Comunidad Autónoma de la Región de Murcia). U skladu s tim 
mehanizmom, dobavljači su pristali odustati od dijela duga koji je proizlazio iz kašnjenja u plaćanju 
upravnog tijela u zamjenu za trenutačnu isplatu glavnice duga 6. 
20. Sud koji je uputio zahtjev navodi da je svrha tog zakona bila da se osiguraju kratkoročne, 
izvanredne i hitne mjere radi pomoći pri smanjivanju i otklanjanju kašnjenja javnih upravnih tijela u 
plaćanju, što bi bio prvi korak prema primjeni strukturnih mjera s ciljem ostvarenja proračunske 
stabilnosti i financijske održivosti. 
21. Članak 6. tog zakona nosio je naslov „Učinci plaćanja neplaćenih dugova” te je glasio: 
„Plaćanje dobavljaču rezultira nestankom duga Autonomne zajednice ili lokalnog tijela prema 
dobavljaču, ovisno o konkretnom slučaju, u pogledu glavnice, kamate, pravnih troškova i svih ostalih 
dodatnih troškova.” 
Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja 
22. Između 2008 . i 2013 . nekoliko je dobavljača u zdravstvenom sektoru izvršilo isporuke i pružilo 
usluge medicinskim ustanovama koje su bile dio Servicija Murciano de Salud (Zdravstvena služba 
Murcije; u daljnjem tekstu: Zdravstvena služba), koji nije platio odgovarajućeračune na datum 
dospijeća. 
23. Društvo IOS Finance EFC S. A. od tih je dobavljača kupilo određene novčane tražbine koje su 
proizlazile iz neplaćenih računa 7. U rujnu 2013 . zatražilo je isplatu od Zdravstvene 
službe: 2 780 463,37 eura, što je odgovaralo iznosu neplaćenih računa u pogledu kojih mu je 
preneseno pravo naplate; 165 164,24 eura na ime kamate za zakašnjelo plaćanje koja je do 2. rujna 
2013 . prispjela na iznos neplaćenih računa, bez dovođenja u pitanje kamate koja nastavlja teći; i 
14 256,35 eura na ime naknade troškova naplate. Zdravstvena služba nije platila te iznose. 
24. U prosincu 2013 . društvo IOS Finance izdalo je obavijest da će pokrenuti upravni postupak zbog 
implicitnog odbijanja njegova zahtjeva za plaćanje. Međutim, nakon toga je pristupilo izvanrednom 
mehanizmu financiranja radi plaćanja dobavljača Autonomne zajednice regije Murcia u razdoblju 
drugom, trećoj fazi tog mehanizma kako je uređen u Zakonu 8/2013 , s učincima koji su u njemu 
predviđeni. Društvo IOS Finance je putem tog mehanizma od dugovane glavnice naplatilo 
2 765 621,79 eura. Međutim, nije primilo nikakvu isplatu u pogledu kamate za zakašnjelo plaćanje niti 
je dobilo naknadu troškova naplate. 
5 — Naveden gore u točki 2.  
6 — Na raspravi je navedeno da je pristup mehanizmu sada zatvoren jer je krajnji rok za to bio 31. prosinca 2013 .  
7 — Iako u odluci kojom je upućeno prethodno pitanje nisu naznačeni datum ili datumi relevantnih prijenosa, odvjetnik društva IOS Finance na  
raspravi je u odgovoru na pitanje istaknuo da je društvo kupilo navedena potraživanja prije nego što je uveden plan refinanciranja na temelju 
Zakona 8/2013 . 
ECLI:EU:C:2016 :341 6 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
25. U svibnju 2014 . društvo IOS Finance pokrenulo je postupak pred Juzgadom 
Contencioso-Administrativo No 6, Murcia (Upravni sud br. 6, Murcia) zahtijevajući isplatu 272 771,03 
eura na ime kamata za zakašnjelo plaćanje i 14 256,35 eura na ime naknade troškova naplate. 
26. Tvrdi da: (a) se od prava na kamate za zakašnjelo plaćanje i na naknadu troškova naplate ne može 
odustati te da ono nastaje na temelju samog zakona kao posljedica isteka roka za plaćanje kada 
upravno tijelo nije platilo dugovanu glavnicu; (b) je Zakon 8/2013 protivan pravu Unije, utoliko što se 
njime predviđa da plaćanjem glavnice nestaje obveza plaćanja kamata, pravnih troškova i ostalih 
dodatnih troškova; te da se (c) Direktiva o kašnjenju u plaćanju izravno primjenjuje u dijelu u kojem 
se njome predviđa da su ugovorni uvjeti i postupanja koji isključuju kamatu za zakašnjelo plaćanje i 
naknadu troškova naplate posebno nepravedni. 
27. Zdravstvena služba tvrdi da je pristup izvanrednom mehanizmu programa plaćanja dobavljača bio 
dobrovoljan te da do odustajanja od prava na kamatu za zakašnjelo plaćanje i naknadu troškova 
naplate nije došlo prije nastanka duga, nego nakon što je dug nastao te nije bio plaćen. 
28. Sud koji je uputio zahtjev nije siguran u pogledu tumačenja primjenjivog prava Unije i usklađenosti 
primijenjenih španjolskih propisa s tim pravom. Stoga je uputio sljedeći zahtjev za prethodnu odluku: 
„Uzimajući u obzir odredbe članka 4. stavka 1., članka 6. i članka 7. stavaka 2. i 3. [Direktive 2011 /7]: 
Treba li članak 7. stavak 2. Direktive tumačiti na način da država članica naplatu dugovane glavnice ne 
može uvjetovati odustajanjem od kamata za zakašnjelo plaćanje? 
Treba li članak 7. stavak 3. Direktive tumačiti tako da država članica naplatu dugovane glavnice ne 
može uvjetovati odustajanjem od naknade troškova naplate? 
U slučaju potvrdnog odgovora na prva dva pitanja, moželi sedužnik koji je javni naručitelj pozvati na 
autonomiju volje stranaka kako bi izbjegao obvezu plaćanja kamata za zakašnjelo plaćanje ili naknade 
troškova naplate?” 
29. Pisana očitovanja podnijeli su društvo IOS Finance, španjolska i njemačka vlada te Europska 
komisija. Društvo IOS Finance, španjolska vlada i Komisija iznijeli su usmena očitovanja na raspravi 
održanoj 2. ožujka 2016 . 
Ocjena 
Uvodno razmatranje 
30. Iako se čini da se pitanja suda koji je uputio zahtjev temelje na pretpostavci da je Direktiva 2011 /7 
ta koja se primjenjuje, ratione temporis,na činjenično stanje iz glavnog postupka, Komisija u svojim 
pisanim očitovanjima navodi da situacija možda nije tako jednostavna. 
31. Ističedase člankom 12. stavkom 4. Direktive 2011 /7 državama članicama dopušta da, prilikom 
prijenosa te direktive, iz njezina područja primjene isključe ugovore zaključene prije 16. ožujka 2013 . 
Dalje se poziva na prijelaznu odredbu Zakona 4/2013 , u kojoj je predviđeno da se na „izvršenje” svih 
ugovora „[n]akon isteka razdoblja od jedne godine od stupanja na snagu ove Uredbe […], čak i ako su 
bili sklopljeni ranije”, i dalje primjenjuju odredbe Zakona 3/2004 . Iz toga zaključuje da je španjolski 
zakono davac iz područja primjene Direktive 2011 /7 odlučio isključiti ugovore izvršene prije datuma 
stupanja na snagu Zakona 4/2013 , odnosno 24. veljače 2014 . Stoga će se na te ugovore i dalje 
primjenjivati Direktiva 2000 /35. 
ECLI:EU:C:2016 :341 7 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
32. Ne izražavam nikakvo stajalište o značenju navedene prijelazne odredbe ili o njezinoj primjeni na 
ugovore o kojima se raspravlja u glavnom postupku. To je pitanje potpuno u nadležnosti nacionalnog 
suda. Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi ovog suda, okolnost da je nacionalni sud prethodno 
pitanje formalno oblikovao pozivajući se samo na neke odredbe prava Unije ne sprečava Sud da tome 
sudu da sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi 
pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima ili ne. U tom smislu na Sudu je da 
iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu 
odluku, izvuče one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora 8. 
33. S obzirom na to, pitanja suda koji je uputio zahtjev razmotrit ću, redom, i iz gledišta Direktive 
2000 /35 i iz gledišta Direktive 2011 /7. 
Prvo i drugo pitanje 
34. Svojim prvim i drugim pitanjem, koja ću zajedno razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti pita 
trebaju li se propisi Unije kojima je uređeno kašnjenje u plaćanju poslovnih dugova tumačiti na način 
da se protive nacionalnom zakono davstvu kojim se (a) vjerovniku daje pravo na pristup programu 
kojim se predviđa „ubrzano” plaćanje glavnice koja se duguje na temelju ugovora ako je vjerovnik 
izvršio svoje obveze iz ugovora, pod uvjetom da odustane od prava na kamatu za zakašnjelo plaćanje i 
na naknadu troškova naplate, te se također (b) vjerovniku dopušta da odbije pristupiti takvom 
programu, čime zadržava pravo i na kamatu i na naknadu, iako će vjerojatno morati znatno dulje čekati 
naplatu. Sud koji je uputio zahtjev svoja pitanja postavlja osobito uzimajući u obzir članak 7. stavke 2. i 
3. Direktive 2011 /7, kojim su uređeni posebno nepravedni ugovorni uvjeti ili postupanja. 
Direktiva 2000 /35 
35. Direktiva 2000 /35 usvojena je s ciljem borbe protiv, kako se u njoj navodilo, „te[škog] upravn[og] i 
financijsk[og] teret[a] [koji je bio na poduzetnicima] kao posljedica pretjerano dugih rokova plaćanja i 
kašnjenja s plaćanjem” 9. U uvodnoj izjavi 12. bilo je navedeno da se „[c]ilj borbe protiv kašnjenja s 
plaćanjem na unutarnjem tržištu […]ne može postići djelovanjem država članica pojedinačno, već se 
može bolje postići od strane Zajednice. Ova Direktiva ne uređuje više od onoga što je potrebno kako 
bi se postigao taj cilj. Tako je ova Direktiva u cijelosti u skladu s kriterijima načela supsidijarnosti i 
razmjernosti određenih u članku 5. Ugovora”. U skladu s uvodnom izjavom 16., „[z]akašnjenje 
plaćanja predstavlja povredu ugovora, što dužnicima u većini država članica zbog niskih kamatnih 
stopa za kašnjenje s plaćanjem i/ili sporih postupaka naknade predstavlja financijsku korist”.U 
uvodnoj izjavi 19. dalje se navodilo da se „[o]vom […] Direktivom želi zabraniti zlouporaba slobode 
ugovaranja na štetu vjerovnika”. 
36. Za početak je važno istaknuti da je područje primjene Direktive 2000 /35 bilo ograničeno. U svojoj 
presudi Caffaro Sud je zaključio da je tu direktivu potrebno tumačiti s obzirom na njezine ciljeve i 
sustav koji je njome uspostavljen 10. Potom je istaknuo da direktiva ima „jednostavan cilj da se, što je 
više moguće, usklade određena pravila i prakse u plaćanju država članica radi borbe protiv kašnjenja u 
plaćanju u poslovnim transakcijama” te da su njome uređena samo određena posebna pravila 
namijenjena borbi protiv takvih kašnjenja, odnosno pravila o kamati za zakašnjela plaćanja […], 
pridržaju prava vlasništva […] i postupcima naplate nespornih potraživanja […]” 11. Nezavisna odvjetnica 
8 — Vidjeti, među ostalim, presudu od 17. studenoga 2015 ., Stadt Landau in der Pfalz, C-115/14, EU:C:2015 :760, t. 46.  
9 — Uvodna izjava 7.  
10 — Presuda od 11. rujna 2008 ., Caffaro, C-265/07, EU:C:2008 :496, t. 14.  
11 — Presuda od 11. rujna 2008 ., Caffaro, C-265/07, EU:C:2008 :496, t. 15. i 16.  
ECLI:EU:C:2016 :341 8 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
V. Trstenjak u svojem je mišljenju u tom predmetu istaknula da je ta direktiva predstavljala tek 
„minimalno usklađivanje” 12. Drugim riječima, Direktiva se ne treba tumačiti na način da se njome 
nastoji uskladiti svaki aspekt prava država članica o kašnjenju u plaćanju dugova u poslovnim 
transakcijama 13. 
37. U nastavku ću podrobnije razmotriti usklađivanje koje se Direktivom nastojalo ostvariti u 
kontekstu prva dva prethodna pitanja. 
38. Člankom 3. stavkom 1. Direktive 2000 /35 vjerovnicima su dodijeljena brojna prava namijenjena 
zaštiti od kašnjenja u plaćanju. Osobito, u njemu su precizirani datum od kojeg kamata postaje 
dospjela 14 i visina kamate koju je dužnik bio obvezan platiti za zakašnjenje plaćanja 15. Pravo na 
kamatu je nastajalo samo ako je vjerovnik ispunio svoje ugovorne i zakonske obveze te ako nije 
primio iznos dugovanja na vrijeme, osim ako dužnik nije bio odgovoran za kašnjenje 16. Direktivom je 
vjerovniku također dodijeljeno pravo na razumnu naknadu od dužnika za sve troškove naplate koji su 
nastali zbog dužnikovog kašnjenja s plaćanjem (osim ako nije bio odgovoran za kašnjenje) 17.Ti su 
troškovi morali biti u skladu s načelima transparentnosti i proporcionalnosti u vezi s konkretnim 
dugom te su države članice mogle, poštujućitanačela, odrediti najviše iznose troškova naplate za 
različite visine duga. Člankom 3. stavkom 2. bili su uređeni datum od kojeg kamata postaje dospjela i 
njezina stopa u određenim slučajevima 18. 
39. Prava koja su člankom 3. stavkom 1. dodijeljena u pogledu datuma dospijeća i stope dospjele 
kamate primjenjivala su se samo ako ugovorom nije bilo drukčije predviđeno. Člankom 3. stavkom 3. 
popunjena je mogućaočita praznina u zaštiti tako što je uređeno pitanje ugovornih odredbi koje 
predstavljaju tešku nepravdu. Države članice morale su odrediti da dogovor o datumu plaćanja ili 
posljedicama zakašnjelog plaćanja koji nije u skladu s odredbama članka 3. stavka 1. točaka (b) do (d) i 
stavka 2. neće biti valjan ili će biti temelj za naknadu štete ako to predstavlja, kada se razmotre sve 
okolnosti slučaja, tešku nepravdu prema vjerovniku. Pri odlučivanju spada li ugovor u tu kategoriju, 
uzimalo se u obzir je li dužnik imao neki objektivni razlog ne postupiti u skladu s tim odredbama. 
Ako bi bilo utvrđeno da takav ugovor predstavlja tešku nepravdu, primjenjivale bi se odredbe 
članka 3. stavka 1. točaka (b) do (d) i stavka 2. (definirane kao „zakonske odredbe”) osim ako bi 
nacionalni sudovi utvrdili drukčije uvjete koji su pravični. Područje primjene članka 3. stavka 3. nije 
obuhvaćalo mjere u pogledu troškova naplate iz članka 3. stavka 1. točke (e). Međutim, zaštita 
predviđena tom odredbom nije ovisila o odredbama ugovora. 
40. Dakle, člankom 3. Direktive 2000 /35 vjerovnicima su dodijeljena brojna prava u pogledu kašnjenja 
u plaćanju 19. U slučaju da predmetni ugovor nije određivao drukčije, implicitno su se primjenjivale 
zakonske odredbe o datumu plaćanja i stopi dugovane kamate. Ako su dotičnim ugovorom ta pitanja 
bila uređena, ali se nije pružala zaštita predviđena člankom 3. stavkom 1. točkama (b) do (d) i 
stavkom 2., postojao je rizik da će biti nevaljan ili temelj za naknadu štete. Pravo na naknadu zbog 
kašnjenja u plaćanju trebalo se unijeti u nacionalno pravo. Ugovor zaključen između vjerovnika i 
12 — Mišljenje u predmetu Caffaro, C-265/07, EU:C:2008 :250, t. 28. 
13 — Također vidjeti presude od 26. listopada 2006 ., Komisija/Italija, C-302/05, EU:C:2006 :683, t. 23. i od 3. travnja 2008 ., 01051 Telecom, 
C-306/06, EU:C:2008 :187, t. 21., u kojima je Sud zaključio da Direktivom nisu usklađena sva pravila o kašnjenju u plaćanju u poslovnim 
transakcijama, nego da su njome bila uređena samo posebna pravila u tom području. 
14 — Točke (a) i(b) 
15 — Točka (d) 
16 — Točka (c) 
17 — Točka (e) 
18 — Dodatno vidjeti, u pogledu članka 3. Direktive 2000 /35, presudu od 11. prosinca 2008 ., Komisija/Španjolska, C-380/06, EU:C:2008 :702, t. 17. 
i slj. 
19 — Sud je zaključio da je obveza koja je člankom 3. nametnuta državama članicama da osiguraju pravo na kamatu u slučaju kašnjenja u plaćanju 
bezuvjetna i dovoljno precizna da bi imala izravan učinak. Vidjeti presudu od 24. svibnja 2012 ., Amia, C-97/11, EU:C:2012 :306, t. 37. 
ECLI:EU:C:2016 :341 9 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
dužnika bio bi u tom smislu izmijenjen, ali samo u pogledu kamate za kašnjenje u plaćanju i naknade 
povezane s njim, sukladno navedenim odredbama. To je bio (ograničen) stupanj usklađenja koji se 
direktivom nastojao postići. Drugim riječima, vjerovniku su pružena brojna prava o čijem je ostvarenju 
sam mogao odlučiti. 
41. Moželisereći da je Direktiva 2000 /35 zabranjivala vjerovniku kojem su pružena ta prava da od 
njih odustane u zamjenu za brzu isplatu, iako je umjesto toga također mogao, ako je želio, to odbiti i 
čekati isplatu čitavog iznosa? Po mojemu mišljenju, nije. 
42. Doista, točno je da bi za takvo odustajanje ugovor bio potreban. Međutim, takav bi ugovor bio 
sporedan u odnosu na prvi ugovor, na temelju kojeg je sam dug nastao. Njime bi se odstupilo od 
prava koja vjerovnik ima iz prvog ugovora na način da ih se zamijeni novim pravom, odnosno pravom 
na trenutačnu isplatu. Moje je mišljenje da se, pod uvjetom da je pravo na čekanje isplate čitavog 
iznosa bilo stvarno, a ne prividno, ne može smatrati da takav dogovor predstavlja „tešku nepravdu” 
prema vjerovniku u smislu članka 3. stavka 3. Direktive 2000 /35. Sama činjenica da je vjerovnik imao 
mogućnost izbora isključuje takav zaključak. 
43. Primjenjujući taj pristup na slučaj iz glavnog postupka, iznijela bih nekoliko zapažanja. Kao prvo, 
kako je odvjetnik društva IOS Finance istaknuo na raspravi, Sud je zaključio da, iako se uvjeti 
sklopljenog ugovora općenito temelje na slobodi ugovaranja, svejedno mogu postojati ograničenja tog 
načela koja proizlaze iz primjene pravila prava Unije 20. Ali da bi se taj pristup primijenio, potrebno je 
da pravo Unije prvo intervenira radi ograničenja te slobode. Iako se možereći da jeučinak direktive 
bio da, na temelju odredbi članka 3. stavka 3., ograniči slobodu ugovaranja stranaka u pogledu 
dužnikovog neizvršenja plaćanja u roku, smatram da se to ne odnosi na situaciju opisanu gore u 
točki 41. 
44. Kao drugo, mehanizam financiranja uveden Zakono m 8/2013 davao je vjerovniku mogućnost 
izbora. Mogao je pristupiti mehanizmu i u tom slučaju bi dobio isplatu, ako ne trenutačno, onda 
barem u kratkom roku. Mogao je i nastaviti po starom. Ako bi to učinio, trebao je očekivati da će 
dulje čekati (i to možda znatno dulje) na isplatu, ali bi zadržao svoje pravo na kamatu za zakašnjelo 
plaćanje i na naknadu troškova naplate. Kada je o tome bio upitan na raspravi, predstavnik španjolske 
vlade istaknuo je da je svim vjerovnicima koji su odlučili ne pristupiti mehanizmu dosad već sve 
plaćeno. Iako je Komisija kao odgovor na to žestoko tvrdila da mehanizam na određen način nije bio 
dobrovoljan te da vjerovnici u biti nisu imali izbora, takva mi se tvrdnja čini neosnovanom s obzirom 
na objašnjenje španjolske vlade 21. 
45. Doista, smatram da je taj element izbora – zajedno s rizicima koji su s njim povezani – uobičajen 
dio poslovanja. Uspostavom mehanizma financiranja uvedene su dvije mogućnosti. Prva (pristup 
mehanizmu) je pružala manji rizik, ali i manju nagradu. Druga (nastavljanje po starom) predstavljala je 
veći rizik, ali je i pružala mogućnost veće nagrade. Ne smatram da je direktiva bila namijenjena 
sprečavanju takve situacije. 
46. Kao treće, smatram da činjenica da je dužnik iz glavnog postupka bio emanacija države, a ne 
privatni poduzetnik, ne utječe na konačni ishod. Doista je točno da obveze države članice na temelju 
direktive ne obuhvaćaju samo usvajanje nacionalnih mjera koje odražavaju materijalna pravila iz 
direktive. Ona ima i dužnost ta pravila primijeniti i provesti ih u praksi 22.To će a fortiori biti slučaj 
kada je dužnik država ili emanacija države. Međutim, obveza koja se u tom pogledu namećedržavi 
20 — U tom pogledu, vidjeti presudu od 20. svibnja 2010 ., Harms, C-434/08, EU:C:2010 :285, t. 36. i navedenu sudsku praksu. 
21 — Da je situacija bila drukčija te da vjerovnik nije imao stvarnu mogućnost izbora, trebam naglasiti da bih smatrala da je takav dogovor u 
suprotnosti sa zahtjevima Direktive te da je predstavljao „tešku nepravdu” za vjerovnika u smislu članka 3. stavka 3. 
22 — U tom pogledu, vidjeti, među ostalim, presudu od 10. travnja 1984 ., von Colson i Kamann, 14/83, EU:C:1984 :153, t. 23. i od 2. kolovoza 
1993 ., Marshall, C-271/91, EU:C:1993 :335, t. 24. Također vidjeti Prechal, S., Directives in EC Law, Oxford University Press, Oxford, 2010 ., 
str. 51. i slj. 
ECLI:EU:C:2016 :341 10 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
članici po definiciji ne prelazi granice obveza nametnutih direktivom. Budući da, kako sam zaključila, te 
obveze nisu bile toliko široke da su zabranjivale dogovore o plaćanju vjerovnicima poput onih iz 
glavnog postupka, iz načela koja sam upravo opisala nije proizlazila obveza država članica da ispune 
zahtjev koji sama direktiva ne predviđa 23. 
47. Drugim riječima, smatram da se ovdje radi o pitanju jesu li radnje države članice u slučaju iz 
glavnog postupka bile zakonite. Pretpostavimo da je dužnik bio privatni poduzetnik, a ne država ili 
njezina emanacija. Smatram da ne bi bilo teško zaključiti da bi takav poduzetnik, sukladno direktivi, 
mogao vjerovniku valjano ponuditi kompromisni dogovor sličan onom koji je društvu IOS Finance 
ponuđen na temelju mehanizma financiranja o kojem se raspravlja u ovom predmetu. Treba li taj 
odgovor biti drukčiji ako bi u tu jednadžbu ubacili državu članicu ili jednu od njezinih emanacija? 
Smatram da ne. 
48. Naposljetku, na raspravi se ponešto raspravljalo o važnosti činjenice da izvorni dobavljač roba i 
usluga Zdravstvenoj službi nije bio vjerovnik u glavnom postupku, nego da je to bilo faktoring 
društvo. Ima li pitanje temeljnog nositelja potraživanja utjecaj na zaključak koji sam iznijela gore u 
točki 41.? 
49. Smatram da nema. 
50. Faktoring društva pružaju uslugu poslovnoj zajednici. To čine tako što po sniženoj cijeni kupuju 
novčane tražbine poduzetnika, uglavnom onih u sektoru proizvodnje, maloprodaje i usluga. Pri 
izračunavanju te snižene cijene dotična društva uzimaju u obzir sve elemente, uključujućiočekivano 
vrijeme do isplate i rizik od neplaćanja. To zahtijeva određenu prosudbu od strane tog društva. Njegov 
uspjeh ili neuspjeh na tržištu ovisit će o njegovoj sposobnosti da odredi odgovarajuću razinu sniženja 
cijene. U zamjenu za prihvat ponuđene snižene cijene dotični poduzetnik dobit će trenutačnu isplatu 
(dijela) svojeg potraživanja. Faktoring društvo će pak na sebe preuzeti čitavo potraživanje. U skladu s 
maksimom assignatus utitur iure auctoris, preuzeto potraživanje bit će upravo onakvo kakvo je ranije 
bilo zapisano u poslovnim knjigama poduzetnika koji je primio isplatu – ni veće ni manje. Smatram 
da na predmetna pitanja ne utječe činjenica da je u slučaju iz glavnog postupka faktoring društvo, 
kako se čini, platilo odnosna potraživanja prije nego što je uveden mehanizam te da je, posljedično, 
ostvarilo neočekivanu dobit. 
51. Iz toga slijedi da se Direktiva 2000 /35, te osobito njezin članak 3. stavak 3., trebaju tumačiti na 
način da se ne protive nacionalnom zakono davstvu kojim se (a) vjerovniku daje pravo na pristup 
programu kojim se predviđa „ubrzano” plaćanje glavnice koja se duguje na temelju ugovora ako je 
vjerovnik izvršio svoje obveze iz ugovora, pod uvjetom da odustane od prava na kamatu za zakašnjelo 
plaćanje i na naknadu troškova naplate, te se također (b) vjerovniku dopušta da odbije pristupiti 
takvom programu, čime zadržava pravo i na kamatu i na naknadu, iako će vjerojatno morati znatno 
dulje čekati naplatu. 
Direktiva 2011 /7 
52. Direktivom 2011 /7 preinačena je Direktiva 2000 /35, tako da se dalje razvija zaštita koju je potonja 
pružala vjerovnicima u pogledu kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama. Čini se da je postojao 
dojam da Direktiva 2000 /35 nije uspijevala ostvariti svoje ciljeve u tom pogledu, ili barem ne u 
dovoljnoj mjeri 24. U nastavku iznosim glavne promjene koje su uvedene novim zakono davstvom. 
23 — Radi cjelovitosti bih trebala istaknuti da je u odluci kojom je upućeno prethodno pitanje navedeno da je isplatu društvu IOS Finance izvršila 
Zdravstvena služba, a da je španjolska vlada na raspravi istaknula da ju je, u biti, izvršila država, uz prateću obvezu Zdravstvene službe da 
državi kasnije vrati taj iznos. Smatram da ta okolnost nema nikakvu važnost za analizu temeljnih pitanja. 
24 — Vidjeti, primjerice, Memorandum s objašnjenjima u Komisijinom Prijedlogu direktive o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim 
transakcijama (preinaka) (COM(2009 ) 126 final), u kojem je navedeno da „postoje jasni dokazi da je kašnjenje u plaćanju u poslovnim 
transakcijama, unatoč stupanju na snagu [Direktive 2000 /35], i dalje općeprisutan problem u Uniji”. 
ECLI:EU:C:2016 :341 11 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON –PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
53. Člankom 1. stavkom 3. državama članicama se dopušta da isključe dugove koji su predmet 
stečajnih postupaka pokrenutih protiv dužnika, uključujući postupke namijenjene restrukturiranju 
duga. Budući da je Sud na raspravi obaviješten da Španjolska nije donijela nikakve mjere u tom 
pogledu, to pitanje neću dalje razmatrati. 
54. Iu članku 3. i u članku 4. Direktive 2011 /7 predviđeno je pravo vjerovnika na kamatu za zakašnjelo 
plaćanje, čime odražavaju članak 3. stavak 1. Direktive 2000 /35. Međutim, u njima je uvedeno 
razlikovanje između transakcija između dva ili više poduzeća25 (članak 3.) i transakcija između 
poduzeća i javnih tijela (članak 4.) 26. Budući da se za potonja općenito smatra da imaju snažnije 
tijekove novčanih prihoda te da mogu doći do financiranja po povoljnijim uvjetima od privatnih 
poduzeća 27, za njih u pravilu vrijede stroži uvjeti. Što se tiče datuma ili razdoblja plaćanja, člankom 3. 
je predviđeno da se to može utvrditi u ugovoru, pod uvjetom da ne bude dulje od 60 dana, osim ako je 
u ugovoru izričito drukčije predviđeno te da nije posebno nepravedno u smislu članka 7. 28. Sukladno 
članku 4., to razdoblje u većini slučajeva ne smije biti dulje od 30 dana. Kamatnu stopu koja se 
primjenjuje na zakašnjela plaćanja u skladu s člankom 3. dogovaraju stranke, uvijek poštujući odredbe 
o nepravednim ugovornim uvjetima i postupanjima iz članka 7. 29. Ekvivalentna stopa na temelju 
članka 4. svakako je kaznena te se izračunava s obzirom na takozvanu „referentnu stopu”30 uvećanu za 
barem osam postotnih bodova. 
55. Člankom 6. direktive se u odnosu na njemu jednakovrijednu odredbu, članak 3. stavak 1. točku (e) 
Direktive 2000 /35, vjerovnicima koji traže naknadu troškova naplate pružaveća sigurnost. U njemu se 
osobito navodi da države članice moraju osigurati da u slučajevima kad kamata na zakašnjelo plaćanje 
u poslovnim transakcijama postane dospjela u skladu s člankom 3. ili 4., vjerovnik ima pravo dobiti od 
dužnika fiksni iznos od najmanje 40 eura. 
56. Člankom 7. Direktive 2011 /7 zamijenjen je članak 3. stavak 3. Direktive 2000 /35. Sukladno 
članku 7. stavku 1., države članice moraju osigurati da ugovorni uvjet ili postupanje, vezani uz datum 
ili razdoblje plaćanja, kamatnu stopu na zakašnjelo plaćanje, odnosno, uz naknadu za troškove naplate, 
budu ili neizvršivi ili upotrijebljeni kao podloga za zahtjev za naknadu štete ako su posebno nepravedni 
prema vjerovniku. Pri određivanju jesu li ugovorni uvjet ili postupanje posebno nepravedni moraju se 
razmotriti sve okolnosti slučaja. U tom pogledu, iako članak 7. stavak 1. Direktive 2011 /7 nije sročen 
jednako kao članak 3. stavak 3. Direktive 2000 /35, zaštita koja je pružena prvonavedenom odredbom 
sadržajno se ne razlikuje od one iz potonje. Međutim, u stavcima 2. i 3. članka 7. uvedena je znatna 
dodatna zaštita za vjerovnika te bi bilo korisno detaljno ju razmotriti. 
57. Kao prvo, člankom 7. stavkom 2. predviđeno je da se, u smislu članka 7. stavka 1., ugovorni uvjet ili 
postupanje koje isključuje kamate na zakašnjelo plaćanje smatra posebno nepravednim. Dok za izraz 
„ugovorni uvjet”nije potrebno objašnjenje, za pojam „postupanje”jest. Taj pojam nije definiran u 
direktivi. Čini mi se da se mora razumjeti kao nešto što ima učinak u trenutku sklapanja ugovora. Pod 
tim mislim na dogovor koji je, iako nije izričito naveden ili utvrđen u ugovoru, svejedno obvezujućiza 
25 —„Poduzeće”je u članku 2. točki 3. definirano kao „svak[a] organizacij[a], osim javnog tijela, koja poduzima neovisnu gospodarsku ili 
profesionalnu aktivnost, pa i ako tu aktivnost provodi jedna osoba”. 
26 —„Javno tijelo”je u članku 2. točki 2. definirano kao „svaki javni naručitelj, definiran u točki (a) članka 2. stavka 1. Direktive 2004 /17/EZ 
[Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004 . o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, 
energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004 ., L 134, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 
6., svezak 1., str. 43.)] i u članku 1. stavku 9. Direktive 2004 /18/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004 . o usklađivanju 
postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL 2004 ., L 134, str. 114.) 
(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)], bez obzira na predmet ili vrijednost ugovora”. 
27 —Uvodna izjava 23. 
28 —Dodatno vidjeti točku 57. i slj. u nastavku. 
29 —Dodatno vidjeti točku 57. i slj. u nastavku. 
30 —Koja je u članku 2. točki 7. definirana kao jedno od sljedećeg: „(a) za državu članicu čija je valuta euro: (i) kamatna stopa koju je Europska 
središnja banka primijenila na svoje posljednje glavne operacije refinanciranja; ili (ii) granična kamatna stopa proizašla iz natječajnih 
postupaka za varijabilnu stopu za posljednje glavne operacije refinanciranja Europske središnje banke; (b) za državu članicu čija valuta nije 
euro, odgovarajuća stopa koju odredi njezina nacionalna središnja banka”. 
ECLI:EU:C:2016 :341 12 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
stranke, obično kao posljedica tijeka njihova odnosa ili na temelju uzance ili običaja u konkretnoj 
djelatnosti ili poslovnom sektoru. To odražava cjelokupni sustav i svrhu relevantnog dijela 
zakono davstva, kojim se predviđaju pravila o materijalnom učinku ugovora sklopljenih između 
stranaka koje obično imaju nejednake pregovaračke pozicije. S ciljem osiguravanja potrebne zaštite, u 
članku 7. stavku 2. predviđena su pravila u pogledu plaćanja i posljedica kašnjenja u plaćanju na čije 
se uključivanje u ugovore, po definiciji, stranke potiču (nagrada ) te za koja se, ako se ne uključeu 
ugovore, treba smatrati da vode do neizvršivosti (ili da, u nekim slučajevima, mogu dovesti do 
neizvršivosti) ili da se mogu upotrijebiti kao podloga za zahtjev za naknadu štete (kazna). 
58. Potporu za svoj zaključak u pogledu tumačenja pojma „postupanje” nalazim u uvodnoj izjavi 28. 
Direktive 2011 /7, prema kojoj bi „[o]va Direktiva trebala […] zabraniti zlouporabu slobode ugovaranja 
na štetu vjerovnika. Posljedično, ako ugovorni uvjet ili postupanje vezani uz datum ili razdoblje 
plaćanja, kamatnu stopu na zakašnjelo plaćanje, odnosno, uz naknadu troškova naplate nisu opravdani 
na temelju uvjeta koji su odobreni dužniku, odnosno, ako uglavnom služedabi dužnik pribavio 
dodatnu likvidnost na trošak vjerovnika, onda se može smatrati da taj uvjet ili postupanje predstavlja 
takvu zlouporabu. U tom smislu i u skladu s akademskim ‚Nacrtom zajedničkog referentnog okvira’ 
[ 31], svi ugovorni uvjeti ili postupanja koji posebno odstupaju od dobre poslovne prakse i suprotni su 
dobroj vjeri i poštenom poslovanju trebali bi se smatrati nepravednima za vjerovnika […]”. U tom 
kontekstu, ističem da se u Nacrtu zajedničkog referentnog okvira nalazi sljedeća definicija pojma 
„Ugovorni uvjeti”: „ugovorni uvjeti mogu proizlaziti iz izričitog ili prešutnog dogovora između 
stranaka, pravnih propisa, praksi koje su ustaljene između stranaka ili uzanci” 32. 
59. Kao drugo, člankom 7. stavkom 3. uvedena je pretpostavka da je ugovorni uvjet ili postupanje koje 
isključuje naknadu za troškove naplate posebno nepravedno. U tom se pogledu razlikuje od članka 7. 
stavka 2. utoliko što se u potonjem navodi da se isključenje kamate na zakašnjelo plaćanje „smatra” 
posebno nepravednim. Drugim riječima, o potonjem pitanju nema rasprave, dok je pretpostavka iz 
stavka 3. oboriva. Stoga, dužnik koji ju želi oboriti mora pružiti dokaze kojima se mogu pobiti svi 
argumenti o suprotnom te koji govore u prilog njegovim tvrdnjama. 
60. Osim u tom pogledu, članak 7. stavak 3. mora se razumjeti na jednak način kao članak 7. stavak 2. 
61. Iako je Direktivom 2011 /7 nedvojbeno poboljšana zaštita vjerovnika u pogledu kašnjenja u 
plaćanju, njezina cjelokupna struktura i dalje je, u biti, slična strukturi Direktive 2000 /35. Dakle, od 
država članica zahtijeva se da vjerovnicima osiguraju prava u pogledu datuma na koji kamata za 
zakašnjelo plaćanje dospijeva na temelju ugovora, stope te kamate i troškova naplate. Svaki pokušaj 
dužnika da u ugovor unese posebno nepravedne uvjete može, ili doista hoće, imati za posljedicu 
neizvršivost ugovora ili činjenicu da će ih se upotrijebiti kao podlogu za zahtjev za naknadu štete. 
62. Međutim, smatram da u Direktivi 2011 /7 nema ničega što vjerovniku zabranjuje da nakon što 
izvrši svoje obveze iz ugovora valjano sklopi dobrovoljni sporazum s dužnikom kojim se predviđa da 
će mu se dugovana glavnica iz ugovora trenutačno platiti ako zauzvrat odustane od potraživanja na 
ime kamate za zakašnjelo plaćanje i naknade troškova naplate na koja bi inače imao pravo. Osobito, 
čini mi se da odredbe takvog sporazuma ne predstavljaju „ugovorni uvjet ili postupanje” u smislu 
članka 7. stavaka 1. do 3. direktive niti su, samim time, „posebno nepravedne” zbog razloga koje sam 
već navela gore u točki 42. Što se tiče primjene te direktive na slučaj iz glavnog postupka, zapažanja 
koja sam u pogledu Direktive 2000 /35 iznijela u gornjim točkama 43. do 50. jednako su relevantna i u 
pogledu Direktive 2011 /7. 
31 — Dokument je dostupan na sljedećoj internetskoj adresi: http://ec.europa.eu/justice/policies/civil/docs/dcfr_outline_edition_en.pdf. 
32 — Poglavlje II. – 9:101. 
ECLI:EU:C:2016 :341 13 
MIŠLJENJE E. SHARPSTON – PREDMET C 555/14  
IOS FINANCE EFC  
63. Trebala bih dodati da njemačka vlada, iako se slažedase članak 7. stavci 2. i 3. Direktive 2011 /7 ne 
primjenjuje u okolnostima slučaja iz glavnog postupka, ističedaje članak 7. stavak 1. svejedno 
relevantan. Drugim riječima, ta odredba nije vremenski ograničena u istoj mjeri kao stavci 2. i 3. 
64. Ne slažem se. 
65. Uporabom izraza „ugovorni uvjet i postupanje” u svakom od stavaka 1. do 3. članka 7. zakono davac 
je očito htio da se svaka od tih odredbi primjenjuje u istim okolnostima. Stoga stavci 2. i 3. samo 
predstavljaju strože odredbe koje se odnose na očite slučajeve zlouporabe. Primjenjuju se „u smislu 
stavka 1.” Primjena ratione temporis sva tri stavka jednaka je. 
66. Smatram da iz toga slijedi da Direktivu 2011 /7, te osobito njezin članak 7. stavke 2. i 3., treba 
tumačiti na način da joj se ne protivi nacionalno zakono davstvo kojim se (a) vjerovniku daje pravo na 
pristup programu kojim se predviđa „ubrzano” plaćanje glavnice koja se duguje na temelju ugovora ako 
je vjerovnik izvršio svoje obveze iz ugovora, pod uvjetom da odustane od prava na kamatu za 
zakašnjelo plaćanje i na naknadu troškova naplate, te se također (b) vjerovniku dopušta da odbije 
pristupiti takvom programu, čime zadržava pravo i na kamatu i na naknadu, iako će vjerojatno morati 
znatno dulje čekati naplatu. 
Treće pitanje 
67. Budući da sud koji je uputio zahtjev treće pitanje postavlja samo ako odgovor na prvo i drugo 
pitanje bude potvrdan, nije potrebno odgovoriti na njega. 
Zaključak 
68. S obzirom na sva navedena razmatranja, smatram da Sud na pitanja koja je postavio Juzgado 
Contencioso-Administrativo No 6, Murcia (Upravni sud br. 6, Murcia, Španjolska) treba odgovoriti na 
sljedećinačin: 
— Direktivu 2000 /35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. lipnja 2000 . o borbi protiv kašnjenja u 
plaćanju u poslovnim transakcijama, te osobito njezin članak 3. stavak 3., i Direktivu 2011 /7/EU 
Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011 . o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim 
transakcijama, te osobito njezin članak 7. stavke 2. i 3., treba tumačiti na način da im se ne protivi 
nacionalno zakono davstvo kojim se: 
(a) vjerovniku daje pravo na pristup programu kojim se predviđa „ubrzano” plaćanje glavnice koja 
se duguje na temelju ugovora ako je vjerovnik izvršio svoje obveze iz ugovora, pod uvjetom da 
odustane od prava na kamatu za zakašnjelo plaćanje i na naknadu troškova naplate, te se 
također 
(b) vjerovniku dopušta da odbije pristupiti takvom programu, čime zadržava pravo i na kamatu i 
na naknadu, iako će vjerojatno morati znatno dulje čekati naplatu. 
— Nije potrebno odgovoriti na treće pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev. 
ECLI:EU:C:2016 :341 14