ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
77

Radi odgovora na to pitanje valja navesti da članak 15. stavak 2. točka (c) Direktive 2006/123 među zahtjevima koje treba ocijeniti spominje one u vezi s vlasništvom nad kapitalom. Prema tome, nacionalni propis koji predviđa takav zahtjev u vezi sa svojstvom vlasnikâ udjela u dotičnoj organizaciji može se smatrati sukladnim s tim člankom 15. jedino ako ispunjava tri uvjeta iz njegova stavka 3.
45

U tom smislu, što se tiče tvrdnje mađarske vlade da sud koji je uputio zahtjev ne može odlučivati o zadržavanju prava plodouživanja ukinutih člankom 108. Zakona iz 2013. o prijelaznim mjerama i brisanih na temelju članka 94. Zakona o zemljišnim knjigama, valja podsjetiti na to da se, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, pred nacionalnim sudom može pozivati na odredbe poput članaka 49. i 63. UFEU‑a, koje su izravno primjenjive, i da one mogu uzrokovati neprimjenjivost nacionalnih pravila koja su s njima u suprotnosti (vidjeti u tom smislu presude od 5. studenoga 2002., Überseering, C‑208/00, EU:C:2002:632, t. 60. i od 14. rujna 2017., The Trustees of the BT Pension Scheme, C‑628/15, EU:C:2017:687, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
14

Komisija je svojom Odlukom C(2012) 4427 final od 29. lipnja 2012. o državnoj potpori SA.34445 (12/C) (ex 2012/N) – Danska, pokrenula formalni istražni postupak o predmetnim mjerama jer su one, prema njezinu mišljenju, bile državna potpora u korist FIH‑a i FIH Holdinga (u daljnjem tekstu: grupa FIH) kao i NewCo‑a. Međutim, zbog financijske stabilnosti, ona je odobrila te mjere za razdoblje od šest mjeseci ili, u slučaju da tijekom tog razdoblja Kraljevina Danska predstavi plan restrukturiranja, do trenutka kada će donijeti konačnu odluku o tome.
33

Također prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, autonomija prava Unije, kako u odnosu na pravo država članica tako i u odnosu na međunarodno pravo, opravdana je zbog bitnih značajki Unije i njezina prava koje se odnose, među ostalim, na ustavno ustrojstvo Unije kao i na samu narav tog prava. Pravo Unije, naime, obilježava okolnost da je ono autonoman izvor prava uspostavljen Ugovorima i da je nadređeno u odnosu na pravo država članica kao i izravan učinak niza odredaba primjenjivih na njihove državljane i njih same. Takve su značajke dovele do strukturirane mreže načela, pravila i međuovisnih pravnih odnosa koji uzajamno povezuju samu Uniju i njezine države članice kao i države članice međusobno (vidjeti u tom smislu, mišljenje 2/13 (Pristupanje Unije EKLJP‑u) od 18. prosinca 2014., EU:C:2014:2454, t. 165. do 167. i navedenu sudsku praksu).
7

Nacionalna agencija za socijalnu sigurnost dodijelila je navedenu potporu za razdoblja od 2. siječnja do 12. ožujka 2014. i od 13. ožujka do 21. svibnja 2014. Rodiljna potpora utvrđena je u visini od 80 % prosječne osnovice doprinosa po kalendarskom danu, određene na temelju dohotka koji je osoba DW ostvarila tijekom razdoblja od dvanaest kalendarskih mjeseci počevši od 1. studenoga 2012. do 31. listopada 2013. i broja kalendarskih dana u tom razdoblju. Budući da je tijekom referentnog razdoblja od dvanaest mjeseci osoba DW jedanaest mjeseci bila zaposlena u instituciji Europske unije i da stoga nije bila prijavljena kao zaposlena osoba u Latviji, Nacionalna agencija za socijalnu sigurnost, u skladu s člankom 31. stavkom 6. Zakona o osiguranju za slučaj majčinstva i bolesti, utvrdila je osnovicu doprinosa za svaki od tih mjeseci u visini od 70 % prosječne osnovice doprinosa utvrđene u predmetnoj državi članici, odnosno u iznosu od 395,70 eura. Nasuprot tomu, za mjesec u kojem je osoba DW bila prijavljena kao zaposlena osoba te je plaćala doprinose u Latviji uzeta je u obzir stvarna prosječna osnovica doprinosa u tom mjesecu, odnosno 1849, 73 eura.
35

R. Becker podnio je reviziju pred Bundesgerichtshofom (Savezni vrhovni sud, Njemačka). Bundesgerichtshof smatra da se, s obzirom na jedinstvenost ugovorne obveze društva Hainan Airlines o prijevozu R. Beckera od Berlina do Pekinga, zračna luka Berlin‑Tegel može smatrati, u skladu s presudom od 9. srpnja 2009., Rehder (C‑204/08, EU:C:2009:439), mjestom izvršenja svih ugovornih obveza društva Hainan Airlines, uključujući obvezu povezivanja s letom iz Bruxellesa do Pekinga kao nastavka leta iz Berlina do Bruxellesa, jer R. Becker kao putnik u zračnom prijevozu uopće nije utjecao na to hoće li društvo Hainan Airlines sâmo opsluživati i taj potonji let ili će u tu svrhu uporabiti usluge drugog zračnog prijevoznika.
43

Dodjeljivanje češkim sudovima te nadležnosti također je u skladu s ciljevima predvidivosti pravila o nadležnosti i pravne sigurnosti koji se nastoji postići Uredbom br. 44/2001, s obzirom na to da, kako to ističe nezavisni odvjetnik u točki 35. svojeg mišljenja, dioničari društva, a osobito glavni dioničar, moraju biti spremni na to da će sudovi države članice na čijem se području nalazi sjedište tog društva biti nadležni za odlučivanje o svakom unutarnjem sporu u navedenom društvu koji se odnosi na provjeru djelomične valjanosti odluke tijela društva.
18

U članku 51. stavku 1. Direktive 2013/32 predviđa se: „Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člancima 1. do 30., člankom 31. stavcima 1., 2. i 6. do 9., člancima od 32. do 46., člancima 49. i 50. i Prilogom I. najkasnije do 20. srpnja 2015. One bez odgode dostavljaju tekst mjera Komisiji.”
34

Međutim, primjena te odredbe podliježe ispunjavanju dvaju uvjeta. Prvi uvjet, koji se odnosi na potrebnu vezu između poduzetnika koji upućuje radnika u državu članicu različitu od one u kojoj ima poslovni nastan i tako upućenog radnika, zahtijeva održavanje organske veze između tog poduzetnika i tog radnika za vrijeme trajanja njegova upućivanja. Drugi uvjet, koji se odnosi na odnos između navedenog poduzetnika i države članice u kojoj ima poslovni nastan, zahtijeva da taj poduzetnik redovno obavlja značajan dio djelatnosti na državnom području te države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 10. veljače 2000., FTS, C‑202/97, EU:C:2000:75, t. 21. do 24., 30., 33. i 40. do 45.).
79

Slijedom toga, kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točki 117. svojeg mišljenja, s obzirom na to da objašnjavaju ukupnu situaciju koja je dovela do djelomičnog izjednačavanja trostranih kartičnih platnih shema s četverostranima i opće ciljeve koji se time žele postići, navedene odredbe omogućavaju zainteresiranim osobama da spoznaju razloge koji opravdavaju to izjednačavanje, a Sudu da izvrši svoj nadzor, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 75. ove presude.
78

Slijedom toga, odredbe Direktive 2015/2366 na koje se upućuje u točki 75. ove presude jasno opisuju cjelokupnu situaciju koja je zakonodavca Unije potaknula na to da trostrane kartične platne sheme koje su sklopile ugovore o zastupanju podvrgne zahtjevima u pogledu pristupa predviđenima člankom 35. stavkom 1. te direktive kao i opće ciljeve koje time želi postići, pa one stoga u isti mah omogućavaju to da se zainteresirane osobe upoznaju s razlozima tog zakonodavčeva odabira i da Sud izvrši svoj nadzor, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 73. ove presude.
41

Na temelju članka 17. stavka 1. točke (a) podtočke (i) Direktive 2008/118, trošarinska roba može se kretati unutar sustava odgode plaćanja trošarine na području Unije, među ostalim, od trošarinskog skladišta smještenog u jednoj državi članici do trošarinskog skladišta smještenog u drugoj državi članici. Za takav sustav odgode karakteristično je to da još ne postoji obveza obračunavanja trošarine na trošarinsku robu, iako je oporezivi događaj već nastao. Slijedom navedenoga, u tom sustavu dolazi do odgađanja obveze obračunavanja trošarine na trošarinsku robu do ispunjenja pretpostavke za nastanak te obveze (presuda od 28. siječnja 2016., BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, t. 22.).
20

Drugim dijelom prvog žalbenog razloga žalitelj prigovara da je Opći sud povrijedio odredbe članka 263. šestog stavka UFEU‑a kao i članka 72. Provedbenih mjera za Statut, s obzirom na to da iz pobijanog rješenja implicitno proizlazi da žalbeni postupak iz tog članka 72. ne utječe na izračun roka za tužbu predviđen navedenim člankom 263., bez obzira na to što taj postupak, kako to tvrdi tužitelj, ima značaj obveznog predsudskog postupka.
–

naloži Helenskoj Republici da isplati Komisiji paušalni iznos od 3828 eura po danu, počevši od dana objave presude od 24. lipnja 2004., Komisija/Grčka (C‑119/02, neobjavljena, EU:C:2004:385), do dana donošenja presude u ovom predmetu ili do dana izvršenja presude od 24. lipnja 2004., Komisija/Grčka (C‑119/02, neobjavljena, EU:C:2004:385), ako se to dogodi prije, i
2

Zahtjev je podnesen u okviru spora između, s jedne strane, društava Kubota (UK) Ltd i EP Barrus Ltd i, s druge strane, Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina), u vezi s tarifnim razvrstavanjem određenih motornih vozila za prijevoz robe koja su ta društva uvezla u Europsku uniju.
67

Naposljetku, suprotno onomu što tvrdi INEOS, drukčije tumačenje nikako se ne može izvesti iz presude od 28. travnja 2016., Borealis Polyolefine i dr. (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 i C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2016:311). Doista, u točki 97. te presude Sud je presudio da je na Komisiji da od država članica zatraži da provedu „potrebne ispravke” dostavljenih podataka o emisijama. Međutim, u tim predmetima do pogreške je došlo, kao što to proizlazi iz točaka 94. i 95. te iste presude, zbog toga što je Komisija uzela u obzir podatke koje su proslijedile države članice u vezi s emisijama koje se odnose na razdoblje koje nije obuhvaćeno člankom 10.a stavkom 5. prvim podstavkom točkom (b) Direktive 2003/87. Samo zbog težine te pogreške, koja je bitno utjecala na jedinstveni korekcijski faktor i in fine, broj jedinica za besplatnu dodjelu, načelu pravne sigurnosti nije se protivilo dovođenje u pitanje tog faktora s učinkom ex nunc od trenutka navedenog u točki 111. te presude.
33

Komisija je 27. veljače 2015. izdala dodatno obrazloženo mišljenje u kojem je zaključila da je Republika Poljska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 13. stavka 1. Priloga XI. i članka 22. stavka 3. Direktive 2008/50 zato što, s jedne strane, u razdoblju od 2007. do 2013., a i nakon toga, nije postigla sukladnost s dnevnim graničnim vrijednostima koje se primjenjuju na koncentracije PM10 u 35 zona i s godišnjim graničnim vrijednostima koje se primjenjuju na koncentracije PM10 u 9 zona i, s druge strane, u razdoblju od 1. siječnja 2010. do 10. lipnja 2011. s navedenim dnevnim graničnim vrijednostima uvećanima za granicu tolerancije u 3 zone, a u razdoblju od 1. siječnja 2011. do 10. lipnja 2011. u jednoj zoni. Usto, Komisija je smatrala da je Republika Poljska povrijedila članak 23. stavak 1. drugi podstavak i Prilog XV. A toj direktivi jer nije donijela mjere koje omogućavaju da razdoblje prekoračenja graničnih vrijednosti koje se primjenjuju na koncentracije PM10 u zraku bude što je moguće kraće i jer je u poljsko pravo pogrešno prenijela u njoj navedene obveze.
2

Zahtjev je podnesen u okviru spora između T‑2, družbe za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o. (u daljnjem tekstu: T‑2), društva u stečaju, i Republike Slovenije, povodom plaćanja poreza na dodanu vrijednost (PDV) u iznosu od 7362080,27 eura, koji se potražuje za razdoblje od 1. do 29. veljače 2012.
7

Članak 8. te uredbe glasi kako slijedi: „U nedostatku odabira u skladu s člankom 5., razvod braka i zakonska rastava podliježu pravu države: (a) u kojoj bračni drugovi imaju uobičajeno boravište u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, ako to nije moguće (b) u kojoj su bračni drugovi imali zadnje uobičajeno boravište, pod uvjetom da boravište nije završilo više od 1 godine prije pokretanja postupka pred sudom, ako jedan bračni drug i dalje ima boravište u toj državi u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, ako to nije moguće (c) čiji su oba bračna druga državljani u trenutku pokretanja postupka pred sudom; ili, ako to nije moguće (d) u kojoj je pokrenut postupak.”
36

Naime, s jedne strane, nije sporno da je odluka o odobravanju takvog dopusta radniku nužno donesena zbog radnog odnosa koji ga povezuje s poslodavcem. S druge strane, valja istaknuti da u ovom slučaju poseban dopust koji je predviđen Zakonom 3/1985 ne samo da dovodi do mirovanja radnog odnosa već i omogućuje da se radnikovo radno mjesto zadrži do njegova povratka po isteku njegova parlamentarnog mandata, jamčeći pritom uzimanje u obzir, u cilju izračuna trogodišnjih dodataka za radni staž i napredovanja u razredu, elemenata za koje je već izričito priznato, kako to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 31. ove presude, da su obuhvaćeni pojmom „uvjeti zapošljavanja”, kao što je to navela nezavisna odvjetnica u točki 25. svojeg mišljenja.
63

S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da pravo svake osobe na saslušanje prije donošenja odluke koja može negativno utjecati na njezine interese treba tumačiti na način da prava obrane adresata ispravka rješenja o utvrđenju obveze, koje su donijela carinska tijela u uvjetima izostanka prethodnog saslušanja zainteresirane osobe, nisu povrijeđena ako se nacionalnim propisom, koji omogućuje zainteresiranoj osobi pobijati taj akt u okviru upravnog postupka, samo predviđa mogućnost zahtijevanja suspenzije izvršenja tog akta sve do njegova eventualnog preinačenja, upućivanjem na članak 244. Carinskog zakonika, a da pritom podnošenje žalbe u upravnom postupku ne dovodi automatski do suspenzije izvršenja pobijanog akta, s obzirom na to da primjena članka 244. drugog stavka Carinskog zakonika od strane carinskih tijela ne ograničuje odobravanje suspenzije izvršenja kada postoje razlozi koji dovode u sumnju sukladnost osporavane odluke s carinskim zakonodavstvom ili kada postoji opasnost nastanka nepopravljive štete zainteresiranoj osobi.
28

U predmetnom slučaju člankom 1. stavkom 78. točkom b) podtočkama 4., 8., 9., 17., 23. i 25. Zakona br. 220/2010 postojećim je koncesionarima nametnuto šest novih uvjeta za obavljanje djelatnosti. Oni uključuju obvezu održavanja zaduženosti na razini koja ne prelazi vrijednost utvrđenu odlukom; podvrgavanje transakcija koje mogu dovesti do promjena u pogledu osobe koncesionara prethodnom AAMS‑ovu odobrenju, pod prijetnjom oduzimanja koncesije; podvrgavanje prijenosa udjela kojih je koncesionar nositelj, a koji može dovesti do smanjenja indeksa solventnosti utvrđenog odlukom, prethodnom AAMS‑ovu odobrenju, ne dirajući time u koncesionarovu obvezu da u tim slučajevima – pod prijetnjom oduzimanja koncesije – ponovno dosegne taj indeks; obvezu ishođenja prethodnog AAMS‑ova odobrenja za to da se višak dobiti od određenih radnji upotrijebi u svrhe različite od onih povezanih s predmetom koncesije; izricanje sankcija u obliku penala različite težine, ovisno o ozbiljnosti povrede, a uz poštovanje načela proporcionalnosti i djelotvornosti sankcija, u slučaju povrede odredaba ugovora koja se može pripisati koncesionaru, čak i ako je postupao bez namjere; obvezu koncesionara da u slučaju prestanka rada nastavi redovito obavljanje djelatnosti koja je predmet koncesije do prenošenja upravljanja i iskorištavanja na novog koncesionara.
65

Kao što je to već navedeno u točki 63. ove presude, to se tumačenje ne može usvojiti. Međutim, tim trećim pitanjem točkom (c) sud koji je uputio zahtjev zapravo pita može li se u okolnostima poput onih u glavnom postupku ETG pozvati na načelo zaštite legitimnih očekivanja u pogledu zakonitosti potpore koja mu je dodijeljena ili obećana za dotično ulaganje. No, kao što je navedeno u točki 59. ove presude, čini se da je kriterij neprihvatljivosti potpore iz Priloga IX. točke 23. Provedbene uredbe br. 543/2011 primjenjiv na to ulaganje, čak i ako je to zbog drukčijeg razloga od onoga koji je zamislio sud koji je uputio zahtjev. Prema tome, treće pitanje točka (c) ostaje relevantno i na njega valja odgovoriti.
12

Društvo Schweppes pokrenulo je 29. svibnja 2014. postupak zbog povrede španjolskih paralelnih žigova protiv društava Red Paralela jer su tuženici u glavnom postupku uvozili i stavljali na tržište u Španjolskoj boce tonika koje nose žig Schweppes podrijetlom iz Ujedinjene Kraljevine. Društvo Schweppes smatra da je to stavljanje na tržište u Španjolskoj nezakonito jer te boce tonika nije proizvelo i stavilo na tržište to društvo niti je to učinjeno s njegovim odobrenjem, već je to učinila Coca‑Cola, koja, prema mišljenju društva Schweppes, nije ni pravno ni ekonomski povezana s grupom Orangina Schweppes. To društvo smatra da potrošač u tom kontekstu, s obzirom na istovjetnost predmetnih znakova i proizvoda, ne može razlikovati komercijalno podrijetlo tih boca.
1

Comunidad Autónoma del País Vasco (autonomna zajednica Baskija, Španjolska) i Itelazpi SA (predmet C‑66/16 P) (u daljnjem tekstu: žalitelji u predmetu C‑66/16 P), Comunidad Autónoma de Cataluña (autonomna zajednica Katalonija, Španjolska) i Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació de la Generalitat de Catalunya (CTTI) (predmet C‑67/16 P), Navarra de Servicios y Tecnologías, SA (predmet C‑68/16 P) (u daljnjem tekstu: žalitelj u predmetu C‑68/16 P) kao i Cellnex Telecom SA i Retevisión I SA (predmet C‑69/16 P) (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: žalitelji) svojim žalbama traže ukidanje sljedećih presuda: – u predmetu C‑66/16 P, presude Općeg suda Europske unije od 26. studenoga 2015., Comunidad Autónoma del País Vasco i Itelazpi/Komisija (T‑462/13, EU:T:2015:902; u daljnjem tekstu: presuda T‑462/13); – u predmetu C‑67/16 P, presude Općeg suda Europske unije od 26. studenoga 2015., Comunidad Autónoma de Cataluña i CTTI/Komisija (T‑465/13, neobjavljena, EU:T:2015:900; u daljnjem tekstu: presuda T‑465/13); – u predmetu C‑68/16 P, presude Općeg suda Europske unije od 26. studenoga 2015., Navarra de Servicios y Tecnologías/Komisija (T‑487/13, neobjavljena, EU:T:2015:899; u daljnjem tekstu: presuda T‑487/13); – u predmetu C‑69/16 P, presude Općeg suda Europske unije od 26. studenoga 2015., Abertis Telecom i Retevisión I/Komisija (T‑541/13, neobjavljena, EU:T:2015:898; u daljnjem tekstu: presuda T‑541/13) (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: pobijane presude) kojima je Opći sud odbio njihove tužbe za poništenje Odluke Komisije 2014/489/EU od 19. lipnja 2013. o državnoj potpori SA.28599 ((C 23/2010) (ex NN 36/2010, ex CP 163/2009)) Kraljevine Španjolske za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima (osim u Kastilji – La Mancha) (SL 2014., L 217, str. 52.; u daljnjem tekstu: sporna odluka).
9

Članak 32. tog zakonika određuje: „1. Kod određivanja carinske vrijednosti prema članku 29., cijeni koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za uvezenu robu dodaju se: (a) sljedeće stavke, do iznosa do kojega ih snosi kupac, a nisu uključene u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti za robu: i. provizije i naknade posredovanja, osim kupovnih provizija, ii. trošak ambalaže koja se u svrhu carinjenja smatra jedinstvenim dijelom određene robe, iii. trošak pakiranja, bilo da se radi o radnoj snazi ili materijalu; (b) prikladno raspoređena vrijednost sljedećih roba i usluga kad ih je kupac isporučio izravno ili neizravno bez naplate ili po sniženoj cijeni, a radi uporabe u vezi s proizvodnjom i prodajom uvezene robe radi izvoza, i to do stupnja do kojega ta vrijednost nije bila uključena u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti: i. materijala, sastavnih dijelova, dijelova i sličnih stvari ugrađenih u uvezenu robu, ii. alata, matrica, kalupa i sličnih stvari koje su upotrijebljene u proizvodnji uvezene robe, iii. materijala utrošenih u proizvodnji uvezene robe, iv. usluga projektiranja, razvoja, umjetničkog rada, oblikovnog rada te planova i skica napravljenih izvan Zajednice, a potrebnih za proizvodnju uvezene robe; (c) tantijeme i licencijske naknade za robu koja se vrednuje, a koje kupac mora platiti izravno ili neizravno kao uvjet za prodaju robe koja se procjenjuje i to do stupnja do kojeg te tantijeme i naknade nisu uključene u cijenu koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti; (d) vrijednost bilo kojeg dijela iznosa ostvarenog daljnjom preprodajom, likvidiranjem ili uporabom uvezene robe, a koji se izravno ili neizravno plaća prodavatelju; (e) i. trošak prijevoza i osiguranja uvezene robe, i ii. troškovi utovara i rukovanja povezani s prijevozom uvezene robe, do mjesta ulaska u carinsko područje Zajednice. 2. Cijena koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti uvećava se prema odredbama ovog članka samo na temelju objektivnih i mjerljivih podataka. 3. Kod određivanja carinske vrijednosti ne uvećava se cijena koja je stvarno plaćena ili koju treba platiti, osim ako je to predviđeno ovim člankom. […]”
57

U tom kontekstu treba podsjetiti na to da zaštita temeljnog prava na poštovanje privatnosti podrazumijeva, među ostalim, to da svaka fizička osoba može biti sigurna da su osobni podaci koji se odnose na nju točni i obrađeni na zakonit način. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 41. Direktive 95/46, osoba čiji se podaci obrađuju raspolaže na temelju članka 12. točke (a) te direktive pravom na pristup podacima koji se odnose na nju i koji su predmet obrade, a kako bi mogla izvršiti nužne provjere. To pravo na pristup osobito je nužno radi omogućavanja osobi čiji se podaci obrađuju da od voditelja obrade dobije, ako je primjenjivo, ispravak, brisanje ili blokiranje tih podataka i da tako izvršava pravo predviđeno u članku 12. točki (b) navedene direktive (presuda od 17. srpnja 2014., YS i dr., C‑141/12 i C‑372/12, EU:C:2014:2081, t. 44. i navedena sudska praksa).
43

Kako bi takva mjera bila djelotvorna – osobito s obzirom na zahtjev neposrednog izvršenja odluke kojom se nalaže povrat nezakonite potpore proglašene nespojivom s unutarnjim tržištem – ona se mora, kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 60. svojeg mišljenja, provesti u roku koji je odredila Komisija (vidjeti u tom smislu presude od 14. travnja 2011., Komisija/Poljska, C‑331/09, EU:C:2011:250, t. 60. do 65.; od 13. listopada 2011., Komisija/Italija, C‑454/09, neobjavljenu, EU:C:2011:650, t. 38. do 42. i od 11. prosinca 2012., Komisija/Španjolska, C‑610/10, EU:C:2012:781, t. 73. do 75.).
13

To je društvo protiv te odluke podnijelo žalbu u kasacijskom postupku sudu koji je uputio zahtjev, tvrdeći da djelatnost osnivanja društava obavlja za svoje potrebe i o svojem trošku. Nadalje navodi da se, s obzirom na to da u osnivanju društava ne raspolaže imovinom koja pripada drugim osobama, ne može smatrati „osobom na koju se primjenjuju obveze” u smislu članka 2. stavka 1. točke (h) podtočke (1) Zakona o sprečavanju pranja novca. Usto, ne samo da predmet poslovanja društva Corporate Companies nije osnivanje društava za stranke u pravom smislu riječi već se ono, čak i da se zaključi da doista obavlja sličnu aktivnost, svejedno ne može smatrati „osobom na koju se primjenjuju obveze” u smislu tog zakona, s obzirom na to da ta trgovačka društva ne osniva u ime niti za račun stranke, slijedom čega mu se ne može prigovoriti da je samo fiktivni subjekt za svoje stranke.
15

U 2014. i 2015. C. E. Ruiz Conejero bio je nesposoban za rad u sljedećim razdobljima: – od 1. do 17. ožujka 2014. zbog akutnih boli koje su zahtijevale bolničko liječenje od 26. veljače do 1. ožujka 2014.; – od 26. do 31. ožujka 2014. zbog vrtoglavica/mučnina; – od 26. lipnja do 11. srpnja 2014. zbog lumbaga; – od 9. do 12. ožujka 2015. zbog lumbaga; – od 24. ožujka do 7. travnja 2015. zbog lumbaga; – od 20. do 23. travnja 2015. zbog vrtoglavica/mučnina.