17

U tim okolnostima Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Regionalni upravni sud u Gornjoj Austriji, Austrija) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „S obzirom na izvedeni zaključak Suda u izreci (i u točki 51.) presude od 13. veljače 2014., Sokoll‑Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68), prema kojem se članku 49. UFEU‑a protivi zakonodavstvo države članice poput članka 10. stavka 2. točke 3. ApG‑a, koje određuje kao bitan kriterij za provjeravanje postojanja potrebe za osnivanjem nove ljekarne strogu granicu (konkretno 5500) broja osoba koje i dalje treba opskrbljivati, treba li članak 49. UFEU‑a, pogotovo zahtjev dosljednosti u ostvarivanju zadanog cilja, tumačiti na način: a) da je određivanjem ograničenja, koje nema samo indikativnu vrijednost nego je također precizno (tj. brojčano i ne može stoga biti ublaženo tumačenjem), to zakonodavstvo općenito nedosljedno i time protivno pravu Unije s obzirom na to da nadležna nacionalna tijela nemaju u načelu mogućnost odstupanja od tog ograničenja kako bi uzela u obzir lokalne posebnosti [pogotovo zato što kriteriji navedeni u točki 24. presude od 13. veljače 2014., Sokoll‑Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68), s ciljem dosljednog i sustavnog ostvarenja zadanog cilja trebaju u svakom pojedinom slučaju biti kumulativno ostvareni], pa nije moguće primijeniti na nacionalnoj razini navedeni kriterij provjere postojanja potrebe sve dok ga nacionalni zakonodavac ne zamjeni blažim propisom u skladu s pravom Unije (slično npr. članku 10. stavku 6. ApG‑a koji se odnosi na ograničenje od 500 m koje je određeno člankom 10. stavkom 2. točkom 2. ApG‑a); ili b) da je ograničenje određeno u članku 10. stavku 2. točki 3. ApG‑a, koje nema samo indikativnu vrijednost nego je također precizno (tj. brojčano i ne može stoga biti ublaženo tumačenjem), protivno pravu Unije samo u mjeri u kojoj je primjenjivo na određeni slučaj kada zapravo postoji potreba za osnivanjem ljekarne zbog lokalnih specifičnosti ili drugih činjeničnih podataka, s obzirom na to da se u protivnome ne bi osigurao prikladan pristup lijekovima [vidjeti točku 45. u vezi s točkom 50. presude od 13. veljače 2014., Sokoll‑Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68)] određenim osobama (posebno ‚posjetiteljima’, novopridošlicama itd.), čak i ako bi to zapravo u budućnosti smanjilo broj osoba koje potencijalno opskrbljuje jedna ili više postojećih ljekarni ispod praga od 5500 osoba, pa taj kriterij provjere postojanja potrebe ne treba primijeniti jedino u tim slučajevima, bilo to u seoskom, urbanom ili drugom području, sve dok nacionalni zakonodavac ne donese novi jasniji propis? ili c) da je ograničenje određeno u članku 10. stavku 2. točki 3. ApG‑a, koje nema samo indikativnu vrijednost nego je također precizno (tj. brojčano i ne može stoga biti ublaženo tumačenjem), protivno pravu Unije samo u mjeri u kojoj je primjenjivo na određeni slučaj u situaciji koja se odnosi na izoliranu seosku regiju, čak i ako bi to zapravo u budućnosti smanjilo broj osoba koje potencijalno opskrbljuje jedna ili više postojećih ljekarni ispod praga od 5500 osoba, pa taj kriterij provjere postojanja potrebe ne treba primijeniti jedino ako to utječe na stanovništvo seoske i/ili izolirane regije, sve dok nacionalni zakonodavac ne donese novi jasniji propis?”