ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Tužitelji institucijama Unije prigovaraju da nisu uzele u obzir njihova očitovanja. Međutim, to navodno zanemarivanje njihovih očitovanja ne predstavlja povredu njihova prava na obranu ni njihova prava na saslušanje. Naime, iako se poštovanjem navedenih prava od institucija Unije zahtijeva da tužiteljima omoguće da učinkovito izraze svoje stajalište, navedene se institucije ne može obvezati da moraju prihvatiti to stajalište. Učinkovitost iznošenja stajališta tužiteljâ zahtijeva samo da je to stajalište bilo moguće pravodobno iznijeti kako bi ga institucije Unije mogle uzeti u obzir i ocijeniti, uz svu dužnu pažnju, njegovu relevantnost za sadržaj akta koji se donosi (vidjeti u tom smislu presude od 1. listopada 2009., Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Vijeće, C‑141/08 P, Zb., EU:C:2009:598, t. 97., 98. i 102. i Sopropé, t. 38. supra, EU:C:2008:746, t. 49. i 50.).
65

Naposljetku, nesposobnost UVK‑a da se bavi predmetom ne može se dokazati izjavom bivšeg predsjednika UVK‑a navedenom u novinskom članku od 22. lipnja 2011. prema kojoj je to tijelo nadležno za tržišno natjecanje podupiralo u to vrijeme zamisao da Komisija ispita predmet. Nadalje, kao što proizlazi iz te izjave i kako je to Komisija pojasnila na raspravi, razmjena dopisa između UVK‑a i Komisije ustvari je uslijedila tijekom lipnja i srpnja 2009., to jest prije nego što je tužitelj podnio pritužbu Komisiji, u stadiju početne podjele rada između ta dva člana europske mreže za zaštitu tržišnog natjecanja.
40

Najprije treba podsjetiti da je cilj Uredbe br. 1049/2001, kao što se to navodi u njezinoj uvodnoj izjavi 4. i njezinom članku 1., javnosti dodijeliti najšire moguće pravo na pristup dokumentima institucija (presuda Suda od 1. lipnja 2008., Švedska i Turco/Vijeće, C-39/05 P i C-52/05 P, Zb., str. I-4723., t. 33. i presuda Općeg suda od 3. listopada 2012., Jurašinović/Vijeće, T‑63/10, t. 28.). U skladu s člankom 2. stavkom 3. te uredbe, to pravo obuhvaća ne samo dokumente koje su sastavile institucije nego i dokumente zaprimljene od trećih, u koje se ubrajaju i države članice, kao što je to izričito navedeno u članku 3. točki (b) te uredbe.
9

Kao drugo, Komisija je zaključila da predmetna potpora ispunjava uvjete kako bi se mogla smatrati spojivom s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a (točka 145. pobijane odluke). U potporu tom zaključku je, kao prvo, navela da Zakon o porezima na igre, s obzirom na to da dovodi do liberalizacije tržišta i omogućuje danskim i inozemnim priređivačima mrežnih igara da svoje usluge ponude Dancima te da istodobno jamči da ti priređivači udovoljavaju potrebnim uvjetima za dobivanje odobrenja danskih tijela, teži točno utvrđenom cilju u zajedničkom interesu (točke 106. do 123. pobijane odluke). Kao drugo, Komisija je navela da mjera potpore ispunjava uvjet proporcionalnosti jer smatra da porez u iznosu od 20% bruto prihoda od igara za mrežne priređivače nije niži od onoga što je potrebno za postizanje ciljeva Zakona o igrama (točke 124. do 137. pobijane odluke). Kao treće, Komisija je ispitala kako bi mjera potpore utjecala na tržišno natjecanje i trgovinu među državama članicama. U tom pogledu je navela da bi uvođenje poreza na mrežne igre koji je jednak ili sličan porezu na snazi za klasične (fizičke) igre prouzrokovalo situaciju u kojoj priređivači i igrači na danskom tržištu ne bi mogli iskoristiti mogućnost zakonitog priređivanja ili igranja igara na mreži te se ciljevi u zajedničkom interesu koji su određeni i kojima teži Zakon o igrama ne bi stoga mogli ostvariti (točke 138. do 142. pobijane odluke).
30

Međutim, u tim sljedećim odjeljcima, to jest odjeljcima 3. do 5. pobijane odluke, Komisija nije ni ispitala ni odvojeno spomenula prva dva zahtjeva za pristup iz gornje točke 27. Stoga obrazloženje koje je Komisija iznijela u tim odjeljcima treba tumačiti, koliko je to moguće, tako da se istodobno odnosi na zahtjev za pristup spisu o zračnom prijevozu tereta i na zahtjev za pristup cjelovitoj verziji odluke o zračnom prijevozu tereta.
34

Što se tiče kvalifikacije predmetne mjere kao nove potpore, Komisija je u pobijanoj odluci utvrdila sljedeće: „(8) A[tE]‑u je od njegova osnutka 1960. grčka država dala više pogodnosti, osobito opskrbu električnom energijom po nižoj cijeni. U skladu s odredbama statutâ koji su određivali pogodnosti, opskrba električnom energijom po nižoj cijeni trebala je prestati u ožujku 2006., uz uvjet d[a DEI] o tome pravodobno obavijesti A[tE] (dvije godine unaprijed). [DEI] je 26. veljače 2004. (to jest više od dvije godine prije isteka pogodnosti) o tome uredno obavijestio A[tE] te je nakon toga potkraj ožujka 2006. prestao primjenjivati povlaštenu [cijenu]. (9) Od ožujka 2006. do siječnja 2007. A[tE] je stoga plaćao [uobičajenu] cijenu. (10) A[tE] je, međutim, na sudu pobijao ukidanje povlaštene cijene te je u siječnju 2007. prvostupanjski sud odredio privremenu mjeru ponovne uspostave povlaštene cijene, sve do donošenja presude o meritumu. [DEI] je nakon toga podnio žalbu protiv te privremene odluke te je ona poništena u ožujku 2008. (presudu o meritumu još treba donijeti). (11) Praktična posljedica sudskih odluka bila je ponovna uspostava povlaštene cijene od siječnja 2007. do ožujka 2008. u korist A[tE‑a, a zatim tužitelja]. U skladu s podacima koje su dostavila grčka tijela, tijekom [predmetnog] razdoblja A[tE, a zatim tužitelj] platili [su] 17,4 milijuna eura manje od onoga što bi trebali platiti po uobičajenoj cijeni. […] f) [Predmetna] mjera predstavlja nezakonitu potporu (34) [Tužitelj] tvrdi da u prvom [rješenju o privremenoj pravnoj zaštiti] nije bilo bitnih izmjena [ugovorom ugovorene] povlaštene [cijene]. Stoga je stajalište [tužitelja] da mu [prvo rješenje o privremenoj pravnoj zaštiti] nije dodijelilo novu potporu te je povlaštena cijena [...] održan[a] kao zatečena potpora. (35) Komisija ne može prihvatiti [tužiteljev] argument. Prvotni uvjeti povlaštene cijene, koji su predstavljali zatečenu potporu, predviđali su da se potpora zaključuje u ožujku 2006. pod uvjetom da [DEI] o tome pravodobno obavijesti tužitelja. Kada se taj uvjet ispunio, zatečena potpora prestala je postojati, kako su to predviđali uvjeti prvotne dodjele povlaštene cijene. Slijedom toga, svako odobravanje niže cijene električne energije koje odgovara definiciji državne potpore (kao u ovom slučaju) predstavlja novu potporu, iako njezini uvjeti mogu biti slični onima prethodno zatečene potpore. Sudska praksa [Suda] jasno navodi da produljenje zatečene potpore predstavlja novu potporu i da se o njoj treba obavijestiti [presude od 12. srpnja 1973., Komisija/Njemačka, 70/72, Zb., EU:C:1973:87, t. 14. i od 11. listopada 2003., Belgija/Komisija, C‑197/99 P, Zb., EU:C:2003:444, t. 109.]. To je a fortiori slučaj kada se zatečena potpora koja je ukinuta nakon nekoliko mjeseci ponovno aktivira. (36) Budući da o toj novoj potpori Komisija nije obaviještena sukladno članku 108. UFEU‑a, ona je nezakonita.“
48

Prvi tužbeni razlog odnosi se na povredu načela pravne sigurnosti, načela zaštite legitimnih očekivanja i članaka 4., 7., 10. i 14. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.), drugi tužbeni razlog odnosi se na pogrešan i nepotpun prikaz pravnog okvira primjenjivog na ovaj predmet te na uzastopnu povredu Komisijine zadaće dužne pažnje i nepristranosti, treći tužbeni razlog odnosi se na povredu načela jednakosti postupanja prema Alcoa Trasformazioni i tužitelju, četvrti tužbeni razlog odnosi se na nepostojanje državne potpore u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, peti tužbeni razlog odnosi se na činjenicu da je Komisija pobijanu odluku donijela na pogrešnim premisama, šesti tužbeni razlog odnosi se na postojeće obilježje potpore o kojoj je riječ, sedmi tužbeni razlog odnosi se na spojivost sa „zajedničkim tržištem“, osmi tužbeni razlog odnosi se na povredu članaka 2., 3., 5. i 12. UEZ‑a kao i načela jednakog postupanja i proporcionalnosti, deveti tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 174. UFEU‑a i Izjave br. 30 o otočnim regijama, u prilogu Ugovoru iz Amsterdama o izmjeni Ugovora o Europskoj uniji, ugovorâ o osnivanju Europskih zajednica i određenih s njima povezanih akata (SL 1997., C 340, str. 136.) (u daljnjem tekstu: Izjava o otočnim regijama), deseti tužbeni razlog odnosi se na povredu članka 107. stavka 3. točaka (a) do (c) UFEU‑a, smjernica za nacionalne regionalne potpore (SL 1998., C 74, str. 9.) te neuzimanje u obzir smjernica za nacionalne regionalne potpore za 2007. – 2013. (SL 2006., C 54, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 139.), a jedanaesti tužbeni razlog odnosi se, kao i prvi, na povredu načela zaštite legitimnih očekivanja. [izostavljeno]
122

Međutim, iz tog izvatka, koji je pružio tužitelj, o raspravama House of Commons od 13. ožujka 2001. o nacrtu rješenja koje je na odobrenje podnio Home Secretary 28. veljače 2001. ne proizlazi da House of Commons nije mogao pojedinačno ispitati situacije svake od organizacija iz tog nacrta rješenja. S jedne strane, svi članovi House of Commons dobili su sažetak činjenica o svakoj od organizacija s popisa nacrta rješenja, što uključuje mogućnost pojedinačnog ispitivanja House of Commons. S druge strane, rasprave House of Commons zapravo su se mogle odnositi na pojedinačne organizacije, osobito što se tiče „Revolucionarne organizacije 17. studenoga“. Zaključno, kad je riječ o činjenici da su mjere podnesene na odobrenje House of Commons podnesene u obliku jedinstvenog rješenja, a ne u toliko rješenja koliko je predmetnih organizacija, ona ne znači stvarnu nemogućnost pojedinačnog ispitivanja, s obzirom na to da je House of Commons u svakom slučaju imao mogućnost odbijanja odobrenja nacrta rješenja.
80

Prvo, sve su publikacije C. S. i J. S. koje je tužitelj dostavio iz 2008. Međutim, iako je prema članku I.1.4. Ugovora o financiranju projekt trajao od 15. travnja 2004. do 15. travnja 2006. i prema članku II.14.1. ugovora prihvatljivi troškovi trebali su nastati tijekom trajanja projekta, tužitelj nije uspio dokazati da su pripremne radnje za te publikacije bile poduzete tijekom razdoblja provedbe navedenog projekta. Osim toga, iz publikacija ne proizlazi, kao što to tužitelj tvrdi, da je njihova objava kasnila zbog sustava ocjenjivanja doprinosa autora od strane stručnjaka istih kvalifikacija. Naime, s jedne strane, to je izričito navedeno u prvoj publikaciji od 8. veljače 2008., koja je prihvaćena 10. travnja 2008. i objavljena 6. svibnja iste godine. S druge strane, kada je riječ o drugim publikacijama istih autora, koje su priložene tužbi, treba istaknuti da one ne sadrže nikakvu naznaku što se tiče datuma podnošenja na objavu, dok samo spominjanje datuma objave u 2008. nije dovoljno ako bi se zaključilo da su navedene publikacije pripremljene tijekom trajanja projekta.
56

Međutim, kao što to i tužitelji pravilno ističu, primjena metode analize opisane u gornjim točkama 33. do 37. u ovom slučaju ne može dovesti do zaključka o selektivnosti sporne mjere. Postojanje odstupanja ili iznimke od referentnog okvira koji je utvrdila Komisija, čak i ako bi se utvrdilo, ne dopušta samo po sebi zaključak da se spornom mjerom u povoljniji položaj stavljaju „određeni poduzetnici ili proizvodnje određene robe“ u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a, s obzirom na to da je ta mjera a priori dostupna svakom poduzetniku.
—

verbalnom žigu Zajednice VOLVO, registriranom 20. lipnja 2005. pod brojem 2 361 087, koji označuje proizvode i usluge iz razreda 1 do 9, 11, 12, 14, 16 do 18, 20 do 22, 24 do 28 i 33 do 42;
21

Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 26. prosinca 2011. tužitelj su pokrenuli ovaj postupak za poništenje Odluke 2011/273 koja je provedena ili izmijenjena do dana podnošenja navedene tužbe, uključujući sve odluke o izmjeni ili provedbi; Uredbe br. 442/2011 koja je provedena ili izmijenjena do dana podnošenja ove tužbe, uključujući sve uredbe o izmjeni ili provedbi i Odluke 2011/782 kako je provedena ili izmijenjena do dana podnošenja tužbe o kojoj je riječ, u dijelu u kojem se ti akti odnose na njega.
102

Doduše, točno je da Komisija sama u svojim pisanim očitovanjima ističe da je njezino „službeno stajalište“o razlozima koji su opravdali usvajanje pobijane odredbe, istovjetne analognoj prijašnjoj odredbi, unatoč izmjeni standarda UN/ECE FFV-14 do koje je u međuvremenu došlo, ono koje je izloženo u dopisu spomenutom gore u točki 64. Posljedično, ako je, kako se čini da to Kraljevina Španjolska tvrdi, to stajalište utemeljeno na pravnoj pogrešci u pogledu zahtjeva „zakonodavstva o prehrambenim aditivima“, takva pogreška mogla bi opravdati poništenje pobijane odredbe. Naime, Komisija sama priznaje da bi takva pogreška, ako bi se potvrdila, mogla dovesti do poništenja pobijane odredbe. Ona svejedno smatra da bi se takvo hipotetsko poništenje temeljilo na očitoj pogrešci u ocjeni ili na povredi načela proporcionalnosti.
33

Nadalje, glede navodne povrede bitnih formalnosti i temeljnih prava, točno je, kako to stoji i u uvodnoj izjavi 10. Uredbe 1073/1999, da se OLAF‑ove istrage moraju voditi uz puno poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda. Međutim, valja ustvrditi da tvrdnje tužitelja, poput one o navodnoj povredi pretpostavke nevinosti, navodnoj povredi prava obrane ili zloupotrebi ovlasti nisu ničime potkrijepljene, slijedom čega ih nije moguće prihvatiti. U svakom slučaju, čak i pod pretpostavkom da je OLAF povrijedio jedno od tih temeljnih prava, to ne mijenja utvrđenje iz točaka 26. do 31. ove presude i ne utječe na dopuštenost prvog tužbenog razloga.
23

Naposljetku, uvodna izjava 7. pobijane uredbe glasi kako slijedi: „Stok skuše o kojem je riječ trenutačno se nalazi unutar sigurnih bioloških granica i prema znanstvenim mišljenjima u tom bi se stanju trebao održati i u bliskoj budućnosti. Neposredna i potpuna primjena smanjenja kvote za skušu dodijeljene [Kraljevini Španjolskoj] za 2011. dovela bi u toj godini do potpune zabrane tog ribolova. U posebnim okolnostima koje u tom slučaju prevladavaju, potpuna zabrana tog ribolova imala bi najvjerojatnije neproporcionalne društveno‑gospodarske posljedice, kako za predmetni ribarski sektor tako i za prerađivačku industriju koja je s njime povezana. Uzimajući stoga u obzir ciljeve Zajedničke ribarstvene politike, u ovom se posebnom slučaju smatra prikladnim odrediti potrebna smanjenja radi povrata prekomjernih količina, u razdoblju od pet godina i to od 2011. do 2015. te ako je to potrebno, odrediti nova smanjenja kvote za skušu dodijeljene za godine koje slijede neposredno nakon tog razdoblja.“
35

Lagardère i Wendel smatraju da je tužba nedopuštena zato što tužitelj nema pravni interes s obzirom na to da ni u slučaju poništenja pobijane odluke on ne bi raspolagao sredstvima za stjecanje imovine koju je posjedovao Editis i zato što u slučaju podnošenja tužbe za naknadu štete on ne bi mogao tražiti naknadu štete veću od one koja je uzrokovana nezakonitošću prve odluke o odobrenju.
55

Stoga, kao što to ističe Helenska Republika, iz predmetne mjere proizlazi da su iznosi koje su kasina isplaćivala državi na temelju poreza na ulaznice samo razmjeran dio onoga što svaki kasino naplati prodajom ulaznica. Slijedom toga, suprotno onome što je navedeno u točki 69. pobijane odluke, mjera koja je predmet spora ne znači smanjenje porezne osnovice s obzirom na to da su iznosi koje svaki kasino treba isplatiti razmjerni svoti od 80% ukupnog iznosa stvarno prodanih ulaznica. Ako u vezi s tim Komisija u prilog svojoj obrani upućuje na presudu Općeg suda od 9. rujna 2009., Diputación Foral de Álava i dr./Komisija, navedenu u točki 40. ove presude, valja ustvrditi da se mjera o kojoj je riječ u tim predmetima razlikovala od one u predmetnom slučaju. Naime, u tim se predmetima mjera potpore sastojala u sniženju pozitivne porezne osnovice koja proizlazi iz obavljanja gospodarske djelatnosti poduzeća korisnika potpore u iznosu od 99, 75, 50 ili 25%. Tako su poduzeća korisnici plaćala niži porez od onoga koji bi trebala platiti da je taj porez bio izračunat razmjerno njihovim prihodima iz obavljanja gospodarske djelatnosti. Suprotno tome i kao što je to već bilo spomenuto, u predmetnom slučaju okolnosti su drugačije s obzirom na to da je porez od 80% koji su sva kasina isplaćivala državi izračunat razmjerno iznosima koje su kasina stvarno naplatila prodajom ulaznica.
11

Proizvod koji je bio predmet početnog ispitnog postupka „definiran [je] kao monoalkilni esteri masnih kiselina i/ili parafinska plinska ulja, dobivena sintezom i/ili hidrotretiranjem, nefosilnog podrijetla (uobičajeno poznati kao ,biodizel’), u čistom obliku ili u mješavini, korišteni u osnovi, ali ne isključivo, kao gorivo iz obnovljivih izvora podrijetlom iz SAD‑a […], koji su obuhvaćeni oznakama KN 3824 90 91, ex 3824 90 97, ex 2710 19 41, ex 1516 20 98, ex 1518 00 91 i ex 1518 00 99“. Ispitni postupak obuhvaćao je razdoblje od 1. travnja 2007. do 31. ožujka 2008. (u daljnjem tekstu: razdoblje početnog ispitnog postupka).
242

Tužitelji se u ovom slučaju ne mogu pozivati na načelo ne bis in idem, s obzirom na to da se njihova tužba odnosi na odluku kojom se završava prvi postupak koji je Komisija protiv njih pokrenula zbog povrede u vezi s LCD‑ima koji su predmet kartela. Naime, pozivanje na to načelo moguće je samo protiv odluke kojom se zaključuje eventualni drugi postupak koji bi se odnosio na istu povredu. S druge strane, to načelo ne može igrati nikakvu ulogu u odnosu na pobijanu odluku, čije je postojanje uvjet sine qua non kako bi bilo moguće pozivanje na dotično načelo u odnosu na drugi postupak.
57

Članak 1. stavak 1. Odluke 2011/172 u verziji na engleskom jeziku, jeziku postupka, propisuje uvođenje zamrzavanja imovine za sljedeće osobe: persons having been identified as responsible for misappropriation of Egyptian State funds, and natural or legal persons, entities or bodies associated with them, as listed in the Annex. Drugim riječima, u verziji Odluke 2011/172 na tom jeziku upućuje se, s jedne strane, na osobe koje su bile „identificirane“ kao odgovorne za nezakonito prisvajanje državnih sredstava Egipta, i, s druge strane, na njihove suradnike.
5

Komisija je 23. studenoga 2006. Samsungu dodijelila uvjetno oslobođenje od kazne sukladno članku 15. Obavijesti o oslobađanju od kazne iz 2002., dok je to odbila drugom sudioniku u zabranjenom sporazumu, društvu LG Display Co. Ltd osnovanom u skladu s korejskim pravom, prethodno LG Philips LCD Co. Ltd (u daljnjem tekstu: LGD).
33

U svrhu odgovora na ovaj dio tužbenog zahtjeva valja, u biti, imati na umu da se upravni postupak temeljem Uredbe br. 1/2003 koji se odvija pred Komisijom dalje dijeli u dvije različite uzastopne faze od kojih svaka ima vlastitu unutarnju logiku, a to su faza prethodnog prikupljanja dokaza s jedne strane te kontradiktorna faza s druge strane. Cilj faze prethodnog prikupljanja dokaza tijekom koje Komisija koristi istražne ovlasti predviđene Uredbom br. 1/2003 i koja se odvija do obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku jest Komisiji omogućiti da prikupi sve pripadajuće elemente koji potvrđuju ili ne potvrđuju postojanje povrede pravila tržišnog natjecanja te da zauzme prvi stav o smjeru kao i o daljnjem tijeku postupka. Nasuprot tome, kontradiktorna faza, koja se odvija od obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku do donošenja konačne odluke, Komisiji treba omogućiti da zauzme konačan stav o nastaloj povredi (vidjeti u tom smislu presudu Općeg suda od 8. srpnja 2008., AC‑Treuhand/Komisija, T-99/04, Zb., str. II-1501., t. 47.).
27

S jedne strane, u odnosu na stadij prethodne istrage, njegova je polazna točka datum kada Komisija, izvršavajući ovlasti koje su joj povjerene člancima 18. i 20. Uredbe br. 1/2003, poduzme mjere koje podrazumijevaju optužbu da je počinjena povreda i koje imaju važne posljedice na položaj osumnjičenog poduzetnika. S druge strane, samo se na početku kontradiktornog stadija predmetni poduzetnik obavještava, i to putem obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, o svim bitnim elementima na kojima Komisija temelji odluku u tom stadiju postupka te o tome da taj poduzetnik ima pravo uvida u spis kako bi bilo zajamčeno učinkovito korištenje prava obrane. Posljedično, tek nakon što je poslana obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, poduzetnik na kojeg se to odnosi može se u potpunosti okoristiti svojim pravima obrane. Ako bi ta prava bila moguća u stadiju koji prethodi slanju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, učinkovitost istrage Komisije bila bi dovedena u pitanje, s obzirom na to da bi poduzetnik na kojeg se to odnosi već u stadiju prethodne istrage mogao znati koje su informacije poznate Komisiji, dakle i za one informacije koje bi se još mogle od nje sakriti (vidjeti u tom smislu presudu AC‑Treuhand/Komisija navedenu u t. 26. gore, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
77

S druge strane, kada Komisija uspije utvrditi da je poduzetnik sudjelovao na sastancima poduzetnika očito protivnima tržišnom natjecanju, tada je na dotičnom poduzetniku da ponudi drugo objašnjenje sadržaja tih sastanaka. Isto tako, kada se Komisija poziva na dokaze koji su načelno dostatni za dokazivanje povrede, dotičnom poduzetniku nije dovoljno da se pozove na mogućnost nastanka neke okolnosti koja bi mogla utjecati na dokaznu vrijednost tih dokaza, a da bi Komisija preuzela teret dokazivanja da ta okolnost nije mogla utjecati na njihovu dokaznu vrijednost. Naprotiv, osim u slučaju kada poduzetnik ne bi mogao dostaviti takav dokaz zbog ponašanja same Komisije, na dotičnom je poduzetniku da s jedne strane s dovoljnom sigurnošću utvrdi postojanje okolnosti na koju se poziva i, s druge strane, da je ta okolnost dovela u pitanje dokaznu vrijednost dokaza na koje se poziva Komisija (vidjeti presudu E.ON Energie/Komisija, t. 76. supra, t. 75. i 76. i navedenu sudsku praksu). U pogledu pitanja koja kao predmet ili učinak imaju navesti ga na to da Komisiji dostavi takve dokaze, poduzetnik nužno ima pravo na šutnju. Zapravo, u suprotnome on bi bio doveden do toga da prizna povredu za čije je dokazivanje zadužena Komisija u smislu sudske prakse navedene u gornjoj točki 60.
103

To društvo, s jedne strane, ističe da se velika većina suvremenih mjerodavnih odluka ograničava na zabranu stjecanja financijskih institucija ili konkurentnih poduzetnika, odnosno ograničava stjecanja koja ne odgovaraju poslovnom modelu predmetne banke. Riječ je ponajprije o sljedećim Komisijinim odlukama: odluka C (2009) 3708 final od 5. svibnja 2009. o državnoj potpori N 244/09 u korist Commerzbanka (u daljnjem tekstu: odluka Commerzbank); odluka C (2009) 9087 final od 18. studenoga 2009. o državnoj potpori N 428/09 Ujedinjene Kraljevine u korist Lloyds Banking Group (u daljnjem tekstu: odluka Lloyds); odluka C (2009) 8980 final od 18. studenoga 2009. o državnoj potpori C 18/09 (ex N 360/09) Belgije u korist KBC (u daljnjem tekstu: odluka KBC); odluka C (2009) 2585 final ispravljena, od 31. ožujka 2009. o potpori C 10/09 (ex N 138/09) Nizozemske u korist ING (u daljnjem tekstu: odluka ING); odluka C (2009) 1012 final od 14. prosinca 2009. o državnim potporama N 422/09 i N 621/09 Ujedinjene Kraljevine u korist Royal Bank of Scotland (u daljnjem tekstu: odluka RBS); odluka C (2009) 5260 final od 30. lipnja 2009. o državnoj potpori C 17/09 (ex N 265/09) Njemačke u korist LBBW (u daljnjem tekstu: odluka LBBW); odluka C (2008) 7388 final od 19. studenoga 2008. o državnoj potpori C 9/09 (ex NN 49/08, NN 50/08 i NN 45/08) u korist Dexije (u daljnjem tekstu: odluka Dexia) i odluka C (2009) 8558 final od 4. studenoga 2009. o državnoj potpori C 32/09 (ex NN 50/09) Njemačke u korist Sparkasse Köln/Bonn (u daljnjem tekstu: odluka Sparkasse Köln/Bonn).