U kontekstu određivanja iznosa novčanih kazni za povrede pravila tržišnog natjecanja, odredbe Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni slučajevima kartela pretpostavljaju razlikovanje dviju faza.

Kao prvo, kako bi mogao ostvariti korist od smanjenja iznosa novčane kazne, zainteresirani poduzetnik mora dostaviti dokaze koji imaju značajnu dodanu vrijednost u odnosu na dokaze koje Komisija već posjeduje. Utvrđivanjem da dokazi koje je poduzetnik dostavio imaju znatnu dodanu vrijednost u odnosu na dokaze koje Komisija već posjeduje, Obavijest o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni nalaže usporedbu između dokaza koje je Komisija već imala i onih koje je dobila posredstvom suradnje koju je pružio podnositelj zahtjeva za oslobađanje od kazne i smanjenje kazne.

Kao drugo, kako bi se prema potrebi utvrdio stupanj smanjenja iznosa novčane kazne potrebno je uzeti u obzir dva kriterija: vrijeme kada je dokaz dostavljen i opseg u kojem on predstavlja dodanu vrijednost. Prilikom te analize Komisija također može uzeti u obzir opseg i kontinuitet suradnje koju je poduzetnik pružio počevši od dana svojeg doprinosa.

Stoga, kada dokaz koji je dostavljen Komisiji ima značajnu dodanu vrijednost, a predmetni poduzetnik nije prvi ili drugi poduzetnik koji je dostavio takav dokaz, najviši stupanj smanjenja iznosa novčane kazne koju bi mu Komisija u suprotnome bila izrekla bit će 20%. Što je ta suradnja prije počela i što je stupanj dodane vrijednosti veći, to je veći stupanj smanjenja, do najviše 20% iznosa koji bi Komisija u suprotnome bila izrekla. Kronološki red i brzina suradnje koju su pružili članovi kartela stoga su temeljni elementi sustava uspostavljenog na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni. Isto vrijedi i kad je riječ o opsegu u kojem različiti dokazi koje je poduzetnik u tom pogledu dostavio predstavljaju dodanu vrijednost. U tom smislu, iako Komisija mora obrazložiti razloge zbog kojih smatra da dokazi koje su poduzetnici dostavili na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni predstavljaju doprinos koji opravdava ili ne opravdava smanjenje iznosa izrečene novčane kazne, s druge strane, poduzetnici koji namjeravaju osporavati Komisijinu odluku u tom pogledu moraju dokazati da su podaci koje su oni dragovoljno dostavili bili od odlučujuće važnosti za to da Komisiji omoguće dokazivanje bitnih elemenata povrede i stoga donošenje odluke kojom se izriču novčane kazne.

Imajući u vidu smisao smanjenja, Komisija ne može zanemariti korisnost pružene informacije koja nužno ovisi o dokazima kojima ona već raspolaže. Naime, kada poduzetnik, na temelju zahtjeva za oslobađanje od kazne i smanjenje kazne, samo potvrđuje, i to manje precizno i izričito, određene informacije koje je već dao drugi poduzetnik na temelju svoje suradnje, stupanj suradnje koju je pružio taj poduzetnik, iako Komisiji može biti od određene koristi, ne može se smatrati usporedivim s onim koji je pružio prvi poduzetnik koji je dao navedene informacije. Izjava kojom se samo, u određenoj mjeri, potvrđuje izjava kojom je Komisija već raspolagala ne olakšava bitno njezinu zadaću. Stoga ta izjava ne može biti dostatna za opravdanje smanjenja iznosa novčane kazne na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni.

Osim toga, izjava poduzetnika optuženog da je sudjelovao u zabranjenom sporazumu, čiju je točnost osporilo više optuženih poduzetnika, ne može se smatrati dostatnim dokazom o postojanju povrede koju su počinili ti poduzetnici ako je ne potkrepljuju drugi dokazi.

(t. 86. - 94.)