Naime, radi osiguravanja učinkovite provedbe prava na naknadu štete, nije potrebno da se svaki dokument iz spisa takvog postupka dostavi osobi koja traži pristup tim dokumentima na temelju Uredbe br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije, u svrhu podnošenja tužbe za naknadu štete s obzirom na to da je malo vjerojatno da se takva tužba mora temeljiti na svim dokazima koji se nalaze u spisu koji se odnosi na taj postupak. Isto vrijedi i u slučaju u kojem je osoba koja traži pristup dokumentima iz tog spisa već podnijela tužbu za naknadu štete, s obzirom na to da je malo vjerojatno da se ta tužba mora temeljiti na cijelom spisu.

Što se tiče zahtjeva za pristup na temelju Uredbe br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije dokumentima koji se odnose na pokajnički program, Komisija je u biti mogla smatrati da dostavljanje reference na prepisku koja je razmijenjena s poduzetnicima koji su tražili primjenu Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela može ugroziti djelotvornost njezina pokajničkog programa jer dovodi do toga da treće osobe saznaju osjetljive poslovne informacije ili povjerljive naznake koje se odnose na suradnju stranaka sadržane u tim dokumentima. Naime pokajnički programi koje provodi Komisija predstavljaju korisne alate za otkrivanje i okončanje povreda pravila o tržišnom natjecanju, pridonoseći time djelotvornoj primjeni članaka 101. i 102. UFEU‑a. Na djelotvornost tih programa može utjecati dostavljanje dokumenata koji se odnose na postupak oslobađanja od kazni osobama koje namjeravaju podnijeti tužbu za naknadu štete. U tom pogledu, čini se razumnim smatrati da mogućnost takvog dostavljanja odvraća osobe uključene u povredu pravila o tržišnom natjecanju od toga da traže primjenu takvih programa.

Međutim, iako takva razmatranja mogu opravdati moguće odbijanje pristupa određenim dokumentima iz spisa postupka primjene pravila o tržišnom natjecanju, ona ipak ne podrazumijevaju da se taj pristup može sustavno odbijati, s obzirom na to da svaki zahtjev za pristup predmetnim dokumentima treba ocijeniti od slučaja do slučaja, uzimajući u obzir sve elemente predmeta. Naime, okolnost da takvo uskraćivanje može ugroziti ostvarivanje tužbi za naknadu štete pred nacionalnim sudovima, pružajući usto poduzetnicima u pitanju, koji možda već imaju imunitet, kad je riječ o novčanim sankcijama, makar djelomični, mogućnost da ne ispune obvezu popravljanja štete koja je proizišla iz povrede članka 101. UFEU‑a i to na štetu oštećenih, zahtijeva da se to uskraćivanje temelji na prevladavajućim razlozima zaštite navedenog interesa koji su primjenjivi na svaki dokument za koji je uskraćen pristup.

Slijedom toga, samo rizik da određeni dokument konkretno ugrozi javni interes zaštite predmetnih programa oslobađanja od kazni odnosno njihova ublažavanja može opravdati njegovo neotkrivanje. U tom pogledu treba u svakom pojedinačnom slučaju odvagati različite interese koji opravdavaju dostavljanje ili zaštitu predmetnih dokumenata. U okviru takvog odvagivanja, važno je uzeti u obzir sve relevantne elemente u predmetu i konkretno, s jedne strane, interes podnositelja zahtjeva za dobivanje pristupa dokumentima za koje želi da mu se dostave u svrhu podupiranja svoje tužbe za naknadu štete, uzimajući u obzir druge mogućnosti koje su mu eventualno na raspolaganju, i, s druge strane, stvarno štetne posljedice do kojih taj pristup može dovesti u odnosu na javne interese ili legitimne interese drugih osoba. Ta razmatranja tim više vrijede kad osoba koja smatra da je žrtva povrede pravila o tržišnom natjecanju i koja je nacionalnom sudu već podnijela tužbu za naknadu štete traži od Komisije da joj omogući pristup ne „dokumentima o pokajničkom programu“ iz spisa postupka u kojem je donesena odluka kojom se utvrđuje postojanje te povrede, nego samo referencama na te dokumente iz kazala navedenog spisa.

Naime, potpuno odbijanje pristupa takvim referencama, uključujući njihovim najneutralnijim i najbezazlenijim elementima, u praksi može onemogućiti ili barem pretjerano otežati svako utvrđivanje dokumenata o pokajničkom programu iz kazala te onemogućiti podnositelju zahtjeva da oblikuje svoje mišljenje u pogledu moguće potrebe za pribavljanjem tih dokumenata u svrhu podupiranja svoje tužbe za naknadu štete kao i da, a fortiori, pokuša opravdati takvu potrebu. Međutim, takav zahtjev nije samo uvjet za otkrivanje tih dokumenata i njihovo podnošenje pred sudom u okviru tužbe za naknadu štete koja je podnesena nacionalnom sudu, nego i uvjet za to da Komisija prizna prevladavajući javni interes u slučaju u kojem joj je podnesen zahtjev na temelju Uredbe br. 1049/2001. S obzirom na navedeno, opće i apsolutno odbijanje zahtjeva može u praksi spriječiti zainteresiranu stranu da doista ostvari pravo na naknadu štete koje ima na temelju Ugovora.

(t. 114., 118., 119., 121. – 124., 134.)