ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43.

Grčka vlada pak smatra da to što se stvarno sjedište poslodavca nalazilo u Grčkoj i što je njegova insolventnost proglašena u toj državi članici,ne može dovesti do primjene zaštite iz Direktive 80/987. Grčka vlada u tom smislu navodi da se područje primjene prava Unije načelno ne proteže na treće države, što je u predmetnom slučaju potvrđeno izuzećem iz članka 1. Direktive 80/987 koji se odnosi na Grenland i sudskom praksom Suda u predmetima Mosbaek ( 8 ) i Poulsen i Diva Navigation ( 9 ). Za grčku je vladu, osim toga, odlučujuće to da se na radni odnos primjenjuje malteško pravo kao i to da, u skladu s Direktivom 80/987, poslodavci moraju pridonijeti financiranju jamstvene ustanove, zato što države članice ne mogu zajamčiti da će vlasnici brodova koji ne vijore njihovu zastavu ispuniti tu obvezu. U konačnici, grčka vlada smatra da bi drukčije tumačenje podrazumijevalo da jamstvene ustanove država članica trebaju pokrivati potraživanja po osnovi plaća državljana trećih država zaposlenih na brodu koji vijori zastavu trećih država.
66.

No, problemi istaknuti u okviru ovog pitanja su širi. Ne radi se samo o tome da je odobrenje planova postalo pravomoćno u glavnom postupku, nego i o tome da je most izgrađen (uz posljedično pogoršanje staništa i uznemiravanje vrsta, iako je utvrđeno da je to bilo opravdano iz važnih razloga od prevagujućeg općeg interesa) te je otvoren za promet (uz moguć trajan utjecaj na staništa i vrste). U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev iznosi pretpostavku da utvrđenje da su izvorna ocjena i preispitivanje pogrešni može dovesti do poništenja odobrenja planova uz dalekosežne posljedice, ekološke i gospodarske, ako se zaključi da bi most trebalo srušiti.
33.

Drugim riječima, pokroviteljske najave iz članka 23. stavka 2. Direktive 2010/13 su one čiji je cilj ispunjenje obveze iz članka 10. stavka 1. točke (c) te direktive. Potonja odredba ne odnosi se toliko na informacije o programima pod pokroviteljstvom koliko na same te programe. Označiti treba program pod pokroviteljstvom, jer takvo označavanje omogućava televizijskom gledatelju da bude u nužnoj, a ujedno i dovoljnoj mjeri informiran ( 6 ). Izuzeće predviđeno u članku 23. stavku 2. Direktive obuhvaća, dakle, samo najave iz članka 10. stavka 1. točke (c) i, dakle, one emitirane na početku, na kraju ili za vrijeme trajanja programa pod pokroviteljstvom. Ne obuhvaća, dakle, informacije o pokroviteljstvu nad programom koje se emitiraju u drugim prigodama, čak ni ako su te prigode povezane s programom pod pokroviteljstvom, kao npr. njegove najave.
34.

Iz spisa prvostupanjskog postupka proizlazi da se Helenska Republika, kao što je to Opći sud naveo u točki 135. pobijane presude, u potporu svojoj tužbi za poništenje pozvala na postojanje teške krize koja od kraja 2008. utječe na njezino gospodarstvo. Svrha tog argumenta bila je među ostalim dokazati da su sporne isplate koje je 2009. izvršila ELGA trebale biti proglašene spojivima s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a. Međutim, Opći sud se u pobijanoj presudi nije izjasnio o samom postojanju ozbiljnih poremećaja u grčkom gospodarstvu u tom razdoblju, u smislu navedene odredbe. U odgovoru na četvrti tužbeni razlog tužbe za poništenje smatrao je u biti da je Komisija bila vezana POZ‑om i da stoga isplate koje je ELGA izvršila 2009. nije smjela proglasiti spojivima s unutarnjim tržištem izravno na temelju članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a ( 14 ). Kao što sam to prethodno navela ( 15 ), isključivo je to pravno rasuđivanje predmet prvog dijela trećeg žalbenog razloga.
29.

Navedena tijela dužna su ispitati cijenu koju je naveo deklarant te je, prema potrebi, odbiti ( 18 ), uzimajući u obzir „okolnosti prodaje“ ( 19 ) to jest, istodobno (a) obiteljsku vezu između kupca i člana pravne osobe, (b) položaj potonjeg u navedenoj pravnoj osobi, to jest, njegovu sposobnost da stvarno utječe na cjenovnu politiku pravne osobe ili na uvjete predmetne transakcije kao i (c) svaku drugu relevantnu okolnost.
21.

Sud koji je uputio zahtjev navodi da je u španjolskom postupovnom pravu sudac obaviješten o postupku izdavanja platnog naloga samo kad secretario judicial (tajnik) to smatra potrebnim ili u slučaju da dužnici istaknu prigovor. Tako se sudac, kao što je to u ovom predmetu bio slučaj, upoznaje s postupkom samo u okviru izvršenja odluke secretarija judicial. S obzirom na to da je odluka secretarija judicial pravomoćna i ovršna sudska odluka, ovršni sudac ne može po službenoj dužnosti ispitivati moguće postojanje nepoštenih odredbi u ugovoru koji je doveo do postupka izdavanja platnog naloga.
36.

Fond smatra da postoji istovjetnost između austrijske zakonske starosne mirovine i mirovina koje se isplaćuju iz strukovnih mirovinskih sustava Lihtenštajna. On u tom smislu ističe da je austrijski sustav tako ustrojen da osiguranik može zadržati uobičajen životni standard samo putem zakonskih davanja obuhvaćenih prvim stupom, iako je u Lihtenštajnu ta razina davanja osigurana drugim stupom, koji ima ključnu ulogu, dok prvi služi samo tomu da se osigura životni minimum. Osim toga, doprinosi za austrijski zakonski sustav tri su puta veći nego u Lihtenštajnu. Fond nadalje ističe da BPVG predviđa obvezu osiguranja u strukovnom mirovinskom sustavu i da sadržava jasna i precizna pravila o iznosu doprinosa, naravi osiguranih davanja kao i o organizaciji i nadzoru ustanova socijalnog osiguranja koje upravljaju tim sustavima. Dodaje da se pravila primjenjuju također na dio strukovnog sustava koji nadilazi minimalna zakonska davanja, tako da je „sloboda ugovaranja“ ustanova socijalnog osiguranja krajnje ograničena. Isto tako, pojedinačni radnik nema slobodu da se priključi takvom sustavu niti da odredi njegov sadržaj. Fond pojašnjava da pojam davanja „koja nadilaze zakonske obveze“ uključuje ne samo dobrovoljna dopunska davanja nego i ona koja se isplaćuju po osnovi doprinosa plaćenih prije zakonske obveze. On ističe da doprinosi plaćeni na temelju BPVG‑a imaju isti porezni tretman kao i oni plaćeni po osnovi obveznog osiguranja u skladu s ASVG‑om u Austriji. Naposljetku primjećuje da ASVG predviđa da će se u slučaju osiguranja u dobrovoljnom dopunskom mirovinskom sustavu doprinosi za osiguranje za slučaj bolesti morati također ubirati na davanja koja se plaćaju iz takvog sustava. Konačno, fond zaključuje da bi neuzimanje u obzir davanja koje primaju pogranični radnici zbog djelatnosti koje su obavljali u Lihtenštajnu dovelo do nejednakosti postupanja u odnosu na osobe koje su svoju profesionalnu djelatnost obavljale isključivo na nacionalnom državnom području.
46.

Sve do sada Sud je svaki put neizravno i u negativnom obliku definirao ono što Direktiva 76/207 zahtijeva od država članica, odlučujući što nije u skladu s njome. Nikad nije propisivao kakvo stajalište trebaju zauzeti. No pitanje suda koji je uputio zahtjev znači da on traži od Suda – jer to nije napravljeno ni u samoj Direktivi 2006/54 – da u svojoj sudskoj praksi napravi golem kvalitativan skok za koji mi se čini da uvelike nadilazi njegovu nadležnost.
69.

Ta potonja odredba predviđa, kao što je to sud koji je uputio zahtjev istaknuo, da podnositelj zahtjeva za zakonsku rastavu ne može taj zahtjev preoblikovati u tužbu za razvod braka ( 20 ) i da je na neki način zatvorenik postupka koji je započeo. Stoga, ako je sud pred kojim je pokrenut postupak za zakonsku rastavu donio rješenje o nemogućnosti mirenja koje dopušta bračnim drugovima da podnesu zahtjev za zakonsku rastavu, kao u predmetu u glavnom postupku, podnositelj zahtjeva ima dva izbora. On može najprije odlučiti da ostvari zakonsku rastavu i, dakle, dovesti postupak do kraja podnošenjem zahtjeva za zakonsku rastavu protiv protivnika zakonske rastave, za što je jedino on ovlašten tijekom prva tri mjeseca nakon donošenja rješenja o nemogućnosti mirenja, sukladno članku 1113. Zakonika o građanskom postupku. Međutim, on također može odustajući od requête za zakonsku rastavu odustati od zakonske rastave, iz bilo kojeg razloga, a osobito zato što daje prednost razvodu, pri čemu dopuštenost tužbe za razvod braka ovisi o tome je li odustanak prihvaćen i konačan ( 21 ).
18.

Portugalska vlada ističe da, iako je prvi ugovor iz 2005. istekao sklapanjem ugovora o kupoprodaji na način da ugovor o vođenju poslova sklopljen 2008. nije izravno povezan s aktivnošću koju su putem interneta oglašavali tuženici, među oba ugovora postoji izravna veza, s obzirom na to da bez prvog ugovora o posredovanju ne bi došlo do sklapanja ugovora o vođenju poslova, čiji je predmet upravo rješavanje poteškoća koje su nastupile nakon prodaje. Tužitelj stoga ima pravo na zaštitu i u okviru ugovora o vođenju poslova jer je njegovo sklapanje usko povezano sa sklapanjem prvog ugovora s tuženicima. Portugalska vlada navodi, pozivajući se na presudu Suda u predmetu Emrek ( 8 ), da bi uvođenje novih uvjeta koji nisu sadržani u članku 15. stavku 1. točki (c) Uredbe – kao što je to postojanje uzročne veze između načina za usmjeravanje trgovačke ili profesionalne aktivnosti prema državi članici u kojoj potrošač ima domicil i sklapanja ugovora – bilo protivno cilju koji se želi postići tom odredbom. Ipak, činjenicu da je ugovor o vođenju poslova sklopljen na temelju aktivnosti tuženikâ usmjerene prema Njemačkoj treba smatrati indicijom za primjenu članka 15. stavka 1. točke (c) druge mogućnosti Uredbe br. 44/2001. U konačnici, portugalska vlada predlaže da se na prethodno pitanje odgovori potvrdno.
11.

U članku 90. stavku 1. Direktive 2014/24, koji nosi naslov „Prenošenje i prijelazne odredbe” stoji da „[d]ržave članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 18. travnja 2016. One Komisiji bez odlaganja dostavljaju tekst navedenih mjera.” U skladu s člankom 93., Direktiva 2014/24 stupila je na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije, do koje je došlo 28. ožujka 2014.
8.

U Belgisch Gerechtelijk Wetboek (belgijski Zakonik o sudovima, u daljnjem tekstu: BGW) sadržane su sljedeće odredbe relevantne za potrebe ovog postupka: — Članak 50. BGW‑a: „Prekluzivni rokovi se ne mogu ni skratiti ni produljiti, čak ni uz pristanak stranaka, osim ako je gubitak prava obuhvaćen zakonski predviđenim pretpostavkama. Međutim, ako rok za žalbu ili prigovor predviđen u člancima 1048. i 1051. te 1253. quater c) i d) počne teći i istekne tijekom sudskih praznika, produljuje se do petnaestog dana nove sudske godine.“ — Članak 55. BGW‑a: „Kada zakon predviđa da u pogledu stranke koja nema ni boravište, ni prebivalište ni prijavljeno boravište u Belgiji valja produljiti rokove koji su joj propisani, to produljenje iznosi: 1. petnaest dana, kada stranka boravi u susjednoj zemlji ili Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije; 2. trideset dana kada boravi u drugoj europskoj zemlji; 3. osamdeset dana kada boravi u drugoj zemlji svijeta.“ — Članak 860. BGW‑a: „Bez obzira na to kakva je formalnost izostavljena ili pogrešno ispunjena, nijedan postupovni akt ne može biti proglašen ništavim ako ništavost nije zakonom propisana. Rokovi predviđeni za podnošenje žalbe prekluzivni su. Drugi rokovi prekluzivni su samo ako je to predviđeno zakonom.“ — Članak 1048. BGW‑a: „Osim ako nadnacionalnim i međunarodnopravnim odredbama nisu predviđeni rokovi, rok za opoziv je mjesec dana od dostave presude ili obavijesti o njoj učinjene u skladu s člankom 792. stavcima 2. i 3. Kada osoba koja se nije odazvala nema ni boravište, ni prebivalište ni prijavljeno boravište u Belgiji, rok za opoziv produljuje se u skladu s člankom 55.“ — Članak 1051. BGW‑a: „Osim ako nadnacionalnim i međunarodnopravnim odredbama nisu predviđeni rokovi, rok za podnošenje žalbe je mjesec dana od dostave presude ili obavijesti o njoj učinjene u skladu s člankom 792. stavcima 2. i 3. Taj rok također teče od dana te dostave u pogledu stranke kojoj je presuda dostavljena. Kada neka od stranaka kojoj je presuda ili tužba dostavljena u Belgiji nema ni boravište, ni prebivalište ni prijavljeno boravište, rok za žalbu produljuje se u skladu s člankom 55. Isto vrijedi kada neka od stranaka kojoj je obavijest o presudi uručena u skladu s člankom 792. stavcima 2. i 3. u Belgiji nema ni boravište, ni prebivalište ni prijavljeno boravište.“
2.

To je u bitnome srž pitanja koja je postavio Oberlandesgericht Koblenz (Njemačka) u okviru spora između RegioPost GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: RegioPost), pružatelja poštanskih usluga, i Stadt Landau in der Pfalz, općine koja se nalazi u saveznoj zemlji Porajnje‑Falačka.
28.

U tom smislu, na raspravi je objašnjeno da su i druge pošiljke sirovog ulja palminih koštica (jezgri) koje je uvezao ADM Hamburg, a ne samo predmetna, zapravo bile mješavine, iako podrijetlom iz jedne države korisnice. Imajući to na umu, tumačenje članka 74. stavka 1. Uredbe br. 2545/93 kao zahtjeva za fizičkim odvajanjem tekućina ili rasutih proizvoda može dovesti samo do neopravdanog razlikovanja. Zahtjev za fizičkim odvajanjem tijekom prijevoza (temeljen na kriteriju poput države podrijetla ili potvrde o podrijetlu) za tekuću ili rasutu robu imao bi za posljedicu nepovoljniji položaj, glede primjene carinske povlastice, proizvoda koje je teško, pa čak i nemoguće odvojiti jednom nakon što su utovareni u prostor za teret (ili spremnik). Ne vidim kako bi se to moglo opravdati: zašto bi miješanje u spremniku ili prostoru za teret proizvoda koji su međusobno zamjenjivi i materijalno – s obzirom na to da je sirovo ulje palminih koštica (jezgri) istovjetno – činilo „izmjenu ili preoblikovanje” suprotno članku 74. stavku 1. Uredbe br. 2454/93 kad pomiješani proizvodi imaju podrijetlo iz nekoliko država korisnica, ali ne kad su proizvodi podrijetlom iz jedne države?
33.

Primjena švedskog sustava oporezivanja na samo jedan oblik ulaganja, to jest ulaganja u dionice, ne bi dovela do neutralnosti u odnosu na gospodarske uvjete nego do neopravdano visokog oporezivanja godina s lošim gospodarskim uvjetima i do „poreznih darova” u drugim godinama. To bi osim toga dovelo i do nejednakosti među poreznim obveznicima u odnosu na stvarni prihod od dionica u koje su uložili jer, neovisno o gospodarskim uvjetima, dionice jednog društva mogu u određenom trenutku dati, u odnosu na uloženi kapital, pravo na više dividende nego dionice drugog društva. Još jednom, predmetni sustav oporezivanja jamči neutralnost koju želi švedski zakonodavac samo ako se primjenjuje na ukupni uloženi kapital određenog poreznog obveznika, u ovom slučaju mirovinskog fonda, bez obzira na sastav investicijskog portfelja tog poreznog obveznika.
32.

S obzirom na navedeno, koristim se prilikom da naglasim važnost iznošenja jasno utvrđenog okvira analize (i na pravnoj i činjeničnoj razini) u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje. To nije samo zato da se olakša zadaća Suda nego i zato da se osigura da svi oni koji žele iznijeti očitovanja to mogu i učiniti ( 12 ). Naime, kako to očitovanja podnesena u ovom predmetu jasno pokazuju, propust da se to učini može dovesti ne samo do zbrke u vezi s primjenjivim pravnim okvirom, nego i u pogledu utvrđenog činjeničnog stanja u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje.
29.

Portugalska Republika navodi da se ANA ne može smatrati zainteresiranom stranom od koje bi se DCNS trebao odvojiti. Naime, budući da Uredba br. 95/93, kako je izmijenjena, ne definira zainteresirane strane, samo ispitivanje od slučaja do slučaja omogućuje da se određena strana ocijeni „zainteresiranom”. Međutim, utvrđenjem da je ANA zainteresirana strana samo zbog svojeg svojstva tijela za upravljanje zračnom lukom Komisija je propustila provesti to ispitivanje. Štoviše, interes je ANA‑e da primi što više naknada zračnih luka. Stoga je zainteresirana za to da se slotovi dodijele što većem broju zračnih prijevoznika, a ne za to da DCNS stavi jednog određenog zračnog prijevoznika u povoljniji položaj. Bilo bi drukčije da ANA ima udio u temeljnom kapitalu jednog zračnog prijevoznika, što ovdje nije slučaj.
170.

Komisija smatra da je izdavanje bonova Erzsébet gospodarska djelatnost obuhvaćena područjem primjene UFEU‑a. U prilog svojem stajalištu ističe, među ostalim, kao prvo, da su u prošlosti tu aktivnost u Mađarskoj obavljala trgovačka društva i da je to još uvijek slučaj u brojnim državama članicama, kao drugo, da izdavanje bonova Erzsébet nije socijalna mjera s obzirom na to da te bonove poslodavac slobodno dodjeljuje u vrijednosti iznosa koji on određuje, i to neovisno o socijalnom položaju svojih zaposlenika tako da nije provedeno ni načelo solidarnosti ni kontrola države, niti država određuje iznos usluga, te, kao treće, da se izdavanje bonova Erzsébet ne može smatrati „djelatnošću koja je povezana s izvršavanjem javnih ovlasti“ u smislu članaka 51. ( 61 ) i 62. UFEU‑a ( 62 ) jer ne predstavlja izravnu i specifičnu povezanost s izvršavanjem javnih ovlasti.
19.

Komisija je u tužbi istaknula da za zadovoljenje propisanog nije dostatno postaviti stanice za pročišćavanje (obveza iz članka 3. Direktive 91/271), nego je potrebno i to da one rade, i to tako da pročišćene vode ispunjavaju zahtjeve iz Priloga I. spomenutoj direktivi.
21.

Dana 1. rujna 2011. na području Mannheima (Njemačka) traktor s priključenom prikolicom, okrećući se u uskoj ulici, skliznuo je s ceste i prevrnuo se, uzrokujući štetu u iznosu od 2247,45 eura (7760,02 litavskih litasa). Policija u Cochemu (Njemačka) ustanovila je da je vozač traktora odgovoran za nezgodu i prouzročenu štetu. U vrijeme nezgode građanskopravna odgovornost vlasnika ili zakonitog korisnika traktora bila je pokrivena obveznim osiguranjem sklopljenim s društvom ERGO SE (u daljnjem tekstu: ERGO), a prikolicu je osigurala podružnica If P&C Insurance AS (u daljnjem tekstu: If P&C). Uobičajeno mjesto poslovanja obaju osiguratelja je Litva. ERGO je isplatio naknadu štete koja je nastala kao posljedica nezgode. Zatim je pokrenuo postupak u Litvi u kojem je tvrdio kako je If P&C trebao solidarno odgovarati za nastalu štetu.
15.

Služba za PDV tijela nadležnog za oporezivanje poduzeća i prihode izvršila je 5. listopada i 14. studenoga 2006. računovodstveni nadzor društva Les Jardins de Jouvence s obzirom na primjenu zakonodavstva u području PDV‑a za razdoblje od 30. kolovoza 2004. do 30. rujna 2006. Sastavila je izvješće 25. siječnja 2007. u kojem je ocijenila da je to društvo izuzeto od plaćanja PDV‑a i da su sve djelatnosti koje je izvršio pansion za starije osobe izuzete od PDV‑a na temelju članka 44. stavka 2. točke (2) Zakonika o PDV‑u, u verziji koja je bila na snazi do 21. srpnja 2005. Služba je zaključila da društvo kao izuzeti obveznik ne može ostvariti povrat poreza na gradnju, na stjecanje vlasništva koje je prema njegovoj svrsi klasificirano kao nekretnina i na sve ostale troškove. Stoga je prema njezinu mišljenju navedeno društvo bilo obvezno vratiti Belgijskoj državi iznos od 663.437,25 eura koji odgovara nezakonito odbijenim porezima iz poreznih prijava.
32.

Dok se prva četiri pitanja odnose na Zakon koji se odnosi na trošarine na određenu ambalažu za pića, peto do osmo pitanje odnosi se na Zakon o alkoholu. Najprije ću ispitati zajedno pitanja od prvog do petog, a zatim ću obraditi pitanja od petog do osmog.
39.

Bez obzira na datum donošenja uredbe o proširenju antidampinške pristojbe, privremena mjera koja se sastoji u obvezi evidentiranja uvoza uvijek ima za cilj, u slučaju izbjegavanja mjera, sačuvati mogućnost retroaktivnog proširenja prvotnih antidampinških pristojbi kako bi se izbjeglo narušavanje njihovih korektivnih učinaka uvozom koji se, među ostalim, ostvaruje za vrijeme ispitnog postupka o mogućem izbjegavanju mjera. U tom pogledu važno je istaknuti da visina antidampinške pristojbe nije promjenjiva u vremenu. Za vrijeme svoje primjene ona se ne smanjuje postupno, nego ostaje na snazi do svojeg isteka. Stoga mi se neosnovana čini APEX‑ova tvrdnja prema kojoj u cijelosti retroaktivno proširenje antidampinških mjera nije usmjereno na to da se tijekom ispitnog postupka osigura korektivan učinak posljednje mjere protiv izbjegavanja nego predstavlja isključivo teret na dobit uvoznika. Čak i u slučaju potpune retroaktivnosti, cilj proširenja antidampinške pristojbe jest izbjeći onemogućavanje njezine primjene radnjama koje predstavljaju izbjegavanje mjera. Spriječiti to proširenje značilo bi beskrupuloznim gospodarskim subjektima ostaviti na raspolaganju jednostavan način izbjegavanja mjera bez opasnosti od plaćanja antidampinške pristojbe u posljednjim mjesecima njezine primjene.
16.

Članak 365. stavak 3. Provedbene uredbe ovdje je vrlo jasan: samo isprave koje izdaju carinska tijela treće države, uz isključenje bilo koje druge isprave, omogućuju utvrđenje da je postupak provoza završio. Nova verzija te odredbe, sadržane u novom članku 366. stavku 2. Provedbene uredbe ( 7 ), ne mijenja to pravilo jer se i dalje zahtijeva da pri sastavljanju isprave kojom se dokazuje završetak postupka provoza sudjeluju carinska tijela treće države. To strogo tumačenje potvrđuje Komisijin „Priručnik o provozu“ ( 8 ), u skladu s kojim „[m]ora biti riječ isključivo o carinskim ispravama ili podacima (carinske deklaracije ili potvrde o stavljanju u carinski postupak) ovjerenima od strane carinskih tijela trećih odredišnih zemalja, koji stvarno omogućuju nadležnim tijelima polaznih zemalja da utvrde da se oni doista odnose na predmetnu robu i da je ta roba napustila državno područje ugovornih strana/Zajednice“ ( 9 ). To je izraz određenog povjerenja u akte stranih carinskih tijela, kojima se mogu u zadovoljavajućoj mjeri potvrditi i dokazati istovjetnost robe, njezina netaknutost (također i glede ambalaže i pečata) i usklađenost s carinskim ispravama država članica.
49.

Umjesto toga, Sud bi trebao odgovoriti na pitanja onako kako su postavljena, to jest primjenjuje li se poglavlje III. Direktive 2006/123 u situacijama koje predstavljaju potpuno unutarnje situacije. Ukazao bih Sudu na to da pitanja zaslužuju odgovor, i to zbog dvaju razloga. Prvo, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, prethodna pitanja uživaju pretpostavku relevantnosti, to jest na njih se mora odgovoriti, osim ako se ne može dokazati da su, na primjer, hipotetska ( 28 ). Drugo, budući da je Direktiva 2006/123 još prilično nova i o tom se pitanju vode žestoke rasprave, smatram da postoji interes Suda za rasvjetljavanje tog pitanja.
84.

Razlog na kojem se temelji to načelo jest taj da je poduzetnik koji je sudjelovao na navedenom sastanku, a da se pritom nije javno distancirao od njegova sadržaja, drugim sudionicima dao do znanja da se slaže s njegovim ishodom i da će u skladu s njim postupiti. Prešutno odobravanje zabranjene inicijative, bez javnog distanciranja od njezina sadržaja ili njezina prijavljivanja upravnim tijelima, za učinak ima ohrabrivanje nastavljanja povrede i ugrožavanje njezina razotkrivanja. To suučesništvo predstavlja pasivno sudjelovanje u povredi koje može dovesti do odgovornosti poduzetnika ( 26 ).
34.

To po mojem mišljenju vrijedi kako za postojeća pravila za izračun odštete iz članka 17. stavka 2. Direktive 86/653, s obzirom na to da točka (b) te odredbe određuje samo njezin najveći iznos, tako i za eventualno kumuliranje te odštete sa zahtjevom za naknadu štete iz točke (c) te iste odredbe. Kao što je Komisija istaknula u svojem izvješću iz 1996., članak 17. stavak 2. točka (c) Direktive 86/653 uređuje situacije u kojima nacionalno pravo trgovačkom zastupniku dodjeljuje pravo na naknadu štete zbog raskida ugovora ili povrede otkaznog roka predviđenog tom direktivom.
18.

Iz toga slijedi da sudsku praksu iz presude First National Bank of Chicago treba primijeniti i na bitcoin. Prijenos bitcoina kao takav ne predstavlja oporezivi događaj. Međutim, s obzirom na to da D. Hedqvist planira kupnju i prodaju bitcoina za švedske krune po cijeni koja je uvećana u odnosu na tečaj koji se objavljuje na određenom tečajnom portalu, njegova djelatnost podrazumijeva obavljanje isporuke, u obliku zamjene, usluge uz naknadu sukladno članku 2. stavku 1. točki (c) Direktive o PDV‑u.