ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predmet C‑315/12

Metro Cash & Carry Danmark ApS

protiv

Skatteministeriet

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Højesteret)

„Trošarina — Direktiva 92/12/EEZ — Članci 7. do 9. — Direktiva 2008/118/EZ — Članci 32. do 34. — Kretanje trošarinske robe unutar Zajednice — Uredba (EEZ) br. 3649/92 — Članci 1. i 4. — Pojednostavljeni prateći dokument — Primjerak 1. — ‚Cash&carry’ djelatnost — Proizvodi stavljeni u promet radi potrošnje u jednoj državi članici i držani u drugoj državi članici u komercijalne svrhe ili proizvodi koje nabavljaju fizičke osobe za vlastitu uporabu i same je prevoze — Jaka alkoholna pića — Nepostojanje obveze dobavljača da izvrši provjeru“

Sažetak – Presuda Suda (osmo vijeće) od 18. srpnja 2013.

Porezne odredbe — Usklađivanje zakonodavstava — Trošarine — Direktiva 92/12 — Kretanje trošarinske robe unutar Zajednice — Uredba br. 3649/92 — Pojednostavljeni prateći dokument — Proizvodi stavljeni u promet radi potrošnje u jednoj državi članici i namijenjeni za upotrebu u drugoj državi članici u komercijalne svrhe — Proizvodi namijenjeni uvođenju u drugu državu članicu u privatne ili komercijalne svrhe — Obveza prodavatelja da izvrši provjeru — Nepostojanje (Uredba Komisije br. 3649/92, čl. 1. i 4.; Direktiva Vijeća 92/12, čl. 7. do 9.) Porezne odredbe — Usklađivanje zakonodavstava — Trošarine — Stupanje na snagu Direktive 2008/118 i ukidanje Direktive 92/12 — Utjecaj (Direktiva Vijeća 92/12, čl. 7. do 9., i Direktiva 2008/118, čl. 32. do 34.) Porezne odredbe — Usklađivanje zakonodavstava — Trošarine — Direktiva 92/12 — Proizvodi koje nabavljaju i prevoze fizičke osobe za vlastitu uporabu u smislu članka 8. Direktive — Provjera nadležnih tijela (Direktiva Vijeća 92/12, čl. 8.)
Članak 35. stavak 4. točke (c) Uredbe br. 1291/2000 o utvrđivanju zajedničkih detaljnih pravila za primjenu sustava uvoznih i izvoznih dozvola i potvrda o utvrđivanju unaprijed za poljoprivredne proizvode, kako je izmijenjena Uredbom br. 325/2003 treba tumačiti na način da u slučaju zakašnjelog podnošenja dokaza o pravilno izvršenom uvozu, iznos koji se zadržava, za količine za koje dokaz nije bio predočen u roku utvrđenom u članku 35. stavku 4. točki (a) navedene uredbe, treba izračunati na temelju stope sredstva osiguranja koja je stvarno primijenjena prilikom podnošenja zahtjeva za izdavanje dozvole ili dozvola u vezi s tim uvozom. Za potrebe takvog tumačenja nebitna je okolnost da je sredstvo osiguranja položeno na temelju stope koja je viša od one koja se primjenjuje na drugi uvoz iste vrste proizvoda kao što je uvezeni proizvod, s obzirom na to da je potonji oslobođen od plaćanja uvozne carine.

(t. 33., t. 2. izreke)
Predmet C‑49/12

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

protiv

Sunico ApS i dr.

(zahtjev za prethodnu odluku koji je podnio Østre Landsret)

„Pravosudna suradnja u građanskim stvarima — Nadležnost, priznavanje i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima — Uredba (EZ) br. 44/2001 — Članak 1. stavak 1. — Područje primjene — Pojam ‚građanske i trgovačke stvari’ — Tužba tijela javne vlasti — Naknada štete zbog sudjelovanja treće osobe koja nije obveznik PDV‑a u poreznoj prijevari“

Sažetak – Presuda Suda (treće vijeće) od 12. rujna 2013.

Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 44/2001 – Odredbe te uredbe koje se smatraju istovjetnima odredbama Briselske konvencije – Tumačenje navedenih odredaba u skladu sa sudskom praksom Suda glede Konvencije (Konvencija od 27. rujna 1968.; Uredba Vijeća br. 44/2001) Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Sudska nadležnost i izvršenje sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba br. 44/2001 – Područje primjene – Građanska i trgovačka stvar – Pojam – Tužba koju je tijelo javne vlasti države članice podnijelo protiv fizičke ili pravne osobe koja je rezident druge države članice, radi naknade štete zbog sudjelovanja potonje u poreznoj prijevari – Uključenost – Pretpostavke (Uredba Vijeća br. 44/2001, čl. 1. st. 1.)
Pravo Unije, osobito kako slijedi iz članaka 7. stavka 1. točke (b), 8. stavka 4. i 24. stavaka 1. i 2. Direktive 2004/38 o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravak na području države članice treba tumačiti na način da se protivi propisu države članice koji, čak i za razdoblje nakon prva tri mjeseca boravka, u svakom slučaju i automatski isključuje dodjelu davanja kao što je to nadomjesni dodatak za upotpunjavanje starosne mirovine, ekonomski neaktivnom državljaninu druge države članice, iz razloga što on, unatoč tome što mu je izdana potvrda o prijavi, ne ispunjava uvjete za uživanje prava zakonitog boravka dulje od tri mjeseca na području prve države članice, s obzirom na to da postojanje takvog prava boravka ovisi o tome da državljanin mora imati dostatna sredstva da ne traži navedeno davanje.

Uistinu, činjenica da bi ekonomski neaktivan državljanin druge države članice mogao ispunjavati uvjete za primanje takvog davanja može ukazivati na to da dotični ne raspolaže dostatnim sredstvima kako bi se izbjeglo da postane nerazumnim teretom za sustav socijalne pomoći te države članice, u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Direktive 2004/38. Međutim, nadležna nacionalna tijela ne mogu izvući takav zaključak bez provedbe opće ocjene tereta koji bi dodjela tog konkretnog davanja predstavljala za cjelokupni nacionalni sustav socijalne pomoći u odnosu na osobne okolnosti koje obilježavaju situaciju dotične osobe.

Naime, uvjetujući pravo boravka na dulje od tri mjeseca time da odnosna osoba ne postane „nerazuman” teret za „sustav” socijalne pomoći države članice domaćina, članak 7. stavak 1. točka (b) Direktive 2004/38 podrazumijeva da su nadležna nacionalna tijela ovlaštena ocijeniti, uzimajući u obzir ukupnost čimbenika i s obzirom na načelo razmjernosti, može li dodjela socijalne pomoći biti teret za čitav sustav socijalne pomoći te države članice.

Ako država članica domaćin automatski isključuje ekonomski neaktivne državljane drugih država članica od primanja odnosnog socijalnog davanja, čak i za razdoblje nakon tri mjeseca boravka iz članka 24. stavka 2. Direktive 2004/38, nadležnim tijelima države članice domaćina ne omogućuje da, provedu opću ocjenu navedenog tereta, u skladu sa zahtjevima koji među ostalim proizlaze iz članka 7. stavka 1. točke (b) i iz članka 8. stavka 4. te direktive, kao i iz načela proporcionalnosti. Osobito je važno da nadležna tijela države članice mogu uzeti u obzir, osobito, visinu i učestalost prihoda kojima osoba raspolaže, činjenicu da su ti elementi naveli spomenuta tijela da mu izdaju potvrdu o prijavi, kao i razdoblje tijekom kojega je izgledno da će mu primanje davanja biti odobreno. Nadalje, kako bi se ocijenila veličina tereta koji bi takva isplata predstavljala za nacionalni sustav socijalne pomoći, može biti važno utvrditi udjel primateljâ tog davanja koji su građani Unije koji primaju starosnu mirovinu u drugoj državi članici.

(t. 63., 64., 72., 77., 78., 80. i izreka)
Direktivu 2005/36 o priznavanju stručnih kvalifikacija treba tumačiti na način da joj se ne protivi da država članica, kako na područje medicine tako i na područje dentalne medicine, uvede program specijalističkog osposobljavanja čiji naziv ne odgovara nazivima koji su u pogledu te države članice navedeni u Prilogu V. toj direktivi. Takvo specijalističko osposobljavanje može biti otvoreno kako osobama koje su završile samo osnovno medicinsko osposobljavanje tako i osobama koje su završile i imaju potvrđen jedino studij u okviru osnovnog osposobljavanja doktora dentalne medicine. Naime, ako država članica uvede specijalističko osposobljavanje, koje po svom nazivu ne odgovara specijalizaciji navedenoj u Prilogu V. Direktivi 2005/36 i ne daje pravo na dodjelu naziva navedenog u tom prilogu, ta specijalizacija nije osposobljavanje u smislu članaka 25. i 35. te direktive, tako da tom direktivom nisu uređeni uvjeti za pristup tako uvedenom osposobljavanju i za njegov sadržaj.

Međutim, s obzirom na Direktivu 2005/36, takvo specijalističko osposobljavanje, na koje se navedeni Prilog V. ne odnosi, ne može, stoga što ne ispunjava zahtjeve iz članka 24. ili 34. te direktive u pogledu osnovnog medicinskog osposobljavanja ili osnovnog osposobljavanja doktora dentalne medicine, dovesti do izdavanja dokaza o formalnoj osposobljenosti liječnika s osnovnim osposobljavanjem ili dokaza o formalnoj osposobljenosti doktora dentalne medicine s osnovnim osposobljavanjem. Naime, Direktivi 2005/36 protivi se to da osoba, koja ne posjeduje dokaz o osnovnom medicinskom osposobljavanju, obavlja liječničku profesiju i to da osoba, koja ne posjeduje dokaz o osnovnom osposobljavanju doktora dentalne medicine, obavlja profesiju doktora dentalne medicine.

(t. 38.‑41., 44., 45. i t. 1. izreke)
1

Europska komisija svojom tužbom od Suda zahtijeva da utvrdi da Republika Poljska, s obzirom na to da nije prenijela ili da je pogrešno prenijela odredbe članka 2. točaka (a), (b) i (d) do (f), članka 3. stavka 3., članka 4. stavka 3., članaka 6. do 9. stavaka 1. i 2. točke (a), članka 10. stavaka 3. i 4., članka 18. stavka 1. drugog podstavka i članka 18. stavaka 3. i 4. Direktive 2009/41/EZ Europskoga parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o ograničenoj uporabi genetski modificiranih mikroorganizama (SL L 125, str 75.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 31., str. 50.), kao i dijela A četvrte alineje, dijela B prve alineje i dijela C prve alineje Priloga V. toj direktivi, povrijedila obveze koje ima na temelju te direktive.
45

To je dovelo do spora između navedene institucije i Portugalske Republike o pravnom dosegu i tumačenju Zakona br. 67/2007 koji je doveo do donošenja osporavane odluke kojom je Komisija, temeljeći se upravo na vlastitom tumačenju učinaka tog zakona, izračunala iznos novčane kazne koju je izrekao Sud.
16

Kad je riječ o sustavu troškova, a osobito o mogućnosti da nacionalni sudac donese „rješenje o ograničenju troškova postupka“ kojim može ograničiti iznos eventualnih budućih troškova u kasnijem stadiju postupka, Komisija smatra da je u Engleskoj i Walesu, unatoč mjerilima procjene sadržanima u presudi Court of Appeal, R (Corner House Research)/Secretary of State for Trade & Industry, ([2005] 1 W. L.R 2600), sudska praksa i dalje proturječna i da stvara pravnu nesigurnost. Osim toga, sudovi rijetko određuju te mjere. Kad je riječ o presudi Court of Appeal, R (Garner) Elmbridge Borough Council i dr. od 29. srpnja 2010. ([2010] Civ 1006), koja je k tome donesena nakon roka iz obrazloženog mišljenja navedenog u točki 9. predmetne presude, Komisija smatra da ona predstavlja premalen korak naprijed. Naime, ograničenja eventualnih budućih troškova u praksi su postavljena vrlo visoko i dovode do pokretanja povezanih sporova koji mogu povećati ukupne troškove spora.
9

Klauzula 2. Okvirnog sporazuma, naslovljena „Roditeljski dopust“, određuje: „1. Ovim sporazumom se, sukladno klauzuli 2.2., zaposlenim muškarcima i ženama daje individualno pravo na roditeljski dopust za rođenje ili posvojenje djeteta, kako bi se mogli o tom djetetu skrbiti tijekom najmanje tri mjeseca pa do određene dobi, a najkasnije do osme godine života, što će definirati države članice i/ili socijalni partneri. [...] 3. Uvjeti pristupa i način primjene roditeljskog dopusta definirani su zakonom i/ili kolektivnim ugovorima u državama članicama, uz poštovanje minimalnih zahtjeva ovog sporazuma. [...] [...] 5. Na kraju roditeljskog dopusta radnik se ima pravo vratiti na svoje radno mjesto ili, ako to nije moguće, na jednako ili slično radno mjesto u skladu s njegovim ugovorom o radu ili radnim odnosom. 6. Prava koja je radnik stekao ili su u postupku stjecanja na dan kad započinje roditeljski dopust moraju ostati kakva jesu sve do završetka roditeljskog dopusta. [...] 7. Države članice i/ili socijalni partneri definiraju status ugovora o radu ili radnog odnosa za razdoblje roditeljskog dopusta. [...]“ [neslužbeni prijevod]
21.

Osim toga, što se tiče mogućeg ‚prevladavajućeg javnog interesa’ u smislu posljednje rečenice članka 4. stavka 2. Uredbe br. 1049/2001, Komisija je smatrala da on ne postoji. Prema njezinom mišljenju, članak 6. stavak 1. Uredbe br. 1367/2006, na temelju kojeg se smatra da je otkrivanje informacija pitanje od prevladavajućeg društvenog interesa ako se tražene informacije odnose na emisije u okoliš, ne primjenjuje se na istrage koje se odnose na moguće povrede prava Zajednice, kao u ovom slučaju. Pojasnila je da ni opasnost od postojanja ozbiljne povrede Direktive [92/43] ne predstavlja takav interes s obzirom na to da je samo Sud nadležan za utvrđivanje je li dotična država članica povrijedila svoje obveze na temelju Ugovora o EZ‑u. Prema njezinom mišljenju, otkrivanje traženih dokumenata ne bi dovelo do razjašnjenja u tom pogledu dok Sud ne bi konačno odlučio o tom pitanju.”
55

Međutim, njemačka i francuska vlada u biti tvrde da bi primjena članka 18. UFEU‑a u kontekstu predmeta kakav je onaj u glavnom postupku dovela do toga da bi članak 58. stavak 1. UFEU‑a izgubio svaki korisni učinak. Francuska vlada u tom smislu ističe da bi – ako je država članica obvezna u području obavljanja usluga zračnog prijevoza između svojeg teritorija i treće zemlje na isti način postupati prema zračnim prijevoznicima sa sjedištem na njezinom državnom području i zračnim prijevoznicima sa sjedištem na području jedne ili više drugih država članica i koji nemaju poslovni nastan na njezinom državnom području – to dovelo do proširenja slobode pružanja usluga iz članka 56. UFEU‑a i na te usluge zračnog prijevoza.
31

Ponajprije valja istaknuti da postoji određeno neslaganje između različitih jezičnih verzija te odredbe, kao što to navodi nezavisni odvjetnik u točki 36. svojeg mišljenja. Dakako, u svim jezičnim verzijama epitet „personaliziran“ karakterizira frazu „svaki uređaj“. Međutim, u francuskoj verziji („svaki personalizirani uređaj i/ili skup postupaka“), koja se posebice podudara sa španjolskom, talijanskom, mađarskom, portugalskom i rumunjskom verzijom, epitet „personaliziran“ ne karakterizira frazu „skup postupaka“. Naprotiv, u njemačkoj verziji (jedes personalisierte Instrument und/oder jeden personalisierten Verfahrensablauf) epitet „personaliziran“ karakterizira frazu „skup postupaka“. U engleskoj verziji (any personalised device(s) and/or set of procedures), koja se posebice podudara s danskom, grčkom, nizozemskom, finskom i švedskom verzijom, moguće su obje interpretacije.
13

Članci 1. i 2. sporne odluke određuju: „Članak 1. Sljedeća društva povrijedila su [članke 81. UEZ‑a i 53. Sporazuma o EGP‑u] sudjelujući tijekom navedenih razdoblja u skupu sporazuma i usklađenih djelovanja u sektoru [GIS] u [Europskom gospodarskom prostoru (EGP‑u)]: [...] m) [Magrini], od 15. travnja 1988. do 13. prosinca 2000. i od 1. travnja 2002. do 11. svibnja 2004.; n) [Schneider], od 15. travnja 1988. do 13. prosinca 2000.; [...] p) Siemens [Österreich], od 20. rujna 1998. do 13. prosinca 2000. i od 1. travnja 2002. do 11. svibnja 2004.; q) [Reyrolle], od 15. travnja 1988. do 13. prosinca 2000. i od 1. travnja 2002. do 11. svibnja 2004.; r) [SEHV], od 15. travnja 1988. do 13. prosinca 2000. i od 1. travnja 2002. do 11. svibnja 2004.; [...] t) [KEG], od 20. rujna 1998. do 13. prosinca 2000. i od 1. travnja 2002. do 11. svibnja 2004. Članak 2. Za povrede iz članka 1. izriču se sljedeće kazne: [...] j) Schneideru [...]: 3.600.000 eura; k) Schneideru [...], zajedno i solidarno s [SEHV‑om] i [Magrinijem]: 4.500.000 eura; l) [Reyrolleu]: 22.050.000 eura, od kojih: i) 17.550.000 eura zajedno i solidarno s [SEHV‑om] i [Magrinijem], i ii) 12.600.000 eura zajedno i solidarno sa Siemensom [Österreich] i [KEG‑om]; [...]“
8

Na temelju izjava ABB‑a Komisija je pokrenula istragu te je 11. i 12. svibnja 2004. bez najave izvršila pretrage, posebice u prostorijama Areve T&D SA. Dana 20. travnja 2006. Komisija je izdala Obavijest o utvrđenim činjenicama koja je, osim Alstomu, bila upućena i ABB‑u, Fuji Electric Holdings Co. Ltd i Fuji Electric Systems Co. Ltd, Hitachi Ltd i Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Mitsubishi Electric System Corp., Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG, Toshiba Corp. kao i pet društava grupe kojoj je društvo VA Technologie AG bilo društvo majka, među kojima je bilo i samo društvo VA Technologie AG.
36

Opći sud oslonio se na netočnu premisu prema kojoj je propust Deltafine da izvijesti Komisiju o objavi svojeg zahtjeva za oslobađanje od kazni u svakom slučaju predstavljao povredu obveze suradnje, s obzirom na to da klasifikacija tih činjenica ovisi o dogovorenim uvjetima. Kao što to potvrđuje točka 12. podtočka (a) Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2006, C 298, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 62.), Komisija je mogla odobriti objavu spomenutog zahtjeva za oslobađanje od kazni.
60

Takvo tumačenje jest to više opravdano s obzirom na zahtjeve povezane s pravnom sigurnošću. Naime, vežući postupovnopravnu osnovu uz materijalnopravnu osnovu nekog akta, ono omogućava određivanje postupka primjenjivog na temelju objektivnih kriterija podložnih sudskoj kontroli, kao što je navedeno u točki 43. ove presude. Osim toga, to osigurava dosljednost pri izboru pravnih osnova akta. Nasuprot tome, tumačenje koje zagovara Parlament imalo bi za posljedicu uvođenje stupnja nesigurnosti i nedosljednosti u tom izboru jer bi moglo dovesti do primjene različitih postupaka za pravne akte Unije koji se temelje na istoj materijalnopravnoj osnovi.
8

Članak 3. Direktive 2003/55/EZ glasi kako slijedi: „[...] 2. U potpunosti uzimajući u obzir odgovarajuće odredbe Ugovora [...] države članice mogu poduzećima koja djeluju u sektoru plina, u općem ekonomskom interesu, nametnuti obveze javne usluge koje se mogu odnositi na sigurnost, uključujući sigurnost opskrbe, na redovitost, kvalitetu i cijenu isporuka [...]. Takve obveze moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminirajuće i provjerljive [...]. 3. Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere za zaštitu krajnjih kupaca i osiguranje visoke razine zaštite potrošača te posebno osiguravaju postojanje prikladnih mjera zaštite radi zaštite ugroženih kupaca, uključujući odgovarajućih mjera namijenjenih da im se pomogne da izbjegnu prekid opskrbe plinom. U tom kontekstu one mogu donijeti odgovarajuće mjere za zaštitu krajnjih kupaca u udaljenim područjima koji su priključeni na plinski sustav. Države članice mogu imenovati opskrbljivača zadnjeg izbora za kupce koji su priključeni na plinski sustav. One osiguravaju visoke razine zaštite potrošača, osobito u pogledu transparentnosti općih uvjeta ugovora, općih informacija i mehanizama za rješavanje sporova. Države članice osiguravaju da povlašteni kupac ima stvarnu mogućnost prijelaza na novog opskrbljivača. U pogledu najmanje kupaca iz kategorije kućanstvo, te mjere uključuju one koje su navedene u Prilogu A. [...]“ [neslužbeni prijevod]
12

U prilog prigovoru nedopuštenosti Kraljevina Španjolska navodi tri argumenta. Kao prvo, ističe da Komisija nije naznačila predmet svoje tužbe na iscrpan i precizan način jer je u tužbenom zahtjevu upotrijebila izraz „među ostalim“. Na drugom mjestu, tuženica smatra da je Komisija pogriješila kada se u prilog svojoj tužbi pozvala na dvije odredbe španjolskog prava, to jest na članak 10. Zakona o porezu na dohodak nerezidenata i članak 47. Općeg poreznog zakona. Kraljevina Španjolska tvrdi da prva odredba nema nikakve veze sa situacijama koje su obuhvaćene Komisijinom tužbom, dok je druga ograničena na to da utvrdi načela i opće odredbe španjolskog poreznog sustava, ne obuhvaćajući specifične slučajeve u kojima treba imenovati poreznog zastupnika. Na trećem mjestu, tužena država članica prigovara Komisiji to što nije jasno precizirala da je državi članici u svakom slučaju zabranjeno obvezati nerezidenta na imenovanje takvog zastupnika ili da zbog opravdanih razloga postoje određene iznimke od tog pravila.
56

Komisija nadalje precizira da je odgovor na obrazloženo mišljenje u to ne uvjerava jer iz njega ne proizlazi da ministarstvo nije raspolagalo marginom prosudbe, osobito kad je riječ o raskidu ugovora koji su zaključeni s direktorima URSF‑a. Odgovor od 23. prosinca 2009. na obrazloženo mišljenje od 8. listopada 2009. samo navodi da URSF nije dio strukture ministarskih odjela i da time ne podliježe nadzoru načelnika odjela, čiji je dio uprava za željeznički promet. Kad se radi o dodatnom odgovoru od 26. travnja 2010. na to mišljenje, on ne sadržava nikakvo drugo pozivanje na to pitanje. Takvi elementi ne mogu oboriti Komisijinu tezu da je osoblje URSF‑a sastavljeno od dužnosnika ministarstva koji su podređeni ministru odgovornom za pružanje potpore dioničaru grupe FS.
44

Također, što se tiče argumenta nizozemske vlade prema kojem članak 12.a Zakona iz 1968. ima za cilj, sukladno članku 20. stavku 4. Šeste direktive, spriječiti to da ispravci dovedu do bilo kakve nepravedne prednosti, valja utvrditi da je, u mjeri u kojoj s jedne strane, kao što proizlazi iz spisa proslijeđenog Sudu, predmetna isporuka nekretnine u glavnom postupku do koje je došlo između isporučitelja i Pactora Vastgoeda bila izuzeta od PDV‑a s retroaktivnim učinkom od 5. siječnja 2000. i u kojoj je, s druge strane, PDV koji se odnosi na ovu isporuku, koji je namirio i odbio Pactor Vastgoed, bio poništen, ovo društvo nije steklo „nepravednu prednost” u smislu spomenutog članka 20. stavka 4. Prema tome, navedeno društvo ne može se, na temelju ove odredbe, smatrati dužnim platiti PDV dugovan nakon ispravka odbitka koji je proveo isporučitelj prilikom neke druge transakcije koja s njim nije povezana, odnosno njegovog prvotnog stjecanja spomenute nekretnine.
6

U skladu s člankom 3. stavkom 1. Direktive 91/271: „Države članice će osigurati da sve aglomeracije dobiju sabirne sustave komunalnih otpadnih voda, — najkasnije do 31. prosinca 2000. za one s populacijskim ekvivalentom (p.e.) od više od 15000, i — najkasnije do 31. prosinca 2005. za one s p.e. između 2000 i 15000. Za komunalne otpadne vode koje se ispuštaju u prihvatne vode koje se smatraju ‚osjetljivim područjima’ definiranima u članku 5., države članice će osigurati sabirne sustave najkasnije do 31. prosinca 1998. za aglomeracije s više od 10000 p.e. [...]”
40

Kako je to navedeno u točki 9. ove presude, tržišni pritisak nije bio dovoljno jak kako bi se ograničile posljedice vrijednosti emisijskih jedinica na cijene električne energije, što je dovelo do nastanka slučajne dobiti njezinih proizvođača. Zbog toga se, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 15. i 19. Direktive 2009/29, kako bi se izbjegao nastanak slučajne dobiti, od 2013. emisijske jedinice raspodjeljuju na temelju sustava dražbovne prodaje.
24

Točnije, Vijeće, koje u tom pogledu podupiru Češka Republika, Helenska Republika i Kraljevina Španjolska, tvrdi da je njegov zakonodavni postupak vrlo fluidan i zahtijeva veliku fleksibilnost država članica kako bi one mogle promijeniti početni stav, čime se povećavaju mogućnosti za postizanje sporazuma. Kako bi se zajamčio „prostor za pregovaranje” i tako sačuvala učinkovitost zakonodavnog postupka, potrebno je navedenim državama članicama osigurati najveći manevarski prostor u raspravama, i to od prvih faza postupka. Međutim, takav manevarski prostor smanjio bi se kad bi se identitet delegacija otkrio prerano tijekom postupka, s obzirom na to da bi to prouzročilo pritisak javnosti zbog kojeg bi same delegacije izgubile fleksibilnost potrebnu da se osigura učinkovitost procesa odlučivanja Vijeća.