ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
78

U svim predmetima koji su doveli do odluka navedenih u prethodnoj točki, odbijanje pristupa o kojem je riječ odnosilo se na skup dokumenata koji su bili jasno označeni time što su zajednički bili dio spisa u upravnom ili sudskom postupku u tijeku (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, t. 12. do 22.; Švedska i dr./API i Komisija, C‑514/07 P, C‑528/07 P i C‑532/07 P, EU:C:2010:541, t. 75.; Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, t. 128.; LPN i Finska/Komisija, C‑514/11 P i C‑605/11 P, EU:C:2013:738, t. 49. i 50., kao i Komisija/EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, t. 69. i 70.). To međutim nije slučaj sa spornim analizama koje nisu one navedene u točkama 71. do 76. ove presude.
—

za Huawei Technologies Co. Ltd, C. Harmsen, S. Barthelmess, J. Witting, Rechtsanwälte, D. Geradin, avocat, kao i M. Dolmans, advocaat,
30

Kao što je to Opći sud opravdano presudio u točkama 44. do 46. pobijane presude, okolnost da se navedena informacija nalazi u kontekstu profesionalne aktivnosti nije takve naravi da bi joj oduzela svojstvo skupa osobnih podataka (vidjeti u tom smislu presude Österreichischer Rundfunk i dr., C‑465/00, C‑138/01 i C‑139/01, EU:C:2003:294, t. 64.; Komisija/Bavarian Lager, C‑28/08 P, EU:C:2010:378, t. 66. do 70. kao i Worten, C‑342/12, EU:C:2013:355, t. 19. i 22).
64

Iz toga slijedi da Uredbu br. 44/2001 treba tumačiti na način da se temelji na osnovnoj ideji da su pojedinci načelno dužni koristiti sva pravna sredstva dostupna na temelju prava države članice podrijetla. Stoga pravni subjekti u toj državi članici – kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 64. svojeg mišljenja – trebaju koristiti sva raspoloživa pravna sredstva kako bi se unaprijed spriječila povreda javnog poretka, osim ako posebne okolnosti previše otežavaju ili onemogućuju korištenje pravnih sredstava u državi članici podrijetla. To pravilo je tim više opravdano kad navodna povreda javnog poretka proizlazi iz navodne povrede prava Unije, kao što je to slučaj u glavnom postupku.
40

Zatim treba istaknuti da, iako je izuzećima predviđenima člankom 148. točkama (a) i (f) Direktive 2006/112 zajedničko to da im primjena ovisi o budućoj uporabi predmetne robe, to ne mijenja činjenicu da je kod predmetne robe, to jest goriva u prvom slučaju i zrakoplova u drugom slučaju, riječ o potpuno različitim vrstama robe pa se eventualna analogija između dvaju odgovarajućih sustava izuzeća nikako sama po sebi ne nameće.
1

Svojom žalbom Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, J. Moesesie, A. Kooneeliusie, T. Newkingnak, D. Kuptana, K. Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC‑Greenland), J. Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott&Son, Association des chasseurs de phoques des Îles‑de‑la‑Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi i Northeast Coast Sealers’ Co‑Operative Society Ltd zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 25. travnja 2013., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Komisija (T‑526/10, EU:T:2013:215, u daljnjem tekstu: pobijana presuda) kojom je Opći sud odbio njihovu tužbu za poništenje Uredbe Komisije (EU) br. 737/2010 od 10. kolovoza 2010. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe (EZ) br. 1007/2009 Europskog parlamenta i Vijeća o trgovini proizvodima od tuljana (SL L 216, str.1.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 179.; u daljnjem tekstu: pobijana uredba) i za proglašenje neprimjenjivom Uredbe (EZ) br. 1007/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o trgovini proizvodima od tuljana (SL L 286, str. 36.)(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 288.; u daljnjem tekstu: osnovna uredba).
16

Nakon objave mišljenja o isteku mjera donesenih Uredbom br. 1470/2001 (SL 2005., C 254, str. 2.), Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated, koji je djelovao u ime Osrama GmbH (u daljnjem tekstu: Osram), podnio je Komisiji zahtjev za reviziju spomenutih mjera.
50

U tom pogledu valja navesti da je Opći sud, u točkama 74. do 77. pobijane presude, primijenio članak 19. stavak 2. općih uvjeta ugovora. Kao što to proizlazi iz točke 44. te presude, u toj je odredbi predviđeno da zatezne kamate počinju teći sljedećeg dana od datuma koji je Komisija utvrdila za plaćanje dugovanog iznosa te da prestaju teći danom u kojemu je plaćen cjelokupni dugovani iznos. U navedenoj je odredbi također predviđeno da, ako ne dođe do plaćanja do datuma koji je Komisija odredila, druga ugovorna strana ima pravo na kamatu koja na taj iznos teče po stopi određenoj u članku 3. stavku 6. navedenih uvjeta, u kojemu je kamatna stopa utvrđena u visini koju primjenjuje Europska središnja banka (ESB) na glavne operacije refinanciranja uvećana za 3,5%.
4

Članak 3. te uredbe, naslovljen „Utvrđivanje štete“, u svojim stavcima 1. do 3. kao i u 5. i 6. određuje: „1. Sukladno ovoj Uredbi, izraz ‚šteta’, ako nije drukčije navedeno, znači materijalna šteta proizvođačima [Unije], prijetnja materijalne štete proizvođačima [Unije] ili materijalno zaostajanje u razvoju proizvodnje [Unije] te se tumači sukladno odredbama ovog članka. 2. Šteta se utvrđuje na temelju pozitivnih dokaza i obuhvaća objektivno ispitivanje: a) obujma dampinškog uvoza i učinka dampinškog uvoza na cijene istovjetnih proizvoda na tržištu [Unije]; et b) posljedični utjecaj dampinškog uvoza na proizvodnju [Unije]. 3. S obzirom na obujam dampinškog uvoza, razmatra se je li došlo do značajnog porasta dampinškog uvoza, u apsolutnom iznosu ili relativno u odnosu na proizvodnju ili potrošnju u [Uniji]. U vezi s učinkom dampinškog uvoza na cijene, razmatra se je li dampinškim uvoznom došlo do značajnog sniženja cijene u usporedbi s cijenom istovjetnog proizvoda proizvodnje [Unije], odnosno je li takav uvoz na drugi način utjecao na sniženje cijene u velikoj mjeri, odnosno spriječio rast cijene u velikoj mjeri, a do kojega bi inače došlo. Jedan ili nekoliko navedenih čimbenika ne moraju nužno biti odlučujući. […] 5. Ispitni postupak o učincima dampinškog uvoza na dotičnu proizvodnju [Unije] uključuje i procjenu svih relevantnih gospodarskih čimbenika i pokazatelja koji utječu na stanje u toj proizvodnji, uključujući i činjenicu da je proizvodnja još uvijek u procesu oporavka od učinaka prethodnog dampinga ili subvencioniranja, veličinu stvarne dampinške marže, stvaran ili potencijalan pad prodaje, dobit, proizvodnju, udio na tržištu, produktivnost, povrate od ulaganja, iskorištenost kapaciteta; čimbenika koji utječu na cijene [Unije]; stvarne ili potencijalne negativne učinke na tijekove novca, zalihe, zaposlenost, plaće, rast, sposobnost povećanja kapitala i ulaganja. Ovaj popis nije konačan, a jedan ili nekoliko navedenih čimbenika ne moraju nužno biti odlučujući. 6. Na temelju svih relevantnih dokaza predstavljenih u vezi sa stavkom 2. mora se dokazati da dampinški uvoz nanosi štetu u smislu ove Uredbe. Konkretno, to podrazumijeva dokazivanje da su obujam uvoza i/ili razine cijena utvrđeni sukladno stavku 3., odgovorni za učinak na proizvodnju [Unije], a kako je predviđeno stavkom 5., a da je učinak prisutan u mjeri koja se može smatrati značajnom.“
26

Prema mišljenju žalitelja, sporna situacija jednaka je situaciji povodom koje je donesena presuda Komisija/Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2013:29), kojom je Sud, nakon što je utvrdio da odgovornost društva majke isključivo proizlazi iz odgovornosti društva kćeri te da je s njome povezana i da stoga ovisi o odgovornosti potonjega, uskladio iznos novčane kazne izrečene društvu majci sa smanjenim iznosom novčane kazne izrečenim njegovu društvu kćeri. Međutim, kad je riječ o žalitelju, on se u ovom slučaju nalazi u situaciji društva majke čija odgovornost u potpunosti proizlazi iz odgovornosti svojega društva kćeri. Žalitelj tvrdi da je Opći sud, s obzirom na to da trajanje sudjelovanja u dotičnoj povredi koje je u odnosu na njega utvrđeno može biti samo jednako trajanju utvrđenom u odnosu na njegovo društvo kćer i da je smanjenje novčane kazne izrečene njegovu društvu kćeri isključivo posljedica smanjenja tog trajanja u dijelu koji se odnosi samo na to društvo, trebao primijeniti svoju ovlast preinake, jednako kao što je to bio slučaj u presudi Komisija/Tomkins (C‑286/11 P, EU:C:2013:29), i prilagoditi iznos novčane kazne utvrđene društvu majci ovisno o iznosu novčane kazne koja je konačno izrečena njegovu društvu kćeri.
12

U skladu s člankom 7:23. stavkom 1. BW‑a: „Kupac se više ne može pozvati na to da isporučena stvar nije u skladu s ugovorom ako, nakon što je to utvrdio ili nakon što bi to opravdano morao utvrditi, o tome nije pravodobno obavijestio prodavatelja. Ako je međutim očito da stvar nema svojstvo koje joj je prodavatelj pripisao ili ako se nesukladnost odnosi na aspekte za koje je znao ili morao znati, ali o tome nije obavijestio kupca, kupac mora, nakon što ih je utvrdio, o tome pravodobno obavijestiti prodavatelja. U slučaju prodaje robe široke potrošnje, kupac mora nakon takvog utvrđenja pravodobno obavijestiti prodavatelja, s time da se smatra da je, ako je obaviješten u roku od dva mjeseca od utvrđenja, on pravodobno obaviješten.“
47

U tom pogledu nizozemska vlada u svojem pisanom očitovanju pojašnjava da je svaki retroaktivni učinak nizozemskog zdravstvenog osiguranja načelno isključen nizozemskim propisima iz glavnog postupka s obzirom na cilj, koji je svojstven osiguranjima, da pokrivaju buduće odštete koje još nisu nastale do trenutka ugovaranja, i na cilj da dotične osobe koje su po nizozemskom pravu obvezne sklopiti ugovor o osiguranju to učine što prije. Takvo nepostojanje retroaktivnog učinka jamči solidarnost koja je temelj sustava zdravstvenog osiguranja i sprečava zloporabe. Međutim, unatoč tom općem načelu isključenja nizozemski je zakonodavac trebao predvidjeti ograničenu iznimku na temelju koje bi, u slučaju kada je zdravstveno osiguranje počelo teći unutar četiri mjeseca nakon nastanka obveze osiguranja, to osiguranje imalo retroaktivni učinak do dana nastanka te obveze. Taj bi učinak, kad bi se primijenio, što ne može biti slučaj u glavnom postupku jer je obveza osiguranja E. Fischer‑Lintjens nastala 1. svibnja 2006., trebao biti ograničen na četiri mjeseca.
10

Budući da je društvo X AB željelo okončati djelatnosti društva Y Ltd, planiralo je prenijeti navedene dionice. Međutim, vezano uz tu transakciju, postojao je rizik gubitka po tečajnim razlikama s obzirom na to da je X AB u razdoblju od 2003. do 2004. u temeljni kapital društva Y Ltd uplatio ulog u novcu po povoljnijem tečaju od tečaja koji se primjenjivao na dan planiranog prijenosa. Društvo X AB je stoga prethodno ispitalo ima li pravo na odbitak toga mogućega gubitka, ali se suočilo sa švedskim poreznim zakonodavstvom koje određuje da se kapitalni gubici ostvareni na temelju „vlasničkih instrumenata“ načelno ne mogu odbiti od osnovice poreza na dobit.
18

Kada je riječ o glavnom postupku u predmetu C‑578/13, Landgericht Kiel je, smatrajući da se Uredba br. 1393/2007 ne primjenjuje u predmetnom slučaju, Bundesministeriumu der Justiz (savezno ministarstvo pravosuđa) naložio da tužbu dostavi diplomatskim putem. Bez obzira na to, Bundesministerium der Justiz je, pozivajući se na zahtjeve za prethodnu odluku u predmetima C 226/13, C 245/13 i C 247/13, nalog za dostavu vratio a da ga nije izvršio.
2

Zahtjev je upućen, s jedne strane, u okviru spora koji Comité d’entreprise de Nortel Networks SA (u daljnjem tekstu: NNSA) (radničko vijeće društva NNSA) i dr. vodi protiv C. Rogeaua, u svojstvu sudskog likvidatora u sekundarnom stečajnom postupku koji je u Francuskoj otvoren protiv NNSA (u daljnjem tekstu: sekundarni postupak), a u vezi s tužbom radi, među ostalim, isplate otpremnine i, s druge strane, u okviru postupka koji C. Rogeau u svojstvu sudskog likvidatora u sekundarnom postupku vodi protiv A. R. Blooma, A. M. Hudsona, S. J. Harrisa i C. J. Wilkinsona Hilla, u svojstvu zajednički imenovanih stečajnih upravitelja („joint administrators“, u daljnjem tekstu: zajednički upravitelji) u glavnom stečajnom postupku koji je protiv NNSA‑a otvoren u Ujedinjenoj Kraljevini (u daljnjem tekstu: glavni stečajni postupak), a u vezi s tužbom radi prisilne intervencije u postupak (obavijest o parnici).
2

Zahtjev je upućen u okviru triju sporova između, s jedne strane, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Consiglio di Stato, Consiglio Superiore dei Lavori Pubblici, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture, Conferenza Unificata Stato Regioni, Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero per le Politiche europee, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell’Economia e delle Finanze i Ministero degli Affari esteri, te, s druge strane, u jednom sporu, Rina Services SpA, odnosno u drugom sporu, Rina SpA te u trećem sporu SOA Rina Organismo di Attestazione SpA u vezi s, među ostalim, nacionalnim propisom kojim se nameće da društva koja imaju svojstva tijela za certificiranje (Società Organismi di Attestazione, u daljnjem tekstu: SOA) moraju imati registrirano sjedište u Italiji.
1

Svojom žalbom društvo Deutsche Bahn AG i njegova društva kćeri DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene‑Straße (DUSS) mbH, DB Schenker Rail GmbHb i DB Schenker Rail Deutschland AG (u daljnjem tekstu zajedno: Deutsche Bahn) zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije Deutsche Bahn i dr./Komisija (T‑289/11, T‑290/11 i T‑521/11, EU:T:2013:404, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je Opći sud odbio njihovu tužbu za poništenje odluka Komisije C (2011) 1774 od 14. ožujka 2011., C (2011) 2365 od 30. ožujka 2011. i C (2011) 5230 od 14. srpnja 2011. kojima se nalažu pretrage (u daljnjem tekstu zajedno: sporne odluke) – sukladno članku 20. stavku 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. [UEZ‑u] (SL 2003, L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.) – kod Deutsche Bahna AG kao i svih njegovih društava kćeri (predmeti COMP/39.678 i COMP/39.731).
4

Prilog X. Aktu o pristupanju iz 2003. naslovljen je „Popis iz članka 24. Akta o pristupanju: Mađarska“. Poglavlje 1. tog priloga, naslovljeno „Sloboda kretanja osoba“, propisuje u stavcima 1., 2., 5. i 13.: „1. [Članak 45. UFEU‑a i članak 56. podstavak 1. UFEU‑a] kad je riječ o slobodi kretanja radnika i slobodi pružanja usluga koja uključuje privremeno kretanje radnika kako je određeno u članku 1. [Direktive 96/71] između Mađarske s jedne strane i Belgije, Češke Republike, Danske, Njemačke, Estonije, Grčke, Španjolske, Francuske, Irske, Italije, Latvije, Litve, Luksemburga, Nizozemske, Austrije, Poljske, Portugala, Slovenije, Slovačke, Finske, Švedske i Ujedinjene Kraljevine s druge strane, u cijelosti se primjenjuje samo podložno prijelaznim odredbama utvrđenima u stavcima 2. do 14. 2. Odstupajući od članaka 1. do 6. Uredbe (EEZ) br. 1612/68 [Vijeća od 15. listopada 1968. o slobodi kretanja radnika unutar Zajednice (SL L 257, str. 2.)] do kraja razdoblja od dvije godine od dana pristupanja, sadašnje države članice primjenjuju nacionalne mjere ili mjere koje proizlaze iz dvostranih sporazuma, koje uređuju pristup mađarskih državljana njihovim tržištima rada. Sadašnje države članice mogu nastaviti primjenjivati te mjere do kraja razdoblja od pet godina od dana pristupanja Mađarske. [...] 5. Država članica koja je zadržala nacionalne mjere ili mjere koje proizlaze iz dvostranih sporazuma na kraju razdoblja od pet godina navedenog u stavku 2. može, u slučaju ozbiljnih poremećaja na vlastitom tržištu rada ili prijetnje od takvih poremećaja, nakon što obavijesti Komisiju, nastaviti primjenjivati te mjere do kraja razdoblja od sedam godina od dana pristupanja. U nedostatku takve obavijesti primjenjuju se članci 1. do 6. Uredbe [br. 1612/68]. [...] 13. U svrhu rješavanja ozbiljnih poremećaja ili prijetnje od ozbiljnih poremećaja u određenim osjetljivim uslužnim sektorima na svojim tržištima rada, koji bi se u određenim regijama mogli pojaviti kao posljedica transnacionalnog pružanja usluga, kako je određeno u članku 1. Direktive [96/71] a sve dok one u skladu s gore utvrđenim prijelaznim odredbama primjenjuju nacionalne mjere ili mjere koje proizlaze iz dvostranih sporazuma o slobodnom kretanju mađarskih radnika, Njemačka i Austrija mogu, nakon što obavijeste Komisiju, odstupiti od članka 49. prvog stavka Ugovora o EZ‑u kako bi, u kontekstu pružanja usluga od strane trgovačkih društava osnovanih u Mađarskoj, ograničile privremeno kretanje radnika čije pravo na zasnivanje radnog odnosa u Njemačkoj i Austriji podliježe nacionalnim mjerama. Popis uslužnih sektora koji se mogu obuhvatiti tim odstupanjem je kako slijedi: [...] — u Austriji: [djelatnosti hortikulturnih usluga, obrada kamena, proizvodnja metalnih konstrukcija, građevinarstvo, uključujući s njime povezane grane, zaštitarske djelatnosti, industrijsko čišćenje, njega u kući, socijalni rad i djelatnosti bez smještaja] [...]“ [neslužbeni prijevod]
25

U članku 108. Uredbe br. 1083/2006, naslovljenom „Stupanje na snagu“, u njegovom prvom i drugom podstavku predviđeno je: „Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije. Odredbe utvrđene u člancima 1. do 16., 25. do 28., 32. do 40., 47. do 49., 52. do 54., 56., 58. do 62., 69. do 74., 103. do 105. i 108. primjenjuju se najkasnije od datuma stupanja na snagu ove Uredbe samo na programe za razdoblje 2007. do 2013. Ostale odredbe primjenjuju se od 1. siječnja 2007.“
72

Kao što je to nezavisna odvjetnica navela u točki 81. svojeg mišljenja, posljedice primjene odstupanja propisanog u članku 21. stavku 2. Direktive 2004/83 mogu biti iznimno važne za odnosnog izbjeglicu, s obzirom na to da ga je moguće vratiti u treću zemlju u kojoj bi mogao postojati rizik progona. To je razlog zbog kojeg ta odredba nalaže stroge uvjete za praksu prisilnog udaljenja ili vraćanja, s obzirom na to da, kada je izbjeglica pravomoćno osuđen za „posebno teško kazneno djelo“, može se smatrati da to „predstavlja opasnost za društvo države članice“ u smislu navedene odredbe. Konačno, čak i kada su ispunjeni ti uvjeti, prisilno udaljenje ili vraćanje odnosnog izbjeglice samo je jedna mogućnost ostavljena na diskreciju državama članicama te one mogu odabrati druga, manje stroga ograničenja.
184

U tom pogledu, kao što je to navela nezavisna odvjetnica u točki 246. svog mišljenja, smanjenje novčane kazne, poput onog predviđenog u Obavijesti o suradnji iz 2002., opravdano je samo kad poduzetnik pruža informacije Komisiji a da to nije bio pozvan učiniti. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, ponašanje dotičnog poduzetnika ne treba samo olakšati zadaću Komisije usmjerenu na utvrđivanje postojanja povrede, već i odražavati istinski duh suradnje (vidjeti, u tom smislu, presude Dansk Rørindustri i dr./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, EU:C:2005:408, t. 395. i 396., kao i presudu Schenker & Co. i dr., C‑681/11, EU:C:2013:404, t. 48.).
19

Cilj je trećeg projekta uređenje nižeg Wesera uzvodno od Brakea do Bremena. U tom dijelu rijeke predviđeno je povećanje dubine kanala kako bi do luke Bremen uz pomoć plime mogla dolaziti plovila s dopuštenim gazom od 11,1 m. Trenutačno do luke Bremen uz pomoć plime mogu dolaziti plovila s najvećim dopuštenim gazom do 10,7 m.
11

U skladu s člankom 13. Direktive 1999/31: „Države članice poduzimaju mjere kako bi u skladu s dozvolom, gdje je to primjenjivo: [...] (c) nakon što se odlagalište konačno zatvori za daljnju upotrebu, operater snosi odgovornost za njegovo održavanje, nadzor i kontrolu u razdoblju naknadnog održavanje, tako dugo dok to traži nadležno tijelo, vodeći računa o roku u kojem odlagalište može predstavljati opasnost. Operater obavješćuje nadležno tijelo o svim značajnijim štetnim utjecajima za okoliš koje otkriju kontrolni postupci i slijediti odluku nadležnog tijela u vezi s vrstom i rokovima sanacije; (d) tako dugo dok nadležno tijelo smatra da postoji vjerojatnost da odlagalište predstavlja opasnost za okoliš, i ne dovodeći u pitanje bilo koje zakonodavstvo na državnoj ili razini Zajednice u pogledu odgovornosti posjednika otpada, operater odlagališta je odgovoran za praćenje stanja i provođenje analiza odlagališnog plina i procjednih voda, te sustava podzemnih voda u blizini odlagališta, a sve u skladu s Prilogom III.“
4

Članak 16. te uredbe propisuje: „Članci 16. do 20. ove glave primjenjuju se samo na svježe proizvode obuhvaćene oznakom KN ex 0803 00 19. Za potrebe ove glave primjenjuju se sljedeće definicije: 1) ‚tradicionalni uvoz iz država AKP‑a’: uvoz u [Uniju] banana podrijetlom iz država navedenih u Prilogu, do količine od 857.700 tona (neto težina) godišnje; te banane nazivaju se ‚tradicionalne banane iz AKP‑a’; 2) ‚netradicionalni uvoz iz država AKP‑a’: uvoz u [Uniju] banana podrijetlom iz država AKP‑a koje nisu obuhvaćene definicijom iz točke 1.; te banane nazivaju se ‚netradicionalne banane iz AKP‑a’; 3) ‚uvoz iz trećih država koje nisu države AKP‑a’: uvoz u [Uniju] banana podrijetlom iz trećih država koje nisu države AKP‑a; te banane nazivaju se ‚banane trećih država’.“ [neslužbeni prijevod]
36

U ovom slučaju nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku dopušta bankovnoj instituciji da se pozove na bankovnu tajnu radi odbijanja pružanja informacija o imenu i adresi vlasnika računa, prema članku 8. stavku 1. točki (c) Direktive 2004/48/EZ, imajući u vidu da iako članak 8. stavak 1. te direktive doista ne priznaje autonomno pravo na informaciju koje bi pojedinci mogli izravno ostvarivati u odnosu na počinitelja povrede ili osobe navedene u članku 8. stavku 1. točkama (a) do (d) navedene direktive, on ipak državama članicama nameće obvezu osiguranja mogućnosti dobivanja te informacije sudskim nalogom.
10

Članak 16. stavci 1. i 2. iste direktive propisuje: „1. Države članice će najkasnije do 19. siječnja 2011. donijeti i objaviti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člankom 1. stavkom 1., člankom 3., člankom 4. stavcima 1., 2., 3. i 4. točkama (b) do (k), člankom 6. stavcima 1. i 2. točkama (a), (c), (d) i (e), člankom 7. stavkom 1. točkama (b), (c) i (d), stavcima 2., 3. i 5., člankom 8., člankom 10., člankom 13., člankom 14., člankom 15. i Prilogom I. točkom 2., Prilogom II. točkom 5.2. koja se odnosi na kategorije A1, A2 i A, prilozima IV., V. i VI. One Komisiji odmah dostavljaju tekst tih odredaba. 2. One primjenjuju te odredbe od 19. siječnja 2013.“
25

SVB navodi u očitovanju koje je dostavio Sudu da je dopisom od 21. rujna 2003. C. Franzen zatražila, primjenom članka 24. BUB‑a 1999., ukidanje svojeg izuzeća od pokrivenosti socijalnim osiguranjem. Rješenjem od 15. ožujka 2004. SVB je odbio taj zahtjev zato što C. Franzen nije bila prijavljena u osiguranje ni na temelju prava Unije ni na temelju odredbi nizozemskog prava. Međutim, u obavijesti o rješenju od 15. ožujka 2004. SVB je predložio C. Franzen da zatraži od nadležne njemačke ustanove da na nju primijeni isključivo nizozemsko zakonodavstvo temeljem članka 17. Uredbe br. 1408/71. C. Franzen nije reagirala na taj prijedlog.
8

Kad je riječ o razlogu nedopuštenosti koji se odnosi na činjenicu da sporne uredbe podrazumijevaju provedbene mjere, Opći je sud u točkama 46. do 73. pobijane presude smatrao da te uredbe, kako one koje se odnose na stavljanje šećera izvan kvote na tržište tako i one koje se odnose na carinsku kvotu, ne mogu proizvesti pravne učinke prema gospodarskim subjektima u pitanju ako nacionalna tijela prethodno ne donesu pojedinačne odluke. Opći sud ocijenio je da takve mjere predstavljaju provedbene mjere iz članka 263. stavka 4. UFEU‑a te je odbio argumente žalitelja prema kojima su te mjere bile „automatske i obvezatne“.