MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MACIEJA SZPUNARA

od 26. lipnja 2018. ( 1 )

Predmet C-419/17 P

Deza a.s.

protiv

Europske agencije za kemikalije

„Žalba – Utvrđivanje popisa tvari koje podliježu autorizaciji – Uvrštenje na popis tvari predloženih radi unosa u Prilog XIV. – Ažuriranje upisa tvari bis(2-etilheksil)-ftalata (DEHP) na popisu – Navodne pogreške u tumačenju i primjeni Uredbe (EZ) br. 1907/2006 i načelo pravne sigurnosti”

I. Uvod

1. Svojom žalbom društvo Deza a.s. zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 11. svibnja 2017., Deza/ECHA ( 2 ), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za poništenje odluke ED/108/2014 Europske agencije za kemikalije (ECHA) od 12. prosinca 2014. kojom se ažurira i dopunjuje postojeći unos za određenu kemikaliju na popisu tvari predloženih za uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi (EZ) br. 1907/2006 ( 3 ) i kojom se ta tvar određuje kao tvar koja ima svojstva endokrine disrupcije u smislu članka 57. točke (f) te uredbe (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).

2. U skladu sa zahtjevom Suda, u ovom će se mišljenju analizirati samo prvi žalbeni razlog. Taj se žalbeni razlog temelji na pogrešnom tumačenju i pogrešnoj primjeni Uredbe REACH Općeg suda koji je neosnovanim smatrao prigovor iz tužbe koji je usmjeren protiv odluke ECHA-e i kojim je žalitelj istaknuo da je ta odluka donesena ultra vires.

3. Prvi dio prvog žalbenog razloga odnosi se u biti na tumačenje članka 57. Uredbe REACH i dat će Sudu priliku za razvoj njegove sudske prakse o toj odredbi, a koja se sastoji, među ostalim, od presuda Polynt/ECHA ( 4 ) i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA ( 5 ). Što se tiče drugog i trećeg dijela tog žalbenog razloga, oni se tiču postupovnih aspekata upisa kemikalije na popis tvari predloženih za uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi REACH (u daljnjem tekstu: popis predloženih tvari) kojim se utvrđuje popis kemikalija koje podliježu postupku za davanje autorizacije.

II. Pravni okvir

4. Glava VII. Uredbe REACH sadržava članke 55. do 66. te uredbe i uređuje postupak za davanje autorizacije.

5. U skladu s načelima utvrđenima u članku 56. Uredbe REACH, naslovljenom „Opće odredbe”, proizvođač, uvoznik ili daljnji korisnik u načelu stavlja na tržište tvar iz Priloga XIV. za određenu uporabu, odnosno sam se koristi tom tvari samo u slučajevima predviđenima u toj odredbi.

6. Člankom 57. Uredbe REACH, naslovljenim „Tvari koje se uvrštavaju u Prilog XIV.”, određuje se: „U Prilog XIV. mogu se uvrstiti sljedeće tvari, u skladu s postupkom predviđenim u članku 58.: […] (c) tvari koje ispunjavaju kriterije za razvrstavanje u razred opasnosti ‚reproduktivna toksičnost’, 1.A ili 1.B kategorija – ‚štetni učinci na spolnu funkciju i plodnost ili na razvoj’, u skladu s odjeljkom 3.7. Priloga I. Uredbi (EZ) br. 1272/2008; […] (f) tvari – kao što su tvari koje imaju svojstva endokrine disrupcije ili tvari koje imaju postojana, bioakumulativna i toksična svojstva ili vrlo postojana i vrlo bioakumulativna svojstva, a ne ispunjavaju kriterije iz točaka (d) i (e) – kod kojih postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi ili okoliš koji su jednako zabrinjavajući kao učinci drugih tvari iz točaka od (a) do (e), i koje se određuju od slučaja do slučaja u skladu s postupkom iz članka 59.”

7. Člankom 59. Uredbe REACH, naslovljen „Identifikacija tvari iz članka 57.”, određuje se: „1. Postupak iz stavaka od 2. do 10. ovog članka primjenjuje se za potrebe identifikacije tvari koje ispunjavaju kriterije iz članka 57. i utvrđivanja popisa tvari predloženih za uvrštenje u Prilog XIV. […] 2. [Europska k]omisija može zatražiti da [ECHA] izradi dosje u skladu s odgovarajućim odjeljcima Priloga XV. za tvari koje prema njezinom mišljenju ispunjavaju kriterije iz članka 57. […] 3. Svaka država članica može izraditi dosje u skladu s Prilogom XV. za tvari koje prema njezinom mišljenju ispunjavaju kriterije iz članka 57. i poslati ju [ECHA-i]. […] […] 5. Ostale države članice i [ECHA] mogu u roku od 60 dana od dostave iznijeti svoje očitovanje na određivanje tvari prema kriterijima iz članka 57. u dosjeu dostavljenom [ECHA-i]. 6. Ako se [ECHA] ne očituje odnosno ako ne primi očitovanja, uvrštava tvar u popis iz stavka 1. […] 7. Ako se [ECHA] očituje odnosno ako primi očitovanja, upućuje dosje Odboru država članica u roku od 15 dana nakon isteka roka od 60 dana navedenog u stavku 5. 8. Ako se u roku od 30 dana u Odboru država članica postigne jednoglasni sporazum u pogledu identifikacije tvari, [ECHA] uvrštava tvar u popis iz stavka 1. […] 9. Ako se unutar Odbora država članica ne postigne jednoglasni sporazum, Komisija izrađuje nacrt prijedloga za identifikaciju tvari u roku od tri mjeseca od primitka mišljenja Odbora država članica. Konačna odluka o određivanju tvari donosi se u skladu s postupkom iz članka 133. stavka 3. 10. [ECHA] na svojim internetskim stranicama bez odlaganja objavljuje i ažurira popis iz stavka 1. čim se donese odluka o uvrštenju tvari.”

III. Okolnosti spora i sporna odluka

8. Žalitelj, dioničko društvo češkog prava, proizvodi, stavlja na tržište i koristi kemikaliju bis(2-etilheksil) ftalat (DEHP).

9. Izvršni direktor ECHA-e je odlukom od 28. listopada 2008. uvrstio DEHP na popis predloženih tvari jer je DEHP identificiran kao reproduktivno toksična tvar u smislu članka 57. točke (c) Uredbe REACH.

10. Potom je Komisija Uredbom (EU) br. 143/2011 ( 6 ) uvrstila DEHP u Prilog XIV. Uredbi REACH.

11. Kraljevina Danska 26. kolovoza 2014. dostavila je četiri dosjea koji udovoljavaju zahtjevima Priloga XV. toj uredbi, pri čemu je predložila da se DEHP i tri druge kemikalije identificiraju kao endokrini disruptori kod kojih postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi i okoliš, u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH te da se u tom smislu dopuni popis predloženih tvari (u daljnjem tekstu: prvotni prijedlog Kraljevine Danske).

12. Sukladno zahtjevu predviđenom u članku 59. stavcima 4. i 5. Uredbe REACH, u pogledu prvotnog prijedloga Kraljevine Danske provedeno je savjetovanje sa zainteresiranim stranama. U tom se stadiju pokazalo da zbog protivljenja više članova Odbora država članica prvotni prijedlog Kraljevine Danske neće biti jednoglasno prihvaćen.

13. Potom je Kraljevina Danska podijelila svoj prvotni prijedlog na osam dijelova, to jest na četiri dijela kojima je tražila da se te četiri tvari odrede kao tvari koje su endokrini disruptori s vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH i na četiri dijela kojima je tražila da se te četiri tvari odrede kao tvari koje su endokrini disruptori s vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš u smislu iste odredbe.

14. Zatim je Kraljevina Danska povukla svoj prijedlog u mjeri u kojoj se odnosio na uvrštenje tvari različitih od DEHP-a na popis predloženih tvari zbog toga što je riječ o tvarima koji su endokrini disruptori s vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH.

15. U konačnici jedino identifikacija DEHP-a kao tvari koja je endokrini disruptor s vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš nije izazvala protivljenje članova Odbora država članica.

16. Izvršni direktor ECHA‑e je 12. prosinca 2014. donio spornu odluku, kojom se postojeći unos za tvar DEHP na popisu predloženih tvari ažurira i dopunjuje i kojom se ta tvar određuje kao tvar koja ima svojstva endokrine disrupcije kod koje postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH.

IV. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

17. Svojom tužbom žalitelj je zahtijevao poništenje sporne odluke u dijelu u kojem je njome ažuriran i dopunjen postojeći unos za tvar DEHP na popisu tvari predloženih za eventualno uvrštenje u Prilog XIV. Uredbi REACH.

18. Prvim tužbenim razlogom svoje tužbe žalitelj je predbacio ECHA-i da je spornu odluku donijela ultra vires. Konkretnije, žalitelj se, kao prvo, pozvao na to da u Uredbi REACH nema odredbe kojom bi ECHA bila ovlaštena za dopunu postojećeg unosa u vezi s kemikalijom na popisu predloženih tvari, kao drugo, na povredu postupovnih odredbi sadržanih u članku 59. te uredbe i, kao treće, na zaobilaženje posebnih postupaka za identifikaciju tvari kao posebno zabrinjavajućih endokrinih disruptora u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH.

19. Pobijanom presudom Opći sud odbio je tužbu usmjerenu protiv sporne odluke.

V. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

20. Žalitelj je 11. srpnja 2017. podnio tajništvu Suda ovu žalbu.

21. Žalitelj zahtijeva od Suda da pobijanu presudu ukine u cijelosti i poništi spornu odluku te ECHA-i naloži snošenje troškova.

22. ECHA zahtijeva od Suda da odbije žalbu i žalitelju naloži snošenje troškova.

23. Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska podupiru zahtjeve ECHA-e.

VI. Analiza

24. Žaliteljev prvi žalbeni razlog podijeljen je na tri dijela u kojima su u bitnome preuzeti elementi prvog tužbenog razloga usmjerenog protiv sporne odluke, a koji su navedeni u točki 18. ovog mišljenja. Tako se ta tri dijela tiču postupka za identifikaciju posebno zabrinjavajućih kemikalija kako je predviđen člankom 59. Uredbe REACH, a koji se provodi radi eventualnog uvrštenja navedenih tvari u Prilog XIV. toj uredbi.

25. Stoga ću prvo iznijeti napomene o postupku za identifikaciju kako je predviđen u članku 59. Uredbe REACH, a potom ću analizirati tri dijela prvog žalbenog razloga.

A. Uvrštenje kemijske tvari na popis predloženih tvari

26. U sustavu uvedenom Uredbom REACH postupak za davanje autorizacije jedan je od načina pravnog uređenja kemijskih tvari koje ima za cilj osigurati postupnu zamjenu posebno zabrinjavajućih tvari prikladnim alternativnim tvarima ili tehnologijama ako su one ekonomski i tehnički održive ( 7 ).

27. U tu su svrhu u članku 57. točkama (a) do (f) Uredbe REACH navedena unutarnja svojstva kemikalija koje se smatraju posebno zabrinjavajućim tvarima, a na temelju kojih se svojstva te tvari mogu uvrstiti u Prilog XIV. te uredbe naslovljen „Popis tvari koje podliježu autorizaciji”. Osim toga, svaka tvar uvrštena u Prilog XIV. Uredbi REACH može se rabiti ili staviti na tržište kada Komisija u skladu s člancima 60. do 64. te uredbe da autorizaciju osobi koja je podnijela zahtjev za davanje autorizacije.

28. Međutim, ovaj se predmet ne odnosi ni na akt kojim je tvar bila uvrštena u Prilog XIV. Uredbi REACH ni na odluku o zahtjevu za davanje autorizacije, već na unos koji se tiče tvari na popisu predloženih tvari. Takav unos je stadij koji prethodi uvrštenju tvari u Prilog XIV. Uredbi REACH.

29. Identifikacija takvih tvari bila je zapravo povjerena ECHA-i koja tu zadaću obavlja prema postupku utvrđenom u članku 59. Uredbe REACH.

30. Taj postupak počinje kada država članica ili, na zahtjev Komisije, sama ECHA predloži identifikaciju tvari kao posebno zabrinjavajuće tvari iz razloga navedenih u članku 57. točkama (a) do (f) Uredbe REACH. U takvom su slučaju država članica ili ECHA dužne izraditi dosje koji se odnosi na dotičnu tvar. Države članice i ECHA mogu iznijeti svoje očitovanje o identifikaciji predmetne tvari ( 8 ).

31. Ako se ECHA ne očituje odnosno ako ne primi očitovanja, uvrštava predmetnu tvar u popis predloženih tvari. U suprotnom slučaju, upućuje dosje Odboru država članica. Ako se u tom odboru postigne jednoglasni sporazum u pogledu identifikacije tvari, ECHA uvrštava tvar u popis predloženih tvari ( 9 ).

32. Tvar koju je ECHA identificirala kao posebno zabrinjavajuću tvar iz razloga predviđenih u članku 57. Uredbe REACH i koja je zbog te činjenice uvrštena na popis predloženih tvari ne može biti (odmah i automatski) uvrštena u Prilog XIV. toj uredbi. Međutim, identifikacija takve tvari i njezino uvrštenje na popis predloženih tvari jest u načelu stadij koji prethodi njezinu uvrštenju u Prilog XIV. Uredbi REACH. Stoga se tvar u načelu uvrštava na popis predloženih tvari prije nego što se tu tvar podvrgne obvezi podnošenja zahtjeva za davanje autorizacije za njezino stavljanje na tržište ili njezinu uporabu.

33. Neovisno o tom odnosu između uvrštenja tvari na popis predloženih tvari i njezina uvrštenja u Prilog XIV. Uredbi REACH postoje prije svega tri pravne obveze koje proizlaze iz činjenice da je tvar identificirana kao posebno zabrinjavajuća tvar, ali još nije uvrštena u taj prilog ( 10 ).

34. Kao prvo, članak 7. stavak 2. Uredbe REACH podvrgava proizvođača ili uvoznika proizvoda obvezi prijave ECHA-i ako je tvar s popisa predloženih tvari prisutna u tim proizvodima u određenoj količini i koncentraciji iznad pragova utvrđenih tom odredbom.

35. Kao drugo, prema članku 31. stavku 1. točki (c) Uredbe REACH dobavljač tvari ili smjese dužan je primatelju dostaviti sigurnosno-tehnički list ako je tvar uvrštena u popis predloženih tvari zbog razloga različitih od onih koji su navedeni u članku 31. stavku 1. točkama (a) i (b) te uredbe. Čini mi se da se obveza predviđena u članku 31. stavku 1. točki (c) Uredbe REACH tiče prije svega tvari koje su identificirane kao posebno zabrinjavajuće iz razloga navedenih u članku 57. točki (f) te uredbe jer razlozi iz članka 31. stavka 1. točaka (a) i (b) te uredbe odgovaraju u načelu razlozima navedenima u članku 57. točkama (a) do (e) navedene uredbe.

36. Kao treće, članak 33. stavci 1. i 2. Uredbe REACH određuju da je svaki dobavljač proizvoda koji sadržava predloženu tvar u koncentraciji iznad praga utvrđenog u toj odredbi dužan primatelju dotičnog proizvoda, kao i njegovu potrošaču na njegov zahtjev, pružiti dovoljno informacija za sigurnu uporabu proizvoda u mjeri u kojoj su mu te informacije dostupne, a najmanje naziv te tvari.

B. Prvi dio prvog žalbenog razloga koji se temelji na priznanju implicitne nadležnosti ECHA-e za dopunu postojeće identifikacije

37. U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga svoje žalbe žalitelj ističe da, nasuprot stajalištu Općeg suda iznesenom u točkama 48. do 82. pobijane presude, ECHA nije bila nadležna za identificiranje DEHP-a kao posebno zabrinjavajućeg endokrinog disruptora na temelju članka 57. točke (f) Uredbe REACH jer je on već bio identificiran kao reproduktivno toksična tvar u smislu članka 57. točke (c) te uredbe.

38. U potporu tom prvom dijelu žalitelj ističe tri zasebna argumenta koji se mogu sažeti na sljedeći način. Kao prvo, u svojoj sudskoj praksi u vezi s člankom 57. Uredbe REACH Sud isključuje nadležnost ECHA-e za dopunu unosa na popisu predloženih tvari u vezi s kemikalijom koja je već identificirana kao posebno zabrinjavajuća tvar. Kao drugo, kriteriji razvijeni u sudskoj praksi u vezi s implicitnim unutarnjim nadležnostima nisu ispunjeni u ovom slučaju, tako da je Opći sud pogrešno priznao postojanje nadležnosti ECHA-e u tom pogledu. Kao treće, doslovno i sustavno tumačenje odredaba Uredbe REACH potvrđuje žaliteljevo stajalište.

1. Sudska praksa o članku 57. Uredbe REACH

a) Stajališta stranaka

39. U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj se poziva na sudsku praksu u vezi s člankom 57. Uredbe REACH, iz koje zaključuje da je Sud isključio postojanje nadležnosti ECHA-e za dopunu postojećeg unosa kemikalije na popis predloženih tvari. U tom pogledu žalitelj spominje predmete povodom kojih su donesene presude Polynt/ECHA ( 11 ) i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA ( 12 ). Iz tih presuda proizlazi da se članak 57. točka (f) Uredbe REACH tiče tvari koje se ne mogu identificirati na temelju kriterija navedenih u članku 57. točkama (a) do (e) te uredbe ili koje još nisu identificirane niti uvrštene na popis predloženih tvari na temelju tih kriterija.

40. U svojem odgovoru na žalbu ECHA tvrdi, kao prvo, da žaliteljev argument, prema kojem identifikacija na osnovi članka 57. točaka (a) do (e) Uredbe REACH čini prepreku identifikaciji na osnovi članka 57. točke (f) te uredbe, nije bio iznesen pred Općim sudom te ga se zbog toga može smatrati nedopuštenim.

41. Kao drugo, ECHA smatra da je taj argument – ako je dopušten – neosnovan.

42. Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska smatraju da je ECHA ovlaštena dopuniti unos koji se nalazi na popisu predloženih tvari.

b) Dopuštenost

43. Što se tiče prigovora nedopuštenosti koji je ECHA istaknula, žalitelj se pred Općim sudom zapravo nije osvrnuo o odnosu između članka 57. točaka (a) do (e) i članka 57. točke (f) Uredbe REACH. Žalitelj dakle nije istaknuo niti da bi se tom odnosu protivila dopuna unosa koji se nalazi na popisu predloženih tvari. Osim toga, žalitelj se pred Općim sudom također nije pozvao na sudsku praksu Suda o članku 57. Uredbe REACH.

44. Međutim, valja primijetiti da u potporu prvom dijelu prvog žalbenog razloga žalitelj navodi da u područje primjene članka 57. točke (f) Uredbe REACH mogu ući dvije kategorije tvari, to jest tvari koje se ne može identificirati na temelju kriterija navedenih u članku 57. točkama (a) do (e) te uredbe kao i tvari koje još nisu identificirane niti uvrštene na popis predloženih tvari na temelju tih kriterija.

45. Ne vjerujem da tim argumentom žalitelj nastoji dokazati da unošenje kemikalije na popis predloženih tvari iz razloga predviđenih u članku 57. točkama (a) do (e) Uredbe REACH znači da ta tvar ne ispunjava kriterije navedene u članku 57. točki (f) te uredbe. Ako bi to bio slučaj, taj bi se argument odnosio na materijalni aspekt zakonskog uređenja kemikalija i bio bi nov argument. Međutim, čini mi se da se taj argument odnosi na to da nadležnost ECHA-e za uvrštenje kemikalije na popis predloženih tvari prestaje nakon što je ta tvar po prvi put identificirana kao posebno zabrinjavajuća. Stoga se radi o istoj argumentaciji kao što je ona iznesena pred Općim sudom.

46. Točno je da se pred Općim sudom žalitelj nije pozvao na sudsku praksu Suda o članku 57. Uredbe REACH. No, on iz te sudske prakse izvodi zaključke koji su dio razloga iznesenih u potporu prvom tužbenom razlogu njegove tužbe prema kojem ECHA nije bila nadležna da DEHP-a po drugi put „uvrsti” na popis predloženih tvari.

47. Stoga smatram da je dopušten žaliteljev argument koji ECHA osporava u okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga.

c) Meritum

48. Podsjećam da u okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj navodi da je nadležnost ECHA-e za dopunu postojeće identifikacije DEHP-a isključena na temelju sudske prakse Suda u vezi s člankom 57. Uredbe REACH.

49. Međutim, ne slažem se s tim stajalištem.

50. Dakako, u točki 35. presude FCD i FMB ( 13 ), Sud je zaključio da su posebno zabrinjavajuće tvari one iz, s jedne strane, članka 57. točaka (a) do (e) Uredbe REACH zbog njihovih unutarnjih svojstava i, s druge strane, članka 57. točke (f) iste uredbe, to jest „sve druge tvari” kod kojih postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi ili okoliš koji su jednako zabrinjavajući kao učinci drugih tvari iz točaka (a) do (e) članka 57. Uredbe REACH.

51. Na isti je način Sud u presudama na koje se žalitelj izričito pozvao u prilog svojoj žalbi, konkretnije u točki 24. presuda Polynt/ECHA ( 14 ) i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA ( 15 ), ukratko podsjetio na tekst članka 57. točaka (a) do (e) Uredbe REACH kako bi potom naveo u pogledu članka 57. točke (f) te uredbe da se ta odredba „odnosi […] na sve druge tvari koje ne ispunjavaju nijedan od navedenih kriterija”. Zatim je u točki 25. tih presuda Sud objasnio da je „u članku 57. pod točkom (f) predviđen samostalni mehanizam koji omogućuje da se kao posebno zabrinjavajuće tvari identificiraju tvari koje na temelju te odredbe još nisu bile označene kao takve”.

52. Međutim, nasuprot tumačenju koje je žalitelj iznio, ne smatram da odlomci spomenuti u prethodnoj točki ovog mišljenja, a prema kojima se članak 57. točka (f) Uredbe REACH tiče posebno zabrinjavajućih tvari „koje na temelju te odredbe još nisu bile označene kao takve”, upućuju na ECHA-u koja u tom konkretnom slučaju nije prethodno identificirala dotičnu tvar kao posebno zabrinjavajuću iz razloga navedenih u članku 57. točkama (a) do (e) Uredbe REACH.

53. Čini mi se da se ti odlomci prije tiču zakonodavca Unije koji je popis razloga zbog kojih se tvar može uvrstiti na popis predloženih tvari dopunio preostalim razlozima koji nisu predviđeni u članku 57. točkama (a) do (e) Uredbe REACH, a nisu isključivi. Dakle, identifikacija tvari kao posebno zabrinjavajuće iz razloga navedenih u članku 57. točki (f) Uredbe REACH ne znači da je se ne može identificirati kao posebno zabrinjavajuću tvar iz razloga navedenih u prethodnim točkama te odredbe, to jest u članku 57. točkama (a) do (e) te uredbe.

54. Ovo tumačenje potkrijepljeno je temeljitim proučavanjem sudske prakse o članku 57. Uredbe REACH. Tako primjećujem da iz odlomaka presuda Polynt/ECHA ( 16 ) i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA ( 17 ), na koje se žalitelj također pozvao i koji su navedeni u točki 51. ovog mišljenja, proizlazi da se članak 57. točka (f) Uredbe REACH odnosi na sve druge tvari „koje ne ispunjavaju nijedan od navedenih kriterija” ( 18 ). Osim toga, osobito u točki 29. presuda Polynt/ECHA ( 19 ) i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA ( 20 ), Sud je analizirao članak 57. Uredbe REACH objasnivši ono što je želio zakonodavac Unije kada je tu odredbu tako oblikovao.

55. Iz istih razloga valja odlomke u kojima je Suda naveo da se članak 57. točka (f) Uredbe REACH odnosi na „sve druge tvari” shvatiti na način da se ne tiču drugih tvari kao takvih, već drugih razloga zbog kojih se tvar može uvrstiti na popis predloženih tvari.

56. S obzirom na ova razmatranja smatram da se ne može prihvatiti tumačenje sudske prakse u vezi s člankom 57. Uredbe REACH koje je žalitelj iznio u okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga.

2. Doktrina implicitnih nadležnosti

a) Stajališta stranaka

57. Žalitelj smatra da se doktrina implicitnih unutarnjih nadležnosti ne može široko tumačiti. Žalitelj tako osporava razmatranja Općeg suda u točki 70. pobijane presude prema kojima je priznanje implicitne nadležnosti ECHA-e bilo nužno, osobito radi ostvarivanja cilja koji je postavljen Uredbom REACH. Žalitelj smatra da se implicitnu nadležnost ne može izvesti iz navedenog cilja jer su u takvom slučaju norme bitne za razgraničenje nadležnosti ECHA-e istovjetne onim odredbama kojima su razgraničeni ciljevi te uredbe.

58. Na isti način žalitelj navodi da priznanje implicitne nadležnosti ECHA-e nije nužno ni za ostvarivanje cilja Uredbe REACH ni za osiguranje njezina korisnog učinka jer se agencija može odlučiti za drugi način uređivanja, osobito glede ograničenja predviđenih u glavi VIII.

59. ECHA smatra da je žalitelj pogrešno protumačio obrazloženje Općeg suda. Prema njezinu mišljenju, Opći sud samo je protumačio članak 59. stavak 8. Uredbe REACH na način da izričito ovlašćuje ECHA-u da na popis predloženih tvari uvrsti tvar koja se već nalazi na tom popisu zbog drugog unutarnjeg svojstva iz članka 57. Uredbe REACH.

b) Ocjena

60. Što se tiče žaliteljeva argumenta da je Opći sud pogrešno primijenio doktrinu implicitnih unutarnjih nadležnosti, slažem se s mišljenjem ECHA-e koja smatra da je u pobijanoj presudi Opći sud priznao postojanje nadležnosti ECHA-e za donošenje sporne odluke a da se nije oslonio na doktrinu implicitnih unutarnjih nadležnosti.

61. Kao što je na to Opći sud podsjetio u točki 44. pobijane presude, žalitelj je taj koji je nasuprot onome što je ECHA istaknula naveo da nadležnost te agencije za dopunu postojećeg unosa kemikalije na popisu predloženih tvari ne može proizlaziti iz doktrine „implicitnih ovlasti”.

62. Točno je da je u točki 52. pobijane presude Opći sud naveo da se tekst „Agencija uvrštava tvar u popis [predloženih tvari]” koji se nalazi u članku 58. stavku 8. Uredbe REACH odnosi, na prvi pogled, na situaciju u kojoj se Odboru država članica upućuje dosje izrađen u skladu s Prilogom XV. toj uredbi koji se odnosi na tvar koja mu još nije bila predložena.

63. Međutim, iz točke 54. pobijane presude proizlazi da je radi priznanja nadležnosti ECHA-e za donošenje sporne odluke Opći sud zaključio da ni tekst članka 57. zajedno s onim članka 59. stavka 8. Uredbe REACH ni tekst neke druge odredbe navedene uredbe ne zabranjuju ECHA‑i da provjeri ima li ta tvar unutarnja svojstva drugačija od onih koja su dovela do prvotnog uvrštenja te tvari na popis predloženih tvari. Osim toga, u točki 55. pobijane presude Opći sud je naveo da je identifikacija tvari kao tvari koja ispunjava kriterije iz točke članka 57. Uredbe REACH, koja nije dovela do prvotnog uvrštenja na popis predloženih tvari, s tehničkog stajališta oblik dopune postojećeg unosa. Opći sud smatra da u tom smislu treba razumjeti argument ECHA‑e prema kojem ona ima „implicitnu ovlast” za dopunu postojećeg unosa.

64. Iz dolje iznesenih razloga nije moguće prihvatiti žaliteljev argument zasnovan na pogrešnoj primjeni doktrine implicitnih unutarnjih nadležnosti jer se u pobijanoj presudi Opći sud nije koristio tom doktrinom. Osim toga, Opći sud je svoje rasuđivanje u tom pogledu zasnovao na sustavnom i teleološkom tumačenju odredaba Uredbe REACH koje sam analizirao u vezi s ovim potonjim argumentom koji je žalitelj istaknuo u okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga.

3. Jezično i sustavno tumačenje odredaba Uredbe REACH

a) Stajališta stranaka

65. Žalitelj smatra da je njegovo stajalište potkrijepljeno jezičnim i sustavnim tumačenjem odredaba Uredbe REACH.

66. U tom pogledu žalitelj se poziva prije svega na tekst članka 59. stavka 8. Uredbe REACH, u skladu s kojim na popis predloženih tvari ECHA „uvrštava” tvar koju je Odbor država članica identificirao u skladu s člankom 57. te uredbe. Konkretnije, riječ „uvrštava” značila bi da se radi o tvarima koje još nisu uvrštene na popis predloženih tvari. Stoga žalitelj tvrdi da dotična tvar, ako je već uvrštena na taj popis, ne može na njega biti ponovno uvrštena.

67. Osim toga, takvo tumačenje potkrijepljeno je tekstom članka 59. stavka 10. Uredbe REACH, koji upućuje na odluku o „uvrštenju tvari”.

68. Naposljetku, žalitelj smatra da iz članka 58. stavka 8. Uredbe REACH, koji izričito predviđa da je Komisija jedina nadležna iz Priloga XIV. toj uredbi brisati tvari koje više ne ispunjavaju kriterije iz članka 57. navedene uredbe, proizlazi da zakonodavac nije namjeravao povjeriti takvu nadležnost agenciji kao što je ECHA jer bi u tom slučaju on to izričito bio predvidio.

69. ECHA smatra da joj tekst članka 57. zajedno s onim članka 59. stavka 8. Uredbe REACH ne zabranjuje da provjeri ima li tvar unutarnja svojstva drugačija od onih koja su dovela do prvotnog uvrštenja te tvari na popis predloženih tvari.

70. To je u biti stajalište koje su također iznijele Kraljevina Danska i Kraljevina Švedska.

b) Ocjena

71. Nije me uvjerio zaključak koji je žalitelj iznio i prema kojem bi se tekstom članka 59. stavka 8. Uredbe REACH moglo pomisliti da ECHA nije nadležna za jedino uvrštenje tvari na popis predloženih tvari. Zaključci žalitelja u vezi s korištenjem riječi „uvrštava” u članku 59. stavku 8. Uredbe REACH čine mi se neprikladni. Isto važi za njegovu analizu članka 59. stavka 10. navedene uredbe.

72. Doduše, kao što sam to naveo u točkama 33. do 36. ovog mišljenja, iz uvrštenja kemikalije na popis predloženih tvari proizlaze tri obveze, to jest obveza prijave proizvoda koji sadržavaju tvari koje se nalaze na popisu predloženih tvari, obveza dostave sigurnosno-tehničkog lista primatelju kao i obveza obavještavanja primatelja i potrošača o sigurnoj uporabi tih proizvoda. Međutim, moglo bi se zaključiti da drugo „uvrštenje” iste tvari na popis predloženih tvari ne mora nužno izmijeniti opseg tih obveza. Na temelju tog bi se pristupa moglo zagovarati tumačenje odredaba Uredbe REACH koje je žalitelj iznio u prvom žalbenom razlogu.

73. S obzirom na to, primjećujem da uvrštenja tvari na popis predloženih tvari nije početna faza postupka za davanje autorizacije i može eventualno dovesti do toga da se tvar koju je ECHA prethodno identificirala kao posebno zabrinjavajuću uvrsti u Prilog XIV. Uredbi REACH.

74. Čini mi se očitim da se kemikaliju može identificirati kao posebno zabrinjavajuću i uvrstiti u prilog XIV. toj uredbi iz više razloga navedenih u članku 57. Uredbe REACH. Ovo tumačenje potkrijepljeno je tekstom članka 58. stavka 1. točke (b) Uredbe REACH, u skladu s kojom se u odluci o uvrštenju tvari u Prilog XIV. navodi, među ostalim, „unutarnje(-a) svojstvo(-a) tvari iz članka 57. [te uredbe]” ( 21 ).

75. Osim toga, što se tiče učinaka koje proizvodi uvrštenje tvari iz više razloga navedenih u članku 57. Uredbe REACH na popis predloženih tvari i u Prilog XIV. toj uredbi, ovo potonje (uvrštenje) može zasigurno izmijeniti obveze osoba zainteresiranih za stavljanje na tržište ili uporabu te tvari. Iz članka 60. stavka 2. Uredbe REACH proizlazi da se osim nekih manjih iznimaka autorizacija daje ako je rizik za zdravlje ljudi ili okoliš koji proizlazi iz uporabe tvari zbog unutarnjih svojstava utvrđenih u Prilogu XIV. toj uredbi podvrgnut odgovarajućoj kontroli, a što treba biti dokumentirano u izvješću o sigurnosti podnositelja zahtjeva.

76. Stoga se zabranom da se na kasniji datum ista tvar uvrsti na popis predloženih tvari iz drugih razloga koji prvotno nisu bili poznati ograničava učinkovitost i potpunost postupka za davanje autorizacije koji je bitan element zakonskog uređenja kemikalija na unutarnjem tržištu. Kada je u takvom slučaju tvar jednom identificirana kao posebno zabrinjavajuća, ona se ne može kasnije uvrstiti u Prilog XIV. Uredbi REACH iz razloga koji nisu bili poznati tijekom te prve identifikacije i u pogledu tih razloga podvrgnuti postupku za davanje autorizacije.

77. Štoviše, čini mi se da nije sporno da bi ECHA mogla prilikom prve identifikacije kemikalije uvrstiti tu tvar na popis predloženih tvari iz više razloga navedenih u članku 57. točkama (a) do (f) Uredbe REACH. U takvom bi se slučaju i dalje radilo samo o uvrštenju te tvari na navedeni popis. Iz gore iznesenih razloga ne vidim zašto se takvo postupanje ne bi moglo odvijati u dvije faze. Inače bi se ECHA-u odvratilo od toga da kemikaliju odmah uvrsti na popis predloženih tvari jer bi se kasnije moglo pokazati da ta tvar ima druga unutarnja svojstva koja je također kvalificiraju kao posebno zabrinjavajuću tvar u smislu članka 57. Uredbe REACH. Međutim, odgađanje da se tvar podvrgne postupku za davanje autorizacije bilo bi suprotno ciljevima Uredbe REACH jer bi se tu tvar moglo stavljati na tržište ili rabiti a da se ne mora uskladiti s obvezama koje proizlaze iz uvrštenja na popis predloženih tvari. U tom kontekstu valja primijetiti da Uredba REACH, prema svojem članku 1. stavku 1., nastoji prije svega osigurati visoku razinu zaštite zdravlja ljudi i okoliša.

78. Stoga i s obzirom na nezadovoljavajući ishod tekstualnog tumačenja članka 59. stavka 8. Uredbe REACH te vodeći računa o jednoznačnim zaključcima koji proizlaze iz sustavnog i teleološkog tumačenja, smatram da se ne može prihvatiti žaliteljev argument zasnovan uglavnom na tekstu te odredbe.

79. Slijedom navedenoga, prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.

C. Drugi dio prvog žalbenog razloga koji se temelji na navodnim nepravilnostima u postupku donošenja sporne odluke

1. Stajališta stranaka

80. U okviru drugog dijela prvog žalbenog razloga svoje žalbe, žalitelj predbacuje Općem sudu da, osobito u točkama 85. do 98. pobijane presude, nije smatrao da je činjenica da je Kraljevina Danska izmijenila svoj prvotni prijedlog suprotna postupku odlučivanja iz Uredbe REACH. Konkretno, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Kraljevina Danska nije svoj prvotni prijedlog zamijenila novim prijedlogom, nego ga je samo podijelila na osam zasebnih dijelova prije povlačenja prijedloga u vezi s identifikacijom triju drugih tvari u pogledu njihovih učinaka na okoliš, dok je održan prijedlog koji se odnosio na DEHP.

81. Što se tiče ECHA-e, ona u svojem odgovoru na žalbu navodi da je Kraljevina Danska podnijela dosje za svaku od četiri dotične tvari. Stoga je Opći sud s pravom zaključio da je sporna odluke bila donesena u skladu sa zahtjevima navedenima u članku 59. Uredbe REACH.

82. Na isti način Kraljevina Danska izjavljuje da tijekom postupka za identifikaciju utvrđenog u članku 59. Uredbe REACH informacije nisu bile dodane u četiri dosjea koje ona prvotno nije podnijela.

2. Ocjena

83. Odgovarajući na žaliteljev argument kojim on osporava postupak donošenja sporne odluke, valja, kao prvo, primijetiti da, kako je na to Opći sud podsjetio u točki 85. pobijane presude, postupak za identifikaciju tvari iz članka 57. Uredbe REACH, koji je predviđen u članku 59. te uredbe, ima za cilj osigurati da se države članice i zainteresirane stranke u tome postupku mogu saslušati prije donošenja odluke o uvrštenju tvari u popis predloženih tvari. Osim toga, kao što je to Opći sud s pravom primijetio u točki 86. pobijane presude, Uredbom REACH ne pojašnjava se način na koji treba iznijeti više prijedloga za identifikaciju tvari kao posebno zabrinjavajuće tvari u smislu članka 57. te uredbe.

84. Stoga članak 59. Uredbe REACH ne zabranjuje državi članici izmjenu ili povlačenje jednog ili više njezinih prijedloga u vezi s tvarima za koje smatra da ispunjavaju kriterije utvrđene u članku 57. te uredbe.

85. Vodeći računa o cilju postupka za identifikaciju tvari iz članka 57. Uredbe REACH, to jest da se osigura da se zainteresirane stranke saslušaju, sklon sam razmišljanju da bi podnošenje novog prijedloga tijekom tog postupka, a koji prvotno nije bio podnesen, bilo suprotno odredbama te uredbe.

86. Država članica može predložiti da se iz razloga njezinih svojstava endokrine disrupcije identificira kao posebno zabrinjavajuća ona tvar kod koje postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na zdravlje ljudi u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH. Ta bi država mogla kasnije, u okviru istog postupka, predložiti da se kao posebno zabrinjavajuća, zbog svojstava endokrine disrupcije, identificira ta ista tvar kod koje postoje znanstveni dokazi o vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš. U takvom bi slučaju postojao rizik da se jedna od faza postupka za identifikaciju u vezi s tim prijedlogom odvije bez sudjelovanja svih zainteresiranih stranaka ili da se jednostavno propusti.

87. U svakom slučaju čini mi se da uz iznimku gore navedenog slučaja Uredba REACH u načelu nije prepreka tomu da država članica izmijeni ili povuče svoj prijedlog koji se odnosi na identifikaciju kemikalija. Smatram da su takva izmjena ili povlačenje dopušteni pod uvjetom da ne dovedu do toga da se prvotnom prijedlogu dodaju novi elementi. U tom bi slučaju prvotni prijedlog bio s obzirom na svoj sadržaj zamijenjen novim prijedlogom.

88. U tom je pogledu nesporno da tijekom postupka povodom kojeg je sporna odluka donesena Kraljevina Danska nije podnijela novi prijedlog u gore navedenom smislu. Prema ocjeni Općeg suda u točki 88. pobijane presude, iz dokumenata u spisu Općeg suda ne proizlazi da je Kraljevina Danska u cijelosti odustala od svojeg prvotnog prijedloga i da je trebalo uložiti novi prijedlog. Kao što je to Opći sud naveo, ta država članica je svoj prvotni prijedlog samo podijelila na osam zasebnih dijelova. Nakon te podjele slijedilo je djelomično povlačenje prijedloga u vezi s trima drugim tvarima u mjeri u kojoj su se ti prijedlozi odnosili na ozbiljne učinke na okoliš, dok je održan zahtjev koji se odnosio na DEHP.

89. U tom kontekstu valja, kao drugo, primijetiti da su dosjei izrađeni za tvari koje prema mišljenju Komisije ili države članice ispunjavaju kriterije utvrđene u članku 57. Uredbe REACH ti koji su glavni predmet prvotne faze postupka za davanje autorizacije, to jest postupka za identifikaciju predviđenog u članku 59. te uredbe.

90. Nakon što su izrađeni, ti se dosjei stavljaju na raspolaganje državama članicama koje mogu iznijeti svoja očitovanja o identifikaciji predmetne tvari. Potom se ti isti dosjei šalju Odboru država članica, za koji oni čine osnovu za raspravu radi postizanja jednoglasnog sporazuma u pogledu identifikacije tvari kao posebno zabrinjavajuće. Tako se postupak za identifikaciju kako je predviđen u članku 59. Uredbe REACH poštuje ako se dosje izradi za svaku tvar i rabi tijekom cijelog tog postupka.

91. Kao što je to Opći sud naveo u točki 87. pobijane presude, u ovom je slučaju za svaku od četiri tvari navedenih u prvotnom prijedlogu Kraljevine Danske ECHA-i podnesen zaseban dosje u skladu s Prilogom XV. Uredbi REACH.

92. Iz pobijane presude ne proizlazi da je izmjena ili djelomično povlačenje prvotnog prijedloga Kraljevine Danske dovelo da zamjene dosjea o DEHP-u. Iako je oblik tog prvotnog prijedloga bio izmijenjen, nisu bili izmijenjeni ni prvotni prijedlog te države članice, u dijelu u kojem se odnosio na identifikaciju DEHP-a kao tvari koja je endokrini disruptor s vjerojatnim ozbiljnim učincima na okoliš u smislu članka 57. točke (f) Uredbe REACH, ni dosjei dostavljeni ECHA-i.

93. Iz ovih razloga smatram da je drugi dio prvog žalbenog razloga neosnovan.

D. Treći dio prvog žalbenog razloga koji se temelji na navodnom zaobilaženju obveznog postupka, koji su predvidjeli Europski parlament i Vijeće Europske unije

1. Stajališta stranaka

94. U okviru trećeg dijela prvog žalbenog razloga svoje žalbe žalitelj predbacuje Općem sudu da je, među ostalim u točkama 105. do 132. pobijane presude, odbio njegov argument da je odlukom ECHA-e i postupkom koji je ona vodila prije donošenja svoje odluke zaobiđen pravno obvezni postupak koji su Parlament i Vijeće predvidjeli radi donošenja usklađenih kriterija sa svrhom identifikacije koji su endokrini distruptori.

95. U tom se pogledu žalitelj poziva na Odluku br. 1386/2013/EU ( 22 ) kojom je u okviru prioritetnog cilja 3 predviđeno da će Europska unija posebno razviti usklađene kriterije koji se temelje na riziku za utvrđivanje endokrinih disruptora kako bi se razvijali i provodili pristupi za suzbijanje kombiniranih učinaka kemikalija i rješavanje sigurnosnih problema povezanih s endokrinim disruptorima u cjelokupnom relevantnom zakonodavstvu Unije. Žalitelj smatra da je donošenje odgovarajućih mjera radi ostvarivanja prioritetnih ciljeva Odluke br. 1386/2013 bilo povjereno, među ostalim, Komisiji. Osim toga, iz te odluke proizlazi da usklađene primjenjive kriterije koje je Unija izradila radi identifikacije tvari koji su endokrini disruptori treba primijeniti u okviru svih tekstova prava Unije, uključujući Uredbu REACH.

96. Žalitelj se također poziva na Uredbu (EU) br. 528/2012 ( 23 ) ističući da je na temelju njezina članka 5. stavka 3. Komisija bila najkasnije 13. prosinca 2013. dužna donijeti akte u kojima će navesti znanstvene kriterije za određivanje svojstava endokrinih poremećaja. Na tragu tih zamisli, žalitelj navodi da je na temelju točke 3.6.5. Priloga II. Uredbi (EZ) br. 1107/2009 ( 24 ) Komisija bila dužna najkasnije do 14. prosinca 2013. podnijeti nacrt mjera o konkretnim znanstvenim mjerilima za utvrđivanje tvari koje su endokrini disruptori.

97. Naposljetku, pozvavši sa na razmatranja Općeg suda u točkama 122. i 123. pobijane presude o planu koji je Komisija objavila u lipnju 2014., žalitelj ističe da pred Općim sudom nije iznio zaključak da je taj dokument pravno obvezan. S druge strane, žalitelj je spomenuo taj dokument, osobito u potporu svojem argumentu da je identifikacija tvari DEHP-a na temelju članka 57. točke (c) Uredbe REACH po osnovi vlastitih ad hoc kriterija ECHA-e nezakonita i neprihvatljiva u situaciji u kojoj pravom Unije nisu predviđeni opći primjenjivi kriteriji radi identifikacije tvari koje su endokrini disruptori i u kojoj je razrada tih kriterija bila povjerena Komisiji na temelju pravno obvezujućih tekstova Unije.

98. Što se tiče ECHA-e, ona navodi u svojem odgovoru na žalbu da ne postoji pravno obvezujući postupak koji su Parlament i Vijeće definirali i koji bi primjenu članka 57. točke (f) Uredbe REACH suspendirao u pogledu endokrinih disruptora.

99. Što se tiče Kraljevine Danske i Kraljevine Švedske, one smatraju da zaključci Općeg suda koji se odnose na navodno zaobilaženje obveznog postupka koji su Parlament i Vijeće predvidjeli nisu zahvaćeni pogreškom koja se tiče prava.

2. Ocjena

100. U odnosu na, kao prvo, Odluku br. 1386/2013 i razvijanje usklađenih kriterija koji se temelje na riziku za utvrđivanje endokrinih disruptora, smatram da se barem u tom stadiju razvoja zakonskog uređenja kemikalija radi o smjernici ili o programskoj zamisli. Naime, u skladu s točkom 50. trećim stavkom drugom rečenicom Priloga toj odluci, Unija „će razviti” usklađene kriterije.

101. Osim toga, analiza točke 50. prvog i drugog stavka Priloga Odluci br. 1386/2013 navodi me na razmišljanje da u okviru te odluke „usklađene kriterije” treba shvatiti kao kriterije koji nisu namijenjeni tomu da zamijene one koji su već utvrđeni u članku 57. Uredbe REACH i koje je ECHA primijenila u okviru postupka predviđenog u članku 59. te uredbe. U skladu s točkom 50. prvim stavkom prvom rečenicom Priloga Odluci br. 1386/2013, zakonodavstvo o kemikalijama, uključujući Uredbu REACH, osigurava „temeljnu zaštitu ljudskog zdravlja i okoliša”. Osim toga, kao što proizlazi iz točke 50. drugog stavka prve rečenice tog priloga, treba pojačati napore kako bi se osiguralo da sve relevantne tvari koje izazivaju veliku zabrinutost, uključujući tvari koje imaju svojstva koja ometaju rad endokrinog sustava, budu na popisu kandidata. U svakom slučaju, čak i ako je Odlukom br. 1386/2013 predviđen razvoj usklađenih kriterija, smatram da se radi o budućim i vjerojatno strožim kriterijima nego što su oni predviđeni Uredbom REACH.

102. Kao drugo, što se tiče Uredbe br. 528/2012, Opći sud je s pravom naveo u točki 109. pobijane presude da se ta uredba, kako proizlazi iz njezina članka 2. stavka 3. točke (j), primjenjuje ne dovodeći u pitanje Uredbu REACH. Stoga, kao i Odluka br. 1386/2013, Uredba br. 528/2012 nije namijenjena tomu da dovede u pitanje primjenjivost kriterija za identifikaciju endokrinih disruptora, koji su utvrđeni u članku 57. Uredbe REACH i koje ECHA primjenjuje u okviru postupka predviđenog u članku 59. te uredbe.

103. Kao treće, smatram da isto važi u pogledu točke 3.6.5. Priloga II. Uredbi br. 1107/2009. Opći sud je s pravom zaključio u točkama 117. i 118. pobijane presude da iz navedene točke proizlazi da je dopušteno provjeriti ima li neka tvar učinke endokrine disrupcije i može li biti štetna ne samo „na temelju procjene istraživanja prema smjernicama [Unije] ili međunarodno dogovorenim smjernicama”, nego također prema „drugim dostupnim podacima i informacijama, uključujući reviziju znanstvene literature, koju je preispitala [Europska a]gencija [za sigurnost hrane]”. Zaključujem da se na temelju korištenja izraza „uključujući” ne može iz tih „drugih dostupnih podataka i informacija” isključiti učinke analiza ECHA-e provedenih u skladu s Uredbom REACH.

104. Naposljetku i kao četvrto, iz istih razloga smatram da se ne mogu prihvatiti žaliteljevi argumenti glede plana koji je Komisija objavila u lipnju 2014. Kao što to žalitelj navodi, taj dokument upućuje na uredbe br. 528/2012 i 1107/2009. Kao što proizlazi iz točaka 102. i 103. ovog mišljenja, kriteriji primjenjivi u okviru tih uredbi ne mogu trenutno zamijeniti kriterije koji su utvrđeni i primijenjeni u okviru Uredbe REACH.

105. Slijedom toga smatram da treći dio prvog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.

106. S obzirom na ova razmatranja, smatram da sva tri dijela prvog žalbenog razloga treba odbiti u cijelosti.

VII. Zaključak

107. Iz ovih razloga predlažem Sudu da prvi žalbeni razlog u cijelosti odbije kao neosnovan.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) T-115/15, EU:T:2017:329, u daljnjem tekstu: pobijana presuda

( 3 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (SL 2006., L 396, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3. i ispravak SL 2017., L 135, str. 46.)

( 4 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-323/15 P, EU:C:2017:207, t. 24. i 25.)

( 5 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-324/15 P, EU:C:2017:208, t. 24. i 25.)

( 6 ) Uredba Komisije od 17. veljače 2011. o izmjeni Priloga XIV. Uredbi br. 1907/2006 (SL 2011., L 44, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 54., str. 238.)

( 7 ) Vidjeti članak 55. i uvodnu izjavu 22. Uredbe REACH. U vezi postupkom za davanje autorizacije vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetima Polynt/ECHA i Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA (C-323/15 P i C-324/15 P, EU:C:2016:727, t. 49. do 51.).

( 8 ) Članak 59. stavci 2., 3. i 5. Uredbe REACH

( 9 ) Članak 59. stavci 6. do 8. Uredbe REACH

( 10 ) Za neka razmišljanja o obvezama koje proizlaze iz uvrštenja tvari na popis predloženih tvari vidjeti Bergkamp, L., Herbatschek, N., „The ‚Once an Article, Always an Article’ Approach: Reflections on the Advocate General’s Opinion on the Concept of ‚Articles’ Under REACH”, European Journal of Risk Regulation, 2015., 6(1), str. 156. Osim toga, u doktrini su prepoznate druge posljedice uvrštenja kemikalije na popis predloženih tvari, među kojima je „stigmatiziranje” dotične tvari na tržištu. Ono se očituje, s jedne strane, u sklonostima potrošača koji se nastoje kloniti proizvoda koji sadržavaju „stigmatizirane” tvari i, s druge strane, u odluci stručnjaka koji idu za tim da prestanu rabiti takve tvari. Vidjeti Nordlander, K., Simon, C.-M., Pearson, H., „Hazard v. Risk in EU Chemicals Regulation”, European Journal of Risk Regulation, 2010., 1(3), str. 248.

( 11 ) Presuda od 15. ožujka 2017., Polynt/ECHA (C-323/15 P, EU:C:2017:207, t. 24. i 25.)

( 12 ) Presuda od 15. ožujka 2017., Hitachi Chemical Europe i Polynt/ECHA (C-324/15 P, EU:C:2017:208, t. 24. i 25.)

( 13 ) Presuda od 10. rujna 2015. (C-106/14, EU:C:2015:576)

( 14 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-323/15 P, EU:C:2017:207)

( 15 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-324/15 P, EU:C:2017:208)

( 16 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-323/15 P, EU:C:2017:207, t. 24.)

( 17 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-324/15 P, EU:C:2017:208, t. 24.)

( 18 ) Moje isticanje

( 19 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-323/15 P, EU:C:2017:207)

( 20 ) Presuda od 15. ožujka 2017. (C-324/15 P, EU:C:2017:208)

( 21 ) Moje isticanje

( 22 ) Odluka Europskog parlamenta i Vijeća od 20. studenoga 2013. o Općem programu djelovanja Unije za okoliš do 2020. „Živjeti dobro unutar granica našeg planeta” (SL 2013., L 354, str. 171.)

( 23 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2012. o stavljanju na raspolaganje na tržištu i uporabi biocidnih proizvoda (SL 2012., L 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 181. i ispravci SL 2015., L 297, str. 10. i SL 2017., L 280, str. 57.)

( 24 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja i stavljanju izvan snage direktiva Vijeća 79/117/EEZ i 91/414/EEZ (SL 2009., L 309, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 61., str. 52.)