MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MACIEJA SZPUNARA

od 12. rujna 2019. ( 1 )

Predmet C‑513/18

Autoservizi Giordano Società cooperativa

protiv

Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Commissione tributaria provinciale di Palermo (Općinski porezni sud provincije Palermo, Italija))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/96/EZ – Oporezivanje energenata i električne energije – Članak 7. stavci 2. i 3. – Mogućnost država članica da predvide sniženu stopu trošarina na komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo – Pojam ‚komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo’ – Redoviti ili povremeni prijevoz putnika – Djelatnost iznajmljivanja autobusa s vozačem – Izravan učinak”

I. Uvod

1. Ovim se zahtjevom za prethodnu odluku poziva Sud da protumači članak 7. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije ( 2 ). U stavku 1. te odredbe utvrđene su najniže razine poreza koji se primjenjuju na pogonska goriva, dok se u njezinu stavku 2. predviđa da, uz poštovanje određenih uvjeta, države članice mogu praviti razliku u oporezivanju između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe i, u njezinu stavku 3., definira u tu svrhu pojam „komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo”.

2. Sud mora utvrditi mogu li na temelju te odredbe države članice praviti razliku ne samo između korištenja plinskog ulja u nekomercijalne i komercijalne svrhe, nego i, glede ovog potonjeg, između plinskog ulja koje se koristi u okviru redovitog prijevoza putnika i onog koje se koristi za povremeni prijevoz putnika.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

3. U uvodnim izjavama 3., 5., 9., 11., 15., 20., 24. i 28. Direktive 2003/96 navedeno je: „(3) Pravilno funkcioniranje unutarnjega tržišta i ostvarivanje ciljeva ostalih politika Zajednice zahtijeva da se na razini Zajednice utvrde najniže razine oporezivanja većine energenata, uključujući električnu energiju, prirodni plin i ugljen. […] (5) Utvrđivanjem odgovarajućih najnižih stopa oporezivanja na razini Zajednice omogućit će se smanjenje postojećih razlika među nacionalnim stopama oporezivanja. […] (9) Državama članicama treba omogućiti potrebnu fleksibilnost u definiranju i provedbi politike koja odgovara njihovim nacionalnim okolnostima. […] (11) O poreznim mjerama koje se poduzimaju u vezi s provedbom općeg sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije odlučuje svaka pojedina država članica. […] (15) Mogućnost primjene diferenciranih nacionalnih stopa oporezivanja za isti proizvod trebala bi se dozvoliti u određenim okolnostima ili čvrstim preduvjetima pod uvjetom da se poštuju najniže razine oporezivanja Zajednice i pravila unutarnjega tržišta i tržišnog natjecanja. […] (20) Države članice možda će trebati napraviti razliku između komercijalnog ili nekomercijalnog korištenja dizelskoga goriva. Države članice mogu iskoristiti tu mogućnost za smanjivanje jaza između oporezivanja nekomercijalnog plinskog ulja koje se koristi kao pogonsko gorivo i benzina. […] (24) Državama članicama treba dozvoliti primjenu određenih drugih oslobođenja ili sniženih razina oporezivanja kad to ne utječe na pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i ne uzrokuje narušavanje konkurentnosti. […] (28) Određena oslobođenja ili sniženja razine poreza mogu se pokazati nužnima zbog nedovoljne usklađenosti na razini Zajednice zbog rizika da se izgubi međunarodna konkurentnost ili zbog socijalnih ili ekoloških razloga.”

4. Člankom 4. stavkom 1. te direktive predviđeno je: „Razine oporezivanja koje države članice primjenjuju na energetske proizvode i električnu energiju, a koje su navedene u članku 2., ne smiju biti ispod najniže razine oporezivanja propisane ovom direktivom.”

5. Na temelju članka 7. navedene direktive: „1. Od 1. siječnja 2004. i od 1. siječnja 2010., najniže razine poreza koji se primjenjuju na pogonska goriva, određuju se kako je predviđeno u Prilogu I. tablici A. Najkasnije do 1. siječnja 2012. Vijeće će poslije savjetovanja s Europskim parlamentom i na temelju izvješća i prijedloga [Europske k]omisije jednoglasno odlučiti o najnižim razinama oporezivanja benzina za sljedeće razdoblje koje počinje od 1. siječnja 2013. 2. Države članice mogu praviti razliku između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe, pod uvjetom da se poštuju najniže razine poreza Zajednice i da stopa za komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo nije ispod nacionalne razine poreza na snazi 1. siječnja 2003., bez obzira na odstupanja za takvo korištenje predviđeno u ovoj Direktivi. 3. ‚Komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo’ znači plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo za sljedeće potrebe: (a) prijevoz roba u najmu ili za račun drugih, ili za vlastiti račun, cestovnim vozilima ili kombinacijama zglobnih vozila koja su namijenjena isključivo za cestovni prijevoz roba s najvećom dopuštenom bruto natovarenom težinom od najmanje 7,5 [t]; (b) prijevoz putnika, bilo redoviti ili povremeni prijevoz, cestovnim vozilima kategorije M2 ili M3, kako je definirano u Direktivi Vijeća 70/156/EEZ od 6. veljače 1970. o usklađivanju prava država članica u vezi s homologacijom tipa motornih vozila i njihovih prikolica[ ( 3 )]. 4. Bez obzira na stavak 2., države članice koje uvedu sustav naplata cestarina za cestovna vozila ili kombinacije zglobnih vozila koja su namijenjena isključivo za cestovni prijevoz roba, mogu primjenjivati snižene stope za dizelsko gorivo koje takva vozila koriste, koje su ispod nacionalne razine oporezivanja na snazi 1. siječnja 2003., ako ukupno porezno opterećenje ostane više manje jednako, pod uvjetom da se poštuju najniže razine poreza Zajednice i da je razina nacionalnog oporezivanja, koja je na snazi 1. siječnja 2003. za plinska ulja, koja se koriste kao pogonsko gorivo, najmanje dva puta viša od najniže razine poreza koji se primjenjuje 1. siječnja 2004.”

B. Talijansko pravo

6. Članak 6. Decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (Zakonodavna uredba br. 26 o prenošenju Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije) ( 4 ) od 2. veljače 2007. utvrđuje stopu trošarina na plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo. Članak 24.b Decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (Zakonodavna uredba br. 504 kojom se utvrđuje jedinstveni tekst koji sadržava zakonodavne odredbe o porezima na proizvodnju i potrošnju te s time povezane kaznene i upravne sankcije) ( 5 ) od 26. listopada 1995., predviđa također, pod naslovom „Komercijalno plinsko ulje”: „1. Komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao gorivo podliježe trošarini uz primjenu stope predviđene za takvu uporabu brojem 4.a iz tablice A koja je priložena ovom jedinstvenom tekstu. 2. Komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao gorivo označava plinsko ulje za vozila, izuzev kategorije euro 2 ili manje, koje upotrebljavaju vlasnici ili se upotrebljava po drugoj osnovi kojom se jamči isključivo raspolaganje vozilima za sljedeće namjene: (a) prijevoz robe vozilima s najvećom dopuštenom masom od najmanje 7,5 [t] koji obavljaju: […] (b) prijevoz osoba koji obavljaju: 1. javni subjekti i komunalna poduzeća koji obavljaju prijevoz u skladu s Decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 [Zakonodavna uredba br. 422, prijenos funkcija i zadaća u vezi s područnim javnim prijevozom na regije i lokalne zajednice, na temelju članka 4. stavka 4. Zakona br. 59 od 15. ožujka 1997. ( 6 )] od 19. studenoga 1997., i regionalna provedbena zakonodavstva; 2. poduzeća koja pružaju usluge međuregionalnog prijevoza pod nadležnosti države u skladu s Decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale (Zakonodavna uredba br. 285 o preustroju usluga međuregionalnog javnog cestovnog prijevoza pod nadležnosti države ( 7 )] od 21. studenoga 2005.; 3. poduzeća koja obavljaju usluge prijevoza pod regionalnom i područnom nadležnošću u skladu sa Zakonodavnom uredbom br. 422 od 19. studenoga 1997.; 4. poduzeća koja obavljaju usluge linijskog prijevoza u okviru Zajednice u skladu s Uredbom (EZ) br. 1073/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. [o zajedničkim pravilima za pristup međunarodnom tržištu usluga prijevoza običnim i turističkim autobusima i o izmjeni Uredbe (EZ) br. 561/2006 ( 8 )]. 3. Komercijalnim plinskim uljem smatra se i plinsko ulje koje se koristi za prijevoz osoba koji obavljaju javna tijela ili poduzeća koja se bave javnim prijevozom žičarom. 4. Povrat iznosa koji proizlazi iz uvećane trošarine za komercijalno plinsko ulje određuje se u visini razlike između stope trošarine za plinsko ulje koje se upotrebljava kao gorivo iz priloga I. i stope iz stavka 1. ovog članka. U svrhu navedenog povrata subjekti iz stavaka 2. i 3. dostavljaju nadležnom uredu Agenzia delle dogane e dei monopoli (Agencija za carine i monopole, Italija) odgovarajuću izjavu u roku od mjesec dana nakon isteka svakog kalendarskog tromjesečja u kojem je došlo do potrošnje komercijalnog plinskog ulja. […]”

III. Činjenično stanje, postupak i prethodna pitanja

7. Autoservizi Giordano Società cooperativa, tužitelj u glavnom postupku, jest poduzeće koje obavlja djelatnost prijevoza putnika putem usluge iznajmljivanja autobusa s vozačem.

8. On je od Agenzia delle Dogane e dei Monopoli, Ufficio di Palermo (Agencija za carine i monopole – Ured u Palermu, Italija) zatražio za treće tromjesečje 2017. primjenu snižene stope trošarine na komercijalno plinsko ulje predviđene u članku 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995. Odlukom koja je tužitelju u glavnom postupku dostavljena 1. prosinca 2017. taj je zahtjev odbijen iz razloga što djelatnost iznajmljivanja autobusa s vozačem koju obavlja nije bila obuhvaćena nijednom od kategorija prijevoznih djelatnosti iz članka 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995.

9. Autoservizi Giordano osporio je ovu odbijajuću odluku pred sudom koji je uputio zahtjev, Commissione tributaria provinciale di Palermo (Općinski porezni sud provincije Palermo, Italija).

10. U prilog svojoj tužbi on tvrdi da mogućnost primjene snižene stope proizlazi iz izravne primjene članka 7. Direktive 2003/96 te da proizvoljnim i nezakonitim valja smatrati ograničenje uvedeno člankom 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995, kojom je primjena te snižene stope priznata samo određenim subjektima, među kojima se ne nalaze poduzeća koja obavljaju djelatnosti iznajmljivanja autobusa s vozačem.

11. Agencija za carine i monopole – Ured u Palermu tvrdi, naprotiv, da članak 7. Direktive 2003/96 nije izravno primjenjiv jer on državama članicama dodjeljuje diskrecijsku ovlast glede primjene snižene stope trošarina.

12. Sud koji je uputio zahtjev navodi da su zahtjevi poput onog od tužitelja u glavnom postupku doveli do različitih pristupa u Italiji. Neki općinski porezni sudovi isključili su primjenu članka 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995 iz razloga što je područje primjene te odredbe ograničenije od područja primjene članka 7. Direktive 2003/96, dok je drugi općinski porezni sud, naprotiv, primijenio članak 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995 smatrajući da je mogućnost propisivanja sniženih stopa obuhvaćena diskrecijskom ocjenom države članice.

13. Sud koji je uputio zahtjev ističe, također, da članak 7. stavak 3. točka (b) Direktive 2003/96 upućuje na „prijevoz putnika, bilo redoviti ili povremeni prijevoz”, dok članak 24.b Zakonodavne uredbe br. 504/1995 samo određenim poduzećima priznaje mogućnost primjene snižene stope trošarine na komercijalna plinska ulja, čime se iz kruga korisnika snižene stope trošarine na plinska ulja isključuju de facto ona poduzeća koja, kao i tužitelj u glavnom postupku, obavljaju u sektoru privatnog prijevoza osoba djelatnost iznajmljivanja autobusa s vozačem.

14. Tako sud koji je uputio zahtjev navodi da nastoji utvrditi mogu li se privatne osobe izravno pozivati na članak 7. Direktive 2003/96 kako bi ishodile primjenu snižene stope trošarine i povrat trošarina koje su neopravdano plaćene. Također naglašava da se, ovisno o okolnostima, za talijansko pravo teško može smatrati da je usklađeno s tom odredbom.

15. U tim okolnostima Commissione tributaria provinciale di Palermo (Općinski porezni sud u Palermu) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 7. Direktive [2003/96] tumačiti na način da u njegovo područje primjene ulaze sva poduzeća i svi javni ili privatni subjekti koji posluju u sektoru autobusnog prijevoza putnika, uključujući iznajmljivanje autobusa s vozačem, te protivi li se toj odredbi nacionalni propis za provedbu [te] direktive u dijelu u kojem njime u subjekte koji upotrebljavaju plinsko ulje za komercijalnu uporabu nisu uključene i osobe koje iznajmljuju autobus s vozačem? 2. Dovodi li diskrecija država [članica] na koju upućuje članak 7. stavak 2. Direktive [2003/96] do toga da nema izravan učinak i nije bezuvjetna odredba kojom se pojmom plinskog ulja za komercijalnu uporabu obuhvaća plinsko ulje namijenjeno ‚povremenom prijevozu osoba’? 3. Je li članak 7. Direktive [2003/96] u pogledu svojeg sadržaja, s jedne strane, dovoljno precizan i, s druge strane, bezuvjetan da se pojedinac može izravno pozivati na njega u odnosu na tijela predmetne države članice?”

IV. Analiza

A. Prvo prethodno pitanje

16. Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev traži u biti od Suda tumačenje članka 7. Direktive 2003/96 kako bi utvrdio, s jedne strane, primjenjuje li se ta odredba na sva poduzeća i privatne ili javne osobe koje obavljaju djelatnost prijevoza putnika i, s druge strane, protivi li joj se nacionalno zakonodavstvo koje u pojam „komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo” ne uključuje plinsko ulje koje se koristi za potrebe povremenog prijevoza putnika.

17. U tom pogledu valja podsjetiti da članak 7. stavak 2. Direktive 2003/96 dopušta državama članicama da glede stope trošarina uvedu razliku između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe, pri čemu nalaže državama članicama koje uvedu tu razliku da, s jedne strane, ne odstupe od najnižih razina oporezivanja predviđenih tom direktivom i, s druge strane, da za komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo ne predvide stopu ispod nacionalne razine poreza na snazi 1. siječnja 2003.

18. U članku 7. stavku 3. Direktive 2003/96 zakonodavac Unije utvrdio je definiciju „komercijalnih plinskih ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo”, a koja se zasniva na potrebama za koje se plinsko ulje koristi. Iz toga proizlazi da komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo jest plinsko ulje koje se koristi za prijevoz roba u najmu ili za račun drugih, ili za vlastiti račun, određenim vozilima kao i plinsko ulje koje se koristi za redoviti ili povremeni prijevoz putnika određenim vozilima.

19. Slijedom navedenog, Sud je, s jedne strane, pozvan utvrditi područje primjene članka 7. stavka 2. Direktive 2003/96 kako bi se utvrdilo primjenjuje li se ta odredba na poduzeće poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, to jest privatno poduzeće koje obavlja djelatnosti u sektoru prijevoza osoba autobusom putem usluga iznajmljivanja autobusa s vozačem ( 9 ).

20. S druge strane, sud koji je uputio zahtjev nastoji saznati dopušta li mogućnost dodijeljena državama članicama člankom 7. stavkom 2. Direktive 2003/96, tj. mogućnost da prave razliku između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe, tim državama također i mogućnost da na području prijevoza putnika odobre sniženu stopu trošarina za plinsko ulje koje se koristi u okviru redovitog prijevoza putnika a da istu sniženu stopu ipak ne odobre za plinsko ulje koje se koristi za povremeni prijevoz putnika ( 10 ).

21. Kao prvo, glede područja primjene članka 7. stavka 2. Direktive 2003/96, a kao što je to Komisija s pravom naglasila, zakonodavac Unije definirao je pojam „komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo” ne upućujući na javnu ili privatnu narav subjekata koji koriste plinsko ulje, nego na potrebe za koje se plinsko ulje koristi, to jest prijevoz roba i putnika određenim vozilima.

22. Slijedom toga, smatram da se članak 7. stavak 2. Direktive 2003/96 može glede prijevoza putnika primijeniti kako na javne tako i na privatne subjekte, poput tužitelja u glavnom postupku, pod uvjetom, međutim, da se u skladu s člankom 7. stavkom 3. te direktive plinsko ulje koristi u okviru djelatnosti prijevoza roba ili putnika.

23. Kao drugo, glede mogućnosti država članica da na području prijevoza putnika odobre sniženu stopu trošarina za plinska ulja koja se koriste u okviru redovitog prijevoza putnika, a da istu sniženu stopu ipak ne odobre za plinska ulja koja se koriste za povremeni prijevoz putnika, smatram da uzimajući u obzir tekst, kontekst i svrhu članka 7. Direktive 2003/96 ( 11 ) takva mogućnost proizlazi iz te odredbe.

24. Tako tekst članka 7. stavka 3. točke (b) Direktive 2003/96 daje naznake u tom pogledu stoga što se glede definicije prijevoza putnika zakonodavac Unije poslužio veznikom „ili” ( 12 ) koji u načelu upućuje na alternativnu mogućnost ( 13 ).

25. Slijedom toga, na prvi pogled se čini da tekst te odredbe upućuje na to da se za prijevoz putnika komercijalna plinska ulja, na koja se primjenjuje snižena stopa trošarina, mogu koristiti ili za potrebe redovitog ili za potrebe povremenog prijevoza putnika te da, prema tome, države članice raspolažu marginom prosudbe u tom pogledu.

26. Slažem se ipak s Komisijom da tekst članka 7. stavka 3. Direktive 2003/96 nije lišen neizvjesnosti stoga što veznik „ili” ne mora izražavati samo alternativnu mogućnost, nego i dodatak ili kumulativnost.

27. Budući da taj veznik može, s jezičnog stajališta, imati ili alternativno ili kumulativno značenje, on se slijedom toga mora tumačiti u kontekstu u kojem se rabi i s obzirom na svrhu predmetnog akta ( 14 ).

28. No, smatram da iz strukture i svrhe Direktive 2003/96 nesporno proizlazi da, na temelju članka 7. stavaka 2. i 3. tog teksta, države članice mogu odlučiti da sniženu stopu trošarina odobre samo za plinsko ulje koje se koristi za potrebe redovitog prijevoza putnika.

29. U tom pogledu nije nekorisno na početku podsjetiti da donijevši Direktivu 2003/96 zakonodavac Unije nije namjeravao provesti cjelovito, nego minimalno usklađivanje ( 15 ) pravila o oporezivanju energenata i električne energije. Konkretno, kako bi se izbjeglo narušavanje tržišnog natjecanja ili nacionalne zaštitne ili diskriminatorne poreze ( 16 ), Direktivom 2003/96 utvrđene su najniže razine oporezivanja, a državama članicama prepušta se utvrđivanje viših stopa.

30. U tom okviru valja još naglasiti da je više odredaba te direktive osobito relevantno za ocjenu margine prosudbe kojom države članice raspolažu.

31. Stoga, osim članka 7. stavka 2., članci 5., 14., 15., 16., 17. i 19. navedene direktive predviđaju mogućnost država članica da uvedu diferencirane stope poreza, oslobođenja od poreza ili porezna sniženja za trošarine ( 17 ).

32. Protumačene s obzirom na uvodne izjave 10., 15., 24. i 28. Direktive 2003/96 ( 18 ), te odredbe pokazuju da zakonodavac Unije nije zanemario činjenicu da su trošarine vrlo važne za države članice po tome što čine polugu za poticanje i financiranje određenih javnih politika.

33. Slijedom navedenog, smatram da iz strukture Direktive 2003/96 proizlazi da radi nacionalnih razloga ili posebitosti ona državama članicama prepušta vrlo velik manevarski prostor.

34. Ovu analizu potvrđuje, među ostalim, tumačenje članka 17. Direktive 2003/96.

35. Na temelju te odredbe, države članice mogu primjenjivati sniženja poreza na potrošnju električne energije, među ostalim, za velike potrošače energije, pod uvjetom da se najniže razine poreza utvrđene tom direktivom poštuju u prosjeku za sva poduzeća.

36. Upitan u vezi s time, protivi li se članku 17. stavku 1. Direktive 2003/96 onaj nacionalni propis kojim su predviđena sniženja poreza na potrošnju električne energije za velike potrošače energije samo iz proizvodnog sektora, Sud je, oslonivši se na tekst te odredbe i na ciljeve te direktive, smatrao da to nije slučaj ( 19 ).

37. Iako je Sud zaključio da države članice mogu „selektivno primjenjivati” ( 20 ) mogućnost dodjele sniženja poreza u korist velikih potrošača energije, ne vidim iz kojeg bi razloga vrijedilo drukčije za sniženu stopu trošarina predviđenu člankom 7. stavkom 2. Direktive 2003/96.

38. Naime, kao i članak 17. Direktive 2003/96, članak 7. tog teksta priznaje državama članicama mogućnost, a ne obvezu, da primijene sniženu stopu trošarina u korist određenih djelatnosti.

39. Osim toga, glede ciljeva Direktive 2003/96, podsjećam da je, s jedne strane, Sud već imao prilike naglasiti da iz uvodnih izjava 9. i 11. te direktive proizlazi da je njezin cilj državama članicama ostaviti određenu marginu za definiranje i provedbu politike koja odgovara njihovim nacionalnim okolnostima i da o poreznim mjerama koje se poduzimaju u vezi s provedbom navedene direktive odlučuje svaka pojedina država članica ( 21 ).

40. S druge strane, Sud je naglasio da je cilj Direktive 2003/96, s obzirom na to da predviđa usklađen sustav oporezivanja energenata i električne energije, promicati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta u energetskom sektoru, uz izbjegavanje, među ostalim, narušavanja tržišnog natjecanja, kako proizlazi iz njezinih uvodnih izjava 2. do 5. i 24. ( 22 ).

41. Budući da je zakonodavac Unije izričito zahtijevao u članku 7. stavku 2. Direktive 2003/96 da se poštuju najniže razine oporezivanja, priznati državama članicama mogućnost da predvide sniženu stopu trošarina za plinsko ulje koje se koristi za redoviti prijevoz putnika, a da ne postupe jednako s plinskim uljem koje se koristi za povremeni prijevoz putnika, ne ugrožava taj cilj te im pri tome omogućava da provode politiku prilagođenu svojim nacionalnim posebitostima, osobito na području prijevoza i pristupačnosti područja.

42. Tako ispitivanje ciljeva Direktive 2003/96 podupire tumačenje prema kojem, u okviru mogućnosti koja proizlazi iz članka 7. stavka 2. te direktive, države članice mogu predvidjeti različito postupanje između redovitog i povremenog prijevoza putnika koje se sastoji od stope trošarina snižene samo za plinsko ulje koje se koristi za redoviti prijevoz putnika.

43. Naposljetku, bit članka 7. Direktive 2003/96 ne opovrgava takvo tumačenje članka 7. stavaka 2. i 3. te direktive.

44. Naime, čini se da je tu odredbu zakonodavac Unije uveo ( 23 ) kako bi državama članicama omogućio da s obzirom na trošarine prave razliku između korištenja plinskog ulja kao pogonskoga goriva u komercijalne i nekomercijalne svrhe te da smanje jaz u oporezivanju između nekomercijalnog plinskog ulja koje se koristi kao pogonsko gorivo i benzina ( 24 ).

45. Iz svih tih elemenata zaključujem da članak 7. stavke 2. i 3. Direktive 2003/96 treba tumačiti na način da ta odredba dopušta državama članicama da na području prijevoza putnika predvide sniženu stopu trošarina za plinska ulja koja se koriste za redoviti prijevoz putnika, a da istu sniženu stopu ipak ne odobre za plinska ulja koja se koriste za povremeni prijevoz putnika.

46. No, ta se mogućnost ne može proizvoljno provoditi i ona mora, prema mojem mišljenju, biti korištena uz poštovanje prava Unije ( 25 ), a osobito načela jednakog postupanja ( 26 ).

47. S obzirom na to, rekao bih da je to slučaj s talijanskim zakonodavstvom o kojemu je riječ u glavnom postupku jer, za razliku od Komisije, smatram da redoviti i povremeni prijevoz putnika imaju različita obilježja i ispunjavanju posebne potrebe, tako da primjenu snižene stope trošarina država članica može pridržati samo za plinsko ulje koje se koristi za redoviti prijevoz putnika.

48. Naime, dok usluga redovitog prijevoza putnika po definiciji jest prijevoz u određenim vremenskim razmacima duž unaprijed utvrđenih dionica, usluga povremenog prijevoza osigurava se prema posebnoj potrebi koju se prijevozom mora ispuniti ( 27 ).

49. Nadalje, redoviti prijevoz putnika sastavni je dio prijevozne politike jer se djelomično odnosi, primjerice, na pristupačnost područja.

50. S obzirom na sve te elemente, smatram da na prvo prethodno pitanje valja odgovoriti da članak 7. stavke 2. i 3. Direktive 2003/96 treba tumačiti na način da se, s jedne strane, on primjenjuje glede prijevoza putnika kako na javne tako i na privatne subjekte, ali pod uvjetom da takvi subjekti obavljaju u skladu s člankom 7. stavkom 3. te direktive djelatnost prijevoza putnika, i, s druge strane, da mogućnost dodijeljena državama članicama na temelju članka 7. stavka 2. navedene direktive dopušta državi članici da uvede sniženu stopu trošarina za plinska ulja koja se koriste za redoviti prijevoz putnika, a da ipak isto ne postupa s plinskim uljima koja se koriste za povremeni prijevoz putnika.

B. Drugo i treće prethodno pitanje

51. U okviru svojeg drugog i trećeg prethodnog pitanja, koja predlažem ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita u biti Sud o izravnom učinku članka 7. Direktive 2003/96. S obzirom na odgovor koji predlažem dati na prvo prethodno pitanje, smatram da nije nužno izjasniti se o izravnom učinku te odredbe ( 28 ). Zato sljedeća razmatranja iznosim samo podredno i radi sveobuhvatnosti, za slučaj da Sud drukčije odgovori na prvo prethodno pitanje.

52. Na početku ističem da je u slučaju da država članica odluči ne koristiti se mogućnošću predviđenom u članku 7. stavcima 2. i 3. Direktive 2003/96, ta odredba lišena izravnog učinka.

53. U slučaju da se država članica posluži tom mogućnošću i netočno prenese članak 7. Direktive 2003/96, podsjećam da je prema vrlo ustaljenoj sudskoj praksi, s jedne strane, odredba dovoljno precizna da se pojedinac na nju može pozvati te da je sudac može primijeniti, ako ona nedvosmislenim riječima utvrđuje obvezu, i da je, s druge strane, odredba sadržajno bezuvjetna ako određuje obvezu koja nije povezana ni sa kakvim uvjetom i za njezinu provedbu ili učinak nije potrebna nikakva daljnja mjera tijela Unije ili država članica ( 29 ).

54. No, što se tiče prvog od tih uvjeta, mora se utvrditi da članak 7. Direktive 2003/96 nedvosmisleno dopušta državama članicama da sniženu stopu trošarina uvedu samo za plinska ulja koja se koriste za redoviti prijevoz putnika, zahtijevajući nedvojbeno da se poštuju najniže razine oporezivanja, da stopa utvrđena za komercijalno plinsko ulje koje se koristi kao pogonsko gorivo nije ispod nacionalne razine poreza na snazi 1. siječnja 2003. i da se prijevoz obavlja određenim kategorijama vozila.

55. Glede drugog uvjeta, Sud je već presudio da okolnost da odredba direktive kojom se državama članicama daje mogućnost izbora ne znači nužno da se ne može s dovoljnom preciznošću, na temelju samih odredbi direktive, utvrditi sadržaj prava koja su dodijeljena pojedincima ( 30 ).

56. U ovom je slučaju točno da članak 7. Direktive 2003/96 daje državama članicama mogućnost da predvide sniženu stopu trošarina i primjenu te stope ograniče na plinska ulja koja se koriste za određene potrebe, tako da bi se bezuvjetnost te odredbe mogla raspraviti.

57. Međutim, stoga što se talijanski zakonodavac poslužio tom mogućnošću i marginom prosudbe priznatom na temelju navedene odredbe, takva margina prosudbe ne utječe na preciznost i bezuvjetnost obveze u vidu neproizvoljne provedbe navedene mogućnosti i poštovanja uvjeta koje je zakonodavac predvidio.

58. U tim okolnostima predlažem da se na drugo i treće prethodno pitanje odgovori da bi u slučaju u kojem bi nacionalno zakonodavstvo, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, bilo suprotno članku 7. stavcima 2. i 3. Direktive 2003/96 ta odredba imala izravan učinak, tako da bi se na nju moglo izravno pozvati kako bi se ishodila primjena snižene stope trošarine na komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo.

V. Zaključak

59. S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Commissione tributaria provinciale di Palermo ((Općinski porezni sud u Palermu, Italija) odgovori na sljedeći način: 1. Članak 7. stavke 2. i 3. Direktive Vijeća 2003/96/EZ od 27. listopada 2003. o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata i električne energije treba tumačiti na način da se, s jedne strane, on primjenjuje glede prijevoza putnika kako na javne tako i na privatne subjekte, ali pod uvjetom da takvi subjekti obavljaju u skladu s člankom 7. stavkom 3. te direktive djelatnost prijevoza putnika, i, s druge strane, da mogućnost dodijeljena državama članicama na temelju članka 7. stavka 2. navedene direktive dopušta državi članici da uvede sniženu stopu trošarina za plinska ulja koja se koriste za redoviti prijevoz putnika, a da ipak isto ne postupa s plinskim uljima koja se koriste za povremeni prijevoz putnika. 2. U slučaju u kojem bi nacionalno zakonodavstvo, poput onog o kojemu je riječ u glavnom postupku, bilo suprotno članku 7. stavcima 2. i 3. Direktive 2003/96, ta bi odredba imala izravan učinak, tako da bi se na nju moglo izravno pozvati kako bi se ishodila primjena snižene stope trošarine na komercijalna plinska ulja koja se koriste kao pogonsko gorivo.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) SL 2003., L 283, str. 51. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 75. i ispravak SL 2019., L 33, str. 37.)

( 3 ) SL 1970., L 42, str. 1. Direktiva 70/156 stavljena je izvan snage Direktivom 2007/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. rujna 2007. o uspostavi okvira za homologaciju motornih vozila i njihovih prikolica te sustava, sastavnih dijelova i zasebnih tehničkih jedinica namijenjenih za takva vozila (Okvirna direktiva) (SL 2007., L 263, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 35., str. 103.). Definicija koja je u Direktivi 2007/46 dana za kategorije vozila M2 ili M3 istovjetna je onoj koja je dana u Direktivi 70/156. Radi se o motornim vozilima koja osim sjedala za vozača imaju više od osam sjedećih mjesta i čija najveća dopuštena masa nije veća od 5 t (kategorija M2) ili čija je najveća dopuštena masa veća od 5 t (kategorija M3).

( 4 ) GURI br. 68 od 23. ožujka 2007., str. 5.

( 5 ) GURI br. 279 od 29. studenoga 1995., str. 5., u daljnjem tekstu: „Zakonodavna uredba br. 504/1995”. Ta je odredba uvedena člankom 4.b stavkom 1. točkom (f) Decreto‑legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Zakonodavna uredba br. 193 o hitnim odredbama u vezi s porezima i za financiranje neposrednih potreba) od 22. listopada 2016. (GURI br. 249 od 24. listopada 2016., str. 1.), koji je na snazi od 3. prosinca 2016. i koji je zajedno s izmjenama pretvoren u Legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Zakon br. 225 o pretvorbi u zakon, s izmjenama, Zakonodavne uredbe br. 193 o hitnim odredbama u vezi s porezima i za financiranje neposrednih potreba) od 1. prosinca 2016. (GURI br. 282 od 2. prosinca 2016., str. 1.).

( 6 ) GURI br. 287 od 10. prosinca 1997., str. 4.

( 7 ) GURI br. 6 od 9. siječnja 2006., str. 12.

( 8 ) SL 2009., L 300, str. 88. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 12., str. 152.)

( 9 ) Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da tužitelj u glavnom postupku jest privatno poduzeće.

( 10 ) Kao što to proizlazi iz očitovanja talijanske vlade, prenošenje članka 7. Direktive 2003/96 u talijansko pravo dovodi konkretno do toga da se snižena stopa trošarine predviđena u tom članku 7. primjenjuje na „redoviti” prijevoz putnika koji se sastoji od usluga linijskog prijevoza pod državnom, regionalnom i područnom nadležnošću te se slijedom toga uskraćuje subjektima koji obavljaju usluge „povremenog” prijevoza, što je kategorija koja obuhvaća usluge prijevoza putnika putem usluge iznajmljivanja autobusa s vozačem.

( 11 ) Podsjećam da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, radi utvrđivanja dosega neke odredbe prava Unije valja istodobno voditi računa o njezinom tekstu, o njezinom kontekstu i o njezinim ciljevima (vidjeti presudu od 3. travnja 2014., Kronos Titan i Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service (C‑43/13 i C‑44/13, EU:C:2014:216, t. 25. i navedena sudska praksa); glede odredaba o oslobođenjima predviđenima u Direktivi 2003/96, vidjeti također presudu od 7. ožujka 2018., Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, t. 21. i navedena sudska praksa)).

( 12 ) U verziji Direktive 2003/96 na španjolskom jeziku zakonodavac Unije poslužio se veznikom „u”, u verziji na njemačkom jeziku upotrijebio je izraz „oder”, u verziji na engleskom jeziku izraz „whether”, u verziji na talijanskom jeziku veznik „o” i u verziji na poljskom jeziku izraz „lub”.

( 13 ) Vidjeti Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Pariz, 1996., str. 1555. U sudskoj praksi vidjeti osobito presudu od 6. listopada 2009., GlaxoSmithKline Services i dr./Komisija i dr. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P i C‑519/06 P, EU:C:2009:610, t. 55.).

( 14 ) Vidjeti presude od 12. srpnja 2005., Komisija/Francuska (C‑304/02, EU:C:2005:444, t. 83.), i od 14. svibnja 2019, M i dr. (Opoziv statusa izbjeglice) (C‑391/16, C‑77/17 i C‑78/17, EU:C:2019:403, t. 102.).

( 15 ) Vidjeti uvodne izjave 2. do 4. te članak 4. stavak 1. Direktive 2003/96. Vidjeti također mišljenje nezavisne odvjetnice Sharpston u predmetu X (C‑426/12, EU:C:2014:446, t. 55.).

( 16 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 1. ožujka 2007., Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, t. 18. do 23.).

( 17 ) Većina tih mogućnosti je, uz očitu iznimku oslobođenja, povezana s obvezom poštovanja najnižih razina oporezivanja predviđenih Direktivom 2003/96 (vidjeti članke 5., 7. i 17. te direktive).

( 18 ) U tom pogledu podsjećam da je u uvodnoj izjavi 9. Direktive 2003/96 zakonodavac Unije izričito naveo da „[d]ržavama članicama treba omogućiti potrebnu fleksibilnost u definiranju i provedbi politike koja odgovara njihovim nacionalnim okolnostima”.

( 19 ) Vidjeti presudu od 18. siječnja 2017., IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, t. 25. do 52.).

( 20 ) Izraz „selektivna primjena” Sud koristi na području poreza na dodanu vrijednost (PDV) i on označava mogućnost država članica da primjenjuju sniženu stopu PDV‑a na konkretne i specifične aspekte jedne od kategorija usluga za koje mogu primijeniti takvu sniženu stopu (vidjeti u tom pogledu moje mišljenje u predmetu Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, t. 30.)). Iako je nužno nesavršena, analogija između trošarina i PDV‑a jest, prema mojem mišljenju, ovdje prikladna stoga što Sud priznaje mogućnost država članica da određenim poduzećima ili djelatnostima pridrže primjenu snižene stope trošarina koju one mogu predvidjeti.

( 21 ) Vidjeti presudu od 18. siječnja 2017., IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, t. 50.).

( 22 ) Vidjeti presude od 7. ožujka 2018., Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, t. 29. i navedena sudska praksa), i od 27. lipnja 2018., Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, t. 34. i navedena sudska praksa).

( 23 ) Iako nije bila predviđena u Komisijinu prvotnom prijedlogu, ta je odredba umetnuta tijekom zakonodavnog postupka: vidjeti Prijedlog direktive Vijeća o restrukturiranju sustava Zajednice za oporezivanje energenata [COM(97) 30 final].

( 24 ) Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 20. Direktive 2003/96 i Komisijina priopćenja za medije od 27. listopada 2003. danog nakon donošenja Direktive 2003/96 (dokument IP/03/1456, dostupan na sljedećoj internetskoj stranici: http://europa.eu/rapid/press‑release_IP-03‑1456_fr.htm).

( 25 ) I također pravila o potporama koje države članice dodjeljuju u skladu s člankom 26. Direktive 2003/96 (vidjeti presudu od 18. siječnja 2017., IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, t. 51.)).

( 26 ) Vidjeti po analogiji presudu od 9. studenoga 2017., AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, t. 29. i 30.).

( 27 ) Iako Direktiva 2003/96 ne definira ni redoviti niti povremeni prijevoz, ističem da prema članku 2. stavcima 2. i 4. Uredbe br. 1073/2009 „linijski prijevoz” znači usluge kojima se obavlja prijevoz putnika u određenim vremenskim razmacima duž određenih dionica, pri čemu se putnici ukrcavaju i iskrcavaju na unaprijed određenim postajama, a „povremeni prijevoz” znači usluge prijevoza koje nisu obuhvaćene definicijom usluga linijskog prijevoza, uključujući poseban linijski prijevoz, i kojih je glavno obilježje da se njima prevoze skupine putnika sastavljene na inicijativu klijenta ili samoga prijevoznika.

( 28 ) Tim pitanjima sud koji je uputio zahtjev nastoji saznati ima li članak 7. Direktive 2003/96 izravan učinak tako da subjekt koji plinsko ulje za komercijalnu upotrebu koristi za povremeni prijevoz putnika, kao što je tužitelj u glavnom postupku, može primjenom te odredbe dobiti povrat neopravdano isplaćenih trošarina. Stoga, čak i ako se na bezuvjetne i dovoljno precizne odredbe direktive pojedinci mogu pozivati pred nacionalnim sudovima protiv države članice, ako je ona propustila direktivu prenijeti u nacionalno pravo u propisanim rokovima ili ako ju je pogrešno prenijela (vidjeti osobito presudu od 17. srpnja 2008., Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, t. 23.) i rješenje od 5. veljače 2015., Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, neobjavljeno, EU:C:2015:75, t. 33. i navedena sudska praksa)), u mjeri u kojoj iz odgovora koji predlažem dati na prvo prethodno pitanje nedvojbeno proizlazi da Talijanska Republika nije pogrešno prenijela članak 7. Direktive 2003/96, ne postavlja se pitanje pozivanja na tu odredbu.

( 29 ) Vidjeti rješenje od 5. veljače 2015., Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, neobjavljeno, EU:C:2015:75, t. 34. i 36.).

( 30 ) Vidjeti presudu od 17. srpnja 2008., Flughafen Köln/Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, t. 30. i navedena sudska praksa).