Predmet C‑344/15

National Roads Authority

protiv

The Revenue Commissioners

(zahtjev za prethodnu odluku koji su uputili Appeal Commissioners)

„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Direktiva 2006/112/EZ – Članak 13. stavak 1. drugi podstavak – Aktivnost upravljanja i stavljanja na raspolaganje cestovnih infrastruktura putem naplate cestarine – Aktivnosti koje obavlja subjekt javnog prava kao javno tijelo – Prisutnost privatnih operatera – Značajno narušavanje tržišnog natjecanja – Postojanje aktualnog ili potencijalnog tržišnog natjecanja”

Sažetak – Presuda Suda (šesto vijeće) od 19. siječnja 2017.

Usklađivanje poreznih zakonodavstava – Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost – Porezni obveznici – Subjekti javnog prava – Neoporezivost aktivnosti u kojima sudjeluju javna tijela – Iznimke – Oporezivost u slučaju značajnog narušavanja tržišnog natjecanja – Doseg – Aktivnost upravljanja i stavljanja na raspolaganje cestovnih infrastruktura putem naplate cestarine – Prisutnost privatnih operatera – Isključenost

(Direktiva Vijeća 2006/112, čl. 2. st. 1., čl. 9. i čl. 13. st. 1. podst. 1. i 2.)

Članak 13. stavak 1. drugi podstavak Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se, u situaciji poput one u glavnom postupku, za subjekt javnog prava koji obavlja aktivnost koja se sastoji od pružanja pristupa cesti putem plaćanja cestarine ne treba smatrati da je u tržišnom natjecanju s privatnim operaterima koji naplaćuju cestarine na drugim cestama na kojima se naplaćuje cestarina na temelju ugovora s dotičnim subjektom javnog prava na temelju nacionalnih zakonskih odredbi.

Valja podsjetiti da članak 13. stavak 1. drugi podstavak te direktive propisuje ograničenje pravila o postupanju sa subjektima javnog prava kao s osobama koje nisu porezni obveznici PDV‑a u pogledu aktivnosti ili transakcija u kojima sudjeluju kao javna tijela, koje se nalazi u članku 13. stavku 1. prvom podstavku navedene direktive. Stoga je svrha te prve odredbe ponovno uspostaviti opće pravilo, navedeno u članku 2. stavku 1. i u članku 9. te direktive, prema kojem svaka aktivnost gospodarske naravi načelno podliježe PDV‑u i stoga se ne može usko tumačiti (vidjeti analogijom presudu od 4. lipnja 2009., SALIX Grundstücks‑Vermietungsgesellschaft, C‑102/08, EU:C:2009:345, t. 67. do 68.). Međutim, to ne može značiti da članak 13. stavak 1. drugi podstavak Direktive o PDV‑u treba tumačiti na način da je odstupanje od oporezivanja PDV‑om, predviđeno člankom 13. stavkom 1. prvim podstavkom te direktive u korist subjekata javnog prava koji djeluju kao javna tijela, lišeno svojeg korisnog učinka (vidjeti u tom smislu presude od 20. studenoga 2003., Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, t. 61. do 62., i od 25. ožujka 2010., Komisija/Nizozemska, C‑79/09, neobjavljena, EU:C:2010:171, t. 49.).

Kao što to proizlazi iz teksta članka 13. stavka 1. drugog podstavka Direktive o PDV‑u i sudske prakse o toj odredbi, njezina primjena s jedne strane pretpostavlja da se predmetna aktivnost obavlja na način da postoji aktualno ili potencijalno tržišno natjecanje s aktivnošću koju obavljaju privatni operateri i s druge strane da razlika u postupanju između tih dviju aktivnosti na području PDV‑a dovede do značajnog narušavanja tržišnog natjecanja, koje treba procijeniti vodeći računa o gospodarskim okolnostima. Iz toga proizlazi da sama prisutnost privatnih operatera na tržištu, bez uzimanja u obzir činjeničnih elemenata, objektivnih dokaza i analize tog tržišta, ne može dokazati ni postojanje aktualnog ili potencijalnog tržišnog natjecanja ni postojanje značajnog narušavanja tržišnog natjecanja.

(t. 36., 37., 43., 44., 51. i izreka)