MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE

JULIANE KOKOTT

od 10. rujna 2020. ( 1 )

Spojeni predmeti C‑473/19 i C‑474/19

Föreningen Skydda Skogen i dr.

protiv

Länsstyrelsen i Västra Götalands län

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (Vijeće za sporove o zemljištu i okolišu prvostupanjskog suda u Vänersborgu, Švedska))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2009/147/EZ – Očuvanje divljih ptica – Direktiva 92/43/EEZ – Očuvanje prirodnih staništa i divlje faune i flore – Zabrane u pogledu očuvanja zaštićenih vrsta – Sječa – Stanje očuvanosti vrsta – Namjera”

Sadržaj

I. Uvod II. Pravni okvir A. Bernska konvencija B. Pravo Unije 1. Direktiva o staništima 2. Direktiva o pticama 3. Direktiva o odgovornosti za okoliš C. Švedsko pravo III. Činjenice i zahtjevi za prethodnu odluku IV. Pravna ocjena A. Vrste zaštićene člankom 5. Direktive o pticama (prvo pitanje) B. Lokaliteti za razmnožavanje (četvrto i peto pitanje) C. Zabrane namjernog nanošenja štete (drugo pitanje) 1. Zabrane ubijanja i uništavanja a) Direktiva o staništima b) Direktiva o pticama – aa) Stanje očuvanosti vrste – bb) „Namjera” u smislu Direktive o pticama c) Međuzaključak 2. Zabrane uznemiravanja a) Direktiva o pticama b) Direktiva o staništima D. Razina ocjene stanja očuvanosti (treće pitanje) V. Zaključak

I. Uvod

1. Direktiva o staništima ( 2 ) i Direktiva o pticama ( 3 ) sadržavaju odredbe o zaštićenim područjima, ali također zahtijevaju i zaštitu određenih životinjskih i biljnih vrsta, čak i izvan zaštićenih područja ( 4 ). Sustavi zaštite dopuštaju odstupanja samo u uvjetima koje treba usko tumačiti.

2. U predmetnom slučaju Sud treba odgovoriti na pitanja o zaštiti vrsta koja su mu u sličnom obliku već bila upućena i u kontekstu zaštite područja. Kad je riječ o zaštiti područja pokušavale su se, uglavnom bezuspješno, primijeniti kompenzacijske mjere za otklanjanje negativnih utjecaja na određeno područje kako bi se isključila primjena zaštitne odredbe. Međutim, takve kompenzacijske mjere dio su uvjeta za odstupanje za koje je, osim toga, potrebno provesti odvagivanje negativnih utjecaja i ocjenu alternativnih rješenja ( 5 ).

3. U ovom je slučaju sada riječ o pitanju može li primjena zabrana u području zaštite vrsta ovisiti o činjenici da sporna mjera utječe na stanje očuvanosti dotične vrste. Međutim, barem je u Direktivi o staništima dobro stanje očuvanosti izričit uvjet za odstupanje. Osim toga, za odstupanja u skladu s tom direktivom trebaju postojati određeni razlozi i ocjena alternativnih rješenja. Situacija je slična kad je riječ o zaštiti ptica.

4. Međutim, istodobno valja priznati da zaštita vrsta, kako je tumači Sud, može zahtijevati vrlo široka ograničenja ljudskih aktivnosti. Stoga postoji opravdani interes za izbjegavanje neproporcionalnih ograničenja.

5. Predmetni je slučaj dakle dobrodošla prilika da se ta neusklađenost detaljnije ispita.

II. Pravni okvir

A. Bernska konvencija

6. Članak 6. Bernske konvencije ( 6 ) sadržava temeljne zabrane u području zaštite vrsta: „Svaka ugovorna stranka će poduzeti primjerene i potrebne pravne i administrativne mjere kako bi se osigurala posebna zaštita divljih vrsta faune, navedenih u Dodatku II. Posebno će biti zabranjeno sljedeće: a. svi oblici namjernog hvatanja i držanja te namjernog ubijanja; b. namjerno oštećivanje ili uništavanje mjesta za razmnožavanje i odmaranje; c. namjerno uznemiravanje divlje faune, posebno u vrijeme razmnožavanja, podizanja mladih i zimovanja, ukoliko bi takvo uznemiravanje bilo značajno u odnosu na ciljeve ove Konvencije; d. namjerno uništavanje ili uzimanje jaja iz divljine ili držanje tih jaja, makar bila i prazna; e. posjedovanje i unutarnja trgovina ovim životinjama, živima ili mrtvima, uključujući preparirane životinje i bilo koji njihov lako prepoznatljivi dio ili derivat, kada to doprinosi učinkovitosti odredaba ovog članka.”

7. Iznimke se predviđaju u članku 9. stavku 1. Konvencije: „Svaka ugovorna stranka može učiniti iznimke od članaka 4., 5., 6., 7. te od zabrane upotrebe sredstava spomenutih u članku 8., u slučaju da nema drugoga zadovoljavajućeg rješenja i da iznimka neće biti kobna za opstanak dotične populacije: – radi zaštite flore i faune; – radi sprječavanja ozbiljnih šteta na usjevima, stoci, šumama, ribnjacima, vodi i drugim oblicima vlasništva; – u interesu javnoga zdravlja i sigurnosti, zračne sigurnosti ili drugih prevladavajućih javnih interesa; – u svrhu istraživanja i obrazovanja, ponovnoga naseljavanja (repopulacije), ponovnog unošenja (reintrodukcije), te nužnoga razmnožavanja; – dopustiti, pod uvjetima oštroga nadzora, na selektivnoj osnovi i ograničeno, uzimanje, držanje i ostalo razborito iskorištavanje nekih vrsta divljih životinja i biljaka u malim količinama.”

B. Pravo Unije

1. Direktiva o staništima

8. U skladu s člankom 1. točkom (i) Direktive o staništima, stanje očuvanosti vrste znači „zbroj utjecaja koji djeluju na tu vrstu, a koji bi mogli ugroziti njezinu dugoročnu rasprostranjenost i brojnost populacija unutar područja navedenog u članku 2.; Stanje očuvanosti prirodnog staništa smatra se ‚povoljnim’ kad: – podaci o dinamici populacije određene vrste ukazuju da će se ona dugoročno održati kao vijabilna sastavnica svog prirodnog staništa, i – prirodan areal vrste se ne smanjuje niti je vjerojatno da će se smanjiti u predvidivoj budućnosti, i – postoji, a vjerojatno će i dalje postojati, dovoljno veliko stanište u kojem će se populacije vrste dugoročno održati”.

9. U članku 1. točki (m) Direktive o staništima definirano je da pojam „primjerak znači bilo koju životinju ili biljku, bilo živu ili mrtvu, koja pripada nekoj od vrsta navedenih u Prilogu IV. i Prilogu V., svaki njezin dio ili derivat, kao i na ostalu robu za koju se čini, na temelju popratnog dokumenta, pakiranja, oznake ili etikete, ili na temelju svih drugih okolnosti, da su dijelovi ili derivati životinja ili biljaka tih vrsta”.

10. U članku 2. Direktive o staništima navode se ciljevi te direktive: „1. Cilj ove Direktive je doprinijeti osiguranju biološke raznolikosti putem očuvanja prirodnih staništa i divlje faune i flore na europskom području država članica na koje se Ugovor primjenjuje. 2. Mjere poduzete u skladu s ovom Direktivom namijenjene su održavanju ili povratu u povoljno stanje očuvanosti, prirodnih staništa i vrsta divlje faune i flore od interesa Zajednice. 3. Mjere poduzete u skladu s ovom Direktivom uzimaju u obzir gospodarske, socijalne i kulturne potrebe te regionalne i lokalne karakteristike.”

11. U članku 12. Direktive o staništima navode se temeljne obveze u području zaštite vrsta: „1. Države članice poduzimaju sve potrebne mjere za uspostavu sustava stroge zaštite životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV., točki (a) u njihovom prirodnom arealu, zabranjujući: (a) sve oblike namjernog hvatanja ili ubijanja primjeraka tih vrsta u divljini; (b) namjerno uznemiravanje tih vrsta, posebno u vrijeme razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije; (c) namjerno uništavanje ili uzimanje jaja iz divljine; (d) oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor. 2. Države članice zabranjuju držanje, prijevoz i prodaju ili razmjenu tih vrsta te ponudu na prodaju ili razmjenu primjeraka uzetih iz divljine, osim onih koji su zakonito uzeti prije provedbe ove Direktive. […]”

12. U članku 16. stavku 1. Direktive o staništima navode se odstupanja od članka 12.: „Pod uvjetom da ne postoji zadovoljavajuća alternativa i da odstupanje ne šteti održavanju populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti u njihovom prirodnom arealu, države članice mogu odstupiti od odredaba članaka 12., 13., 14. i 15. točaka (a) i (b): (a) u interesu zaštite divlje faune i flore te očuvanja prirodnih staništa; (b) radi sprečavanja ozbiljne štete, posebno na usjevima, stoci, šumama, ribnjacima i vodama te ostalim tipovima imovine; (c) u interesu javnog zdravlja i javne sigurnosti ili zbog ostalih imperativnih razloga prevladavajućeg javnog interesa, uključujući interese socijalne ili gospodarske prirode te korisnih posljedica od primarnog značaja za okoliš; (d) za potrebe istraživanja i obrazovanja, repopulacije i reintrodukcije tih vrsta te za to potrebnih postupaka razmnožavanja, uključujući umjetno razmnožavanje biljaka; (e) kako bi dopustile, pod strogo nadziranim uvjetima, na selektivnoj osnovi i u ograničenom razmjeru, uzimanje ili držanje određenih primjeraka vrsta navedenih u Prilogu IV., u ograničenom broju koji utvrđuju nadležna državna tijela.”

13. U točki (a) Priloga IV. Direktivi o staništima kao životinjska vrsta od značaja za Zajednicu i kojoj je potrebna stroga zaštita navodi se među ostalim močvarna smeđa žaba (Rana arvalis).

2. Direktiva o pticama

14. U desetoj uvodnoj izjavi Direktive o pticama zahtijeva se, među ostalim, da se populacije određenih vrsta ptica održavaju na „zadovoljavajućoj razini”: „Neke se vrste zbog njihove visoke populacijske razine, zemljopisne raširenosti i stope razmnožavanja u Zajednici kao cjelini smiju izlovljavati, što predstavlja prihvatljivo iskorištavanje ako se postave i poštuju određene granice, budući da to izlovljavanje mora biti u skladu s održavanjem populacije tih vrsta na zadovoljavajućoj razini.”

15. U članku 1. Direktive o pticama određuje se područje primjene te direktive: „Ova se Direktiva odnosi na očuvanje svih vrsta divljih ptica koje prirodno obitavaju na europskom državnom području država članica na koje se primjenjuje Ugovor. Ona se odnosi na zaštitu tih vrsta, upravljanje i nadzor nad tim vrstama i njome se utvrđuju pravila o njihovom iskorištavanju.”

16. Članak 2. Direktive o pticama sadržava temeljnu obvezu država članica u pogledu očuvanja vrsta ptica: „Države članice poduzimaju potrebne mjere za održavanje populacije vrsta iz članka 1. na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturološkim zahtjevima, istodobno uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini.”

17. Članak 4. za određene vrste navedene u Prilogu I. Direktivi o pticama kao i za migracijske vrste predviđa stvaranje posebnih zaštićenih područja. Sud koji je uputio zahtjev navodi da se među vrste iz Priloga I. ubraja i tetrijeb gluhan (Tetrao urogallus). Švedske populacije malog djetla (Dryobates minor) i zlatoglavog kraljića (Regulus regulus) eventualno se mogu smatrati migracijskim vrstama.

18. Članak 5. Direktive o pticama sadržava zabrane koje vrijede za sva područja: „Ne dovodeći u pitanje članke 7. i 9. države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi uspostavile opći sustav zaštite svih vrsta ptica navedenih u članku 1., posebno zabranjujući: (a) namjerno ubijanje ili hvatanje na bilo koji način; (b) namjerno uništavanje ili oštećivanje njihovih gnijezda i jaja ili uklanjanje njihovih gnijezda; (c) izuzimanje njihovih jaja iz prirode i njihovo posjedovanje, čak i ako su prazna; (d) namjerno uznemiravanje tih ptica, posebno u razdoblju razmnožavanja ili podizanja mladunčadi, u tolikoj mjeri da bi to uznemiravanje bilo značajno s obzirom na ciljeve iz [ove Direktive]. (e) […]”

19. Članak 9. stavak 1. Direktive o pticama dopušta odstupanja od zabrana iz članka 5.: „1. Države članice mogu odstupiti od odredaba iz članaka od 5. do 8., ako ne postoji drugo zadovoljavajuće rješenje, iz sljedećih razloga: (a) – u interesu javnog zdravlja i sigurnosti, – u interesu sigurnosti zračnog prometa, – radi sprečavanja nanošenja ozbiljne štete usjevima, stoci, šumama, ribnjacima i vodama, – radi zaštite flore i faune; (b) za potrebe istraživanja i obrazovanja, obnavljanja populacija, ponovnog unošenja vrsta, te za potrebe uzgoja koji je neophodan za te namjene; (c) radi izdavanja dozvola, pod strogo nadziranim uvjetima i na selektivnoj osnovi, za hvatanje, držanje ili drugo razborito korištenje određenih ptica u malom broju.”

3. Direktiva o odgovornosti za okoliš

20. U članku 2. točki 1. podtočki (a) Direktive o odgovornosti za okoliš ( 7 ) definira se pojam štete u okolišu u odnosu na zaštićene vrste: „šteta nanesena zaštićenim vrstama i prirodnim staništima, a to je svaka šteta sa značajnim nepovoljnim utjecajima za postizanje ili održavanje povoljnog stanja očuvanosti tih staništa ili vrsta. Značaj tih utjecaja procjenjuje se u odnosu na početno stanje uzimajući u obzir kriterije iz Priloga I. […]”

21. U skladu s člankom 5. stavkom 1. Direktive o odgovornosti za okoliš, štete u okolišu je potrebno spriječiti: „Ako do štete u okolišu još nije došlo, ali postoji prijeteća opasnost od takve štete, operater bez odgode poduzima potrebne mjere sprečavanja.”

C. Švedsko pravo

22. Člankom 4. Artskyddsförordninga (2007:845) (Pravilnik o zaštiti vrsta (2007:845)) prenose se zabrane iz članka 12. Direktive o staništima i članka 5. Direktive o pticama: „Što se tiče divljih ptica i vrsta divljih životinja koje imaju oznaku ‚N’ ili ‚n’ te su navedene u Prilogu I. ovom pravilniku, zabranjuje se: 1. namjerno hvatanje ili ubijanje životinja; 2. namjerno uznemiravanje životinja, posebno u vrijeme razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije; 3. namjerno uništavanje ili uzimanje jaja iz divljine; i 4. oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor. Zabrane se odnose na sve životne faze životinja. Stavak 1. ne vrijedi za lov na ptice i sisavce. Na lov primjenjuju se odredbe sličnog sadržaja iz Zakona br. 259 iz 1987. o lovu i odredbe Uredbe br. 905 iz 1987. o lovu. Prvi se stavak ne odnosi ni na ribolov. Na ribolov se primjenjuju odredbe sličnog sadržaja iz Uredbe br. 1716 iz 1994. o ribolovnim i akvakulturnim aktivnostima te sektoru ribarstva.”

23. Prilog I. Pravilniku o zaštiti vrsta sadržava popis svih vrsta koje se navode u Prilozima I. do III. Direktivi o pticama i u Prilozima II., IV. i V. Direktivi o staništima. Od vrsta koje se spominju u predmetnom slučaju ondje se stoga navode tetrijeb gluhan (Tetrao urogallus) i močvarna smeđa žaba (Rana arvalis).

24. Vrste navedene u Prilogu IV. Direktivi o staništima, poput močvarne smeđe žabe (Rana arvalis) koja se spominje u predmetnom slučaju, u tom su prilogu Pravilniku o zaštiti vrsta označene znakom „N”. Vrsta označena znakom „n” zahtijeva strogu zaštitu na temelju nacionalne ocjene koju je provela Švedska ili na temelju međunarodne obveze. Takva se vrsta ne navodi u Prilogu IV. Direktivi o staništima.

25. U skladu s člankom 14. Pravilnika o zaštiti vrsta, okružni upravni odbor u pojedinačnim slučajevima može odobriti odstupanje od zabrana iz članka 4.

III. Činjenice i zahtjevi za prethodnu odluku

26. Oba se predmeta odnose na obavijest o sječi podnesenu Agenciji za šumarstvo u pogledu šumskog područja u švedskoj općini Härryda. Te mjere obavještavanja odnose se na činjenicu da se na predmetnim površinama uklanja sve drveće osim ograničenog broja drveća koji bi trebalo zadržati u skladu sa smjernicama Agencije za šumarstvo.

27. Na tom šumskom području staništa imaju sljedeće ptičje vrste: mali djetao (Dryobates minor ili Dendrocopos minor), tetrijeb gluhan (Tetrao urogallus), planinska sjenica (Poecile montanus ili Parus montanus), zlatoglavi kraljić (Regulus regulus) i jelova sjenica (Periparus ater ili Parus ater). Na tom se području može naći i močvarna smeđa žaba (Rana arvalis).

28. U skladu s izvješćima koja je Švedska donijela u okviru primjene Direktive o pticama ( 8 ) i Direktive o staništima ( 9 ), u toj je državi članici stanje očuvanosti močvarne smeđe žabe povoljno, a populacije malog djetla, tetrijeba gluhana i jelove sjenice su stabilne. Suprotno tomu, populacije zlatoglavog kraljića i planinske sjenice umjereno se smanjuju.

29. Navedene se vrste koriste tim područjem najvjerojatnije za razmnožavanje. Sječe će dovesti do uznemiravanja ili ubijanja primjeraka vrste ovisno o fazi životnog ciklusa svake vrste u kojoj dolazi do sječe. Sva jaja prisutna na tom području u vrijeme sječe bit će uništena.

30. Agencija za šumarstvo u svojem je svojstvu nadzornog tijela donijela posebne smjernice o preventivnim mjerama koje valja poduzeti te je smatrala da se sječom ne povređuju zabrane iz švedskog Pravilnika o zaštiti vrsta ako se poštuju te smjernice. Smjernice koje je Agencija za šumarstvo odredila u pogledu preventivnih mjera nisu pravno obvezujuće, nego je samo riječ o preporukama.

31. Föreningen Skydda Skogen (Udruga za zaštitu šuma) i Göteborgs Ornitologiska Förening (Ornitološko udruženje u Göteborgu) zatražili su 22. prosinca 2016. od Länsstyrelsena i Västra Götalands läna (Okružni upravni odbor okruga Västra Götaland), okružnog nadzornog tijela u skladu s Pravilnikom o zaštiti vrsta, da postupi na temelju obavijesti o sječi i posebnih smjernica Agencije za šumarstvo (predmet C‑473/19). Naturskyddsföreningen i Härryda (Udruga za zaštitu prirode na području Härryda) i Ornitološko udruženje u Göteborgu podnijeli su 17. siječnja 2018. još jedan takav zahtjev Okružnom upravnom odboru (predmet C‑474/19).

32. Udruge smatraju da se, unatoč smjernicama Agencije za šumarstvo, sječom povređuju zabrane propisane Pravilnikom o zaštiti vrsta.

33. Okružni upravni odbor utvrdio je da nije potrebno ocijeniti postoji li odstupanje na temelju Pravilnika o zaštiti vrsta. To znači da Okružni upravni odbor smatra da se mjerama ne povređuju zabrane iz Pravilnika o zaštiti vrsta, pod uvjetom da su poduzete preventivne mjere određene posebnim smjernicama.

34. Udruge su pred sudom koji je uputio zahtjev pobijale odluku o nepoduzimanju nadzornih mjera koju je donio Okružni upravni odbor. Njihov glavni zahtjev bio je da se poništi odluka Okružnog upravnog odbora i da se planirane šumarske mjere proglasi nedopuštenima jer se njima povređuju zabrane propisane Pravilnikom o zaštiti vrsta.

35. Nacionalni sud u predmetima C‑473/19 i C‑474/19 Sudu upućuje sljedeća pitanja: 1. Treba li članak 5. Direktive o pticama tumačiti na način da mu se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom se zabrana odnosi samo na vrste navedene u Prilogu I. Direktivi ili koje su u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine? 2. Treba li pojmove „namjerno ubijanje/uznemiravanje/uništavanje” iz članka 5. točaka (a) do (d) Direktive o pticama i članka 12. točaka (a) do (c) Direktive o staništima tumačiti na način da im se protivi nacionalna praksa u skladu s kojom, ako je svrha mjera očito različita od ubijanja ili uznemiravanja vrsta (primjerice, mjere u području šumarstva ili prostornog uređenja), kako bi se primijenile zabrane mora postojati mjerama izazvana opasnost od štetnih učinaka na stanje očuvanosti vrsta? Prvo i drugo pitanje postavljeno je, među ostalim, s obzirom na: – činjenicu da se članak 5. Direktive o pticama odnosi na zaštitu svih vrsta ptica navedenih u članku 1. stavku 1. – te s obzirom na način na koji se u članku 1. točki (m) Direktive o staništima definira pojam „primjerak”, – činjenicu da se pitanje stanja očuvanosti vrste smatra relevantnim uglavnom u kontekstu odstupanja iz članka 16. Direktive o staništima (odstupanje zahtijeva da ne postoji druga zadovoljavajuća alternativa i da odstupanje ne šteti održavanju populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti u njihovu prirodnom arealu) ili članka 9. Direktive o pticama (odstupanje mora biti u skladu s tom direktivom koja u članku 2. zahtijeva od država članica da poduzimaju potrebne mjere za održavanje populacije vrsta ptica iz članka 1. na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturološkim zahtjevima). 3. Ako je odgovor na bilo koji dio drugog pitanja takav da se, kako bi se primjenjivala zabrana, šteta ocjenjuje na nekoj drugoj razini koja nije pojedinačna, treba li ocjenu izvršiti u nekom od sljedećih opsega ili na nekoj od sljedećih razina: a. određeni geografski ograničen dio populacije kako je definiran pod točkom (a), primjerice unutar granica regije, države članice ili Europske unije; b. dotična lokalna populacija (biološki izolirana od drugih populacija vrste); c. dotična metapopulacija; d. cjelokupna populacija vrste u okviru relevantnog biogeografskog regionalnog područja areala vrste? 4. Treba li izraz „oštećivanje ili uništavanje” lokaliteta za razmnožavanje životinja iz članka 12. točke (d) Direktive o staništima tumačiti tako da isključuje nacionalnu praksu koja podrazumijeva da se, unatoč preventivnim mjerama, gubi kontinuirana ekološka funkcionalnost staništa dotične vrste, bilo oštećivanjem, uništavanjem ili pogoršavanjem, izravno ili neizravno, pojedinačno ili kumulativno, tako da se zabrana primjenjuje samo ako je vjerojatno da će se stanje očuvanosti dotične vrste pogoršati na jednoj od razina navedenih u trećem pitanju? 5. Ako je odgovor na četvrto pitanje niječan, odnosno ako se, kako bi se primjenjivala zabrana, šteta ocjenjuje na razini koja nije stanište u pojedinačnom području, treba li se ocjena izvršiti u nekom od sljedećih opsega ili na nekoj od sljedećih razina: a. određeni geografski ograničen dio populacije kako je definiran pod točkom (a), primjerice unutar granica regije, države članice ili Europske unije; b. dotična lokalna populacija (biološki izolirana od drugih populacija vrste); c. dotična metapopulacija; d. cjelokupna populacija vrste u okviru relevantnog biogeografskog regionalnog područja areala vrste? Drugo i četvrto pitanje suda koji je uputio zahtjev uključuju pitanje prestaje li se primjenjivati sustav stroge zaštite iz direktiva na vrste u odnosu na koje je cilj direktive (povoljno stanje očuvanosti) postignut.

36. Sud je spojio ta dva predmeta. Udruge za zaštitu okoliša koje su podnijele tužbu, Češka Republika i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja.

IV. Pravna ocjena

37. Člankom 5. točkama (a) do (d) Direktive o pticama i člankom 12. stavkom 1. točkama (a) do (c) Direktive o staništima nalaže se državama članicama da uspostave sustav zaštite utvrđenih vrsta kojim se zabranjuje određeno namjerno nanošenje štete. Osobito je potrebno zabraniti ubijanje i hvatanje (točke (a)), uništavanje ili uzimanje jaja iz prirode (članak 5. točka (b) Direktive o pticama i članak 12. stavak 1. točka (c) Direktive o staništima), uništavanje, oštećivanje ili uklanjanje ptičjih gnijezda (članak 5. točka (b) Direktive o pticama), izuzimanje ptičjih jaja iz prirode i njihovo posjedovanje, čak i ako su prazna (članak 5. točka (c) Direktive o pticama) te uznemiravanje (članak 5. točka (d) Direktive o pticama i članak 12. stavak 1. točka (b) Direktive o staništima). Samo zabrana oštećivanja ili uništavanja lokaliteta za razmnožavanje ili odmor predviđena člankom 12. stavkom 1. točkom (d) Direktive o staništima ne pretpostavlja postojanje namjere ( 10 ).

38. Naposljetku, u zahtjevu za prethodnu odluku postavlja se pitanje je li dopušteno te zabrane uvjetovati činjenicom da je stanje očuvanosti dotičnih vrsta nepovoljno ili da se pogoršalo odnosnom radnjom. Točno je da takvi uvjeti proizlaze iz švedskih odredbi i švedske sudske prakse, ali u tekstu Direktive o pticama i Direktive o staništima za njih uglavnom ne postoji osnova. Stoga su oni, barem djelomično, dvojbeni.

39. Međutim, ti uvjeti predstavljaju pokušaj koji je, barem u načelu, opravdan i kojim se nastoji spriječiti da europska zaštita vrsta pretjerano ograniči ljudske djelatnosti. Opasnost od takvih ograničenja proizlazi iz sudske prakse Suda koji je, barem kad je riječ o zabranama iz Direktive o staništima, pojam namjere tumačio na način da on uključuje i svijest o štetnom djelovanju koje se zabranjuje. Ako se to tumačenje u potpunosti primijeni na Direktivu o pticama, tada doista postoji prijetnja znatnih ograničenja ljudskih djelatnosti.

40. To osobito proizlazi iz odgovora na prvo pitanje kojim se nastoji pojasniti da zaštita vrsta u skladu s Direktivom o pticama obuhvaća sve europske vrste ptica (odjeljak A). Suprotno tomu, čini se da zaštita lokaliteta za razmnožavanje koja je predviđena Direktivom o staništima i na koju se odnose četvrto i peto pitanje, nije toliko sporna. U skladu sa svojim tekstom, taj se sustav zaštite jedini ne odnosi na namjerno nanošenje štete, nego se odnosi samo na rjeđe vrste iz Direktive o staništima (odjeljak B). Međutim, od odlučujuće je važnosti tumačenje zabrana u pogledu namjernog nanošenja štete koje su predmet drugog pitanja (odjeljak C). Naposljetku, u vezi s trećim pitanjem valja podsjetiti na nedavna utvrđenja Suda u drugoj po redu presudi o lovu na vukove (Lupus lupus) u Finskoj ( 11 ) koja se odnose na procjenu stanja očuvanosti vrste (odjeljak D).

A. Vrste zaštićene člankom 5. Direktive o pticama (prvo pitanje)

41. Prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita odnosi li se članak 5. Direktive o pticama samo na vrste navedene u Prilogu I. Direktivi ili koje su u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine. U skladu sa zahtjevom za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev i nadležna švedska tijela smatraju da je Švedska prenijela članak 5. Direktive o pticama samo u pogledu tih vrsta ptica.

42. Međutim, kao što to pretpostavlja i sud koji je uputio zahtjev, članak 5. Direktive o pticama ima znatno širi doseg. Naime, u skladu s tom odredbom, potreban je sustav koji štiti sve vrste ptica obuhvaćene člankom 1. To su sve vrste divljih ptica koje prirodno obitavaju na europskom državnom području država članica na koje se primjenjuje Ugovor ( 12 ).

43. U skladu s tekstom članka 5., nije relevantno pitanje jesu li vrste navedene u Prilogu I. Direktivi o pticama. Naprotiv, u skladu s člankom 4. stavkom 1., vrste iz Priloga I. trebaju biti predmet posebnih odnosno dodatnih mjera očuvanja koje se odnose na njihova staništa. Osim toga, Direktiva o pticama sadržava opće zaštitne odredbe, kao što su to upravo članak 5., ali i članci 2. i 3., koji obuhvaćaju sve europske vrste ptica.

44. Isto tako, u pogledu članka 5. Direktive o pticama nije relevantno jesu li vrste ptica u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine. Naprotiv, Češka Republika pravilno podsjeća na to da obveze zaštite postoje i prije nego što se utvrdi da je broj ptica smanjen ili se konkretizira opasnost od istrebljenja određene zaštićene vrste ptica ( 13 ).

45. Stoga je Sud već vrlo rano presudio da isključenje određenih vrsta ptica iz zaštite ( 14 ) ili ograničavanje zaštite na vrste koje čine nacionalnu biološku baštinu ( 15 ) nije u skladu s člankom 5. Direktive o pticama. Tu je odredbu također već primijenio na različite vrste koje ne ispunjavaju nijedan od švedskih uvjeta, primjerice na vrane (Corvus corone i Corvus corone cornix), čvorke (Sturnus vulgaris) i kosove (Turdus merula) ( 16 ) sive čaplje (Ardea cinerea) i kormorane (Phalacrocorax carbo) ( 17 ), ili na različite vrste zeba ( 18 ).

46. Stoga na prvo pitanje valja odgovoriti da su na temelju članaka 1. i 5. Direktive o pticama države članice obvezne uspostaviti sustav zaštite svih vrsta divljih ptica koje prirodno obitavaju na europskom državnom području država članica na koje se primjenjuje Ugovor. Sustavi zaštite koji obuhvaćaju samo vrste navedene u Prilogu I. Direktivi ili vrste koje su u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine ne ispunjavaju te zahtjeve.

B. Lokaliteti za razmnožavanje (četvrto i peto pitanje)

47. Četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita je li zabrana svakog oštećivanja ili uništavanja lokaliteta za razmnožavanje životinja, koja je predviđena člankom 12. točkom (d) Direktive o staništima, ograničena na slučajeve u kojima se, unatoč preventivnim mjerama, gubi kontinuirana ekološka funkcionalnost staništa dotične vrste, te je vjerojatno da će se stanje očuvanosti dotične vrste pogoršati. Osim toga, postavlja se pitanje primjenjuje li se zabrana ako se vrsta nalazi u povoljnom stanju očuvanosti. Petim pitanjem nastoji se pojasniti na kojoj razini valja ocijeniti stanje očuvanosti.

48. U predmetnom slučaju ne treba pojašnjavati primjenjuje li se zabrana samo ako je uništavanje ili oštećivanje lokaliteta za razmnožavanje povezano s gubitkom kontinuirane ekološke funkcije tih lokaliteta. Komisija je takvo tumačenje zabrane iz članka 12. stavka 1. točke (d) Direktive o staništima utvrdila u svojim smjernicama ( 19 ), ali o tome Sud još nije odlučivao. Točno je da se čini da sud koji je uputio zahtjev prihvaća to tumačenje, ali ono nije relevantno za rješenje spora jer se zahtjev za prethodnu odluku temelji na pretpostavci da je u glavnom postupku taj uvjet ispunjen.

49. Naprotiv, riječ je samo o značenju koje stanje očuvanosti vrste ima za zabranu uništavanja ili oštećivanja lokaliteta za razmnožavanje. Naime, u švedskoj sudskoj praksi koja je navedena u zahtjevu za prethodnu odluku, ta se zabrana primjenjuje samo ako postoji opasnost od utjecaja na stanje očuvanosti tih vrsta na određenom području.

50. Člankom 12. stavkom 1. točkom (d) Direktive o staništima nalaže se državama članicama da poduzmu potrebne mjere za uspostavu sustava stroge zaštite životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) te direktive u njihovu prirodnom arealu, zabranjujući oštećivanje ili uništavanje lokaliteta za razmnožavanje ili odmor.

51. Što se tiče te zabrane, zakonodavac Unije je time što je nije ograničio isključivo na namjerna djela, za razliku od onoga što je predviđeno u članku 12. stavku 1. točkama (a) do (c) Direktive o staništima, pokazao namjeru da lokalitetima za razmnožavanje ili odmor dodijeli povećanu zaštitu od radnji kojima se uzrokuje njihovo oštećivanje ili uništavanje ( 20 ).

52. Kako bi se poštovala ta odredba, države članice moraju ne samo donijeti potpun zakonodavni okvir nego i provoditi konkretne i posebne zaštitne mjere. Isto tako, sustav stroge zaštite pretpostavlja donošenje usklađenih i koordiniranih preventivnih mjera. Takav sustav stroge zaštite mora, dakle, omogućiti djelotvorno izbjegavanje oštećivanja ili uništavanja lokaliteta za razmnožavanje ili odmor životinjskih vrsta navedenih u Prilogu IV. točki (a) Direktive o staništima ( 21 ).

53. U skladu s tekstom odredbe, ta zabrana ne ovisi o tome utječe li nanesena šteta na stanje očuvanosti populacije. Naprotiv, Sud je već presudio da stabilnost populacije ( 22 ) kao ni njezina veličina ( 23 ) nisu relevantne za učinak zabrane.

54. Osim toga, nacionalni sud pravilno ističe da je stanje očuvanosti ključno za odobrenje odstupanja u skladu s člankom 16. Direktive o staništima. Naime, odstupanje u skladu s člankom 16. Direktive o staništima moguće je ako se njime ne šteti održavanju populacija dotičnih vrsta u povoljnom stanju očuvanosti u njihovu prirodnom arealu. Stoga bi, kao što to tvrdi Komisija, bilo proturječno da primjena zabrana iz članka 12. stavka 1. Direktive o staništima već ovisi o tome postoji li opasnost da će se stanje očuvanosti dotične vrste pogoršati. Naime, u tom slučaju odstupanje se nikada ne bi smjelo odobriti tako da bi članak 16. izgubio svaki praktični učinak.

55. Stoga se zabranom uništavanja ili oštećivanja lokaliteta za razmnožavanje životinja navedenih u Prilogu IV. točki (a), koja je utvrđena člankom 12. točkom (d) Direktive o staništima, ne zahtijeva da treba postojati opasnost da će se stanje očuvanosti populacija dotične vrste pogoršati zbog sporne radnje. Povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne utječe na zabranu.

56. Stoga nije potrebno odgovoriti na peto pitanje koje se odnosi na razinu na kojoj treba ocijeniti stanje očuvanosti kako bi se primijenio članak 12. stavak 1. točka (d) Direktive o staništima.

C. Zabrane namjernog nanošenja štete (drugo pitanje)

57. Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita kako treba tumačiti pojmove „namjerno ubijanje/uznemiravanje/uništavanje” iz članka 5. točaka (a) do (d) Direktive o pticama i članka 12. točaka (a) do (c) Direktive o staništima. Sud osobito treba pojasniti protivi li se tom tumačenju nacionalna praksa u skladu s kojom, ako je svrha mjera očito različita od ubijanja ili uznemiravanja vrsta (primjerice, mjere u području šumarstva ili prostornog uređenja), kako bi se primijenile zabrane mora postojati mjerama izazvana opasnost od štetnih učinaka na stanje očuvanosti vrsta. Osim toga, postavlja se pitanje primjenjuje li se zabrana ako se vrsta nalazi u povoljnom stanju očuvanosti. Trećim pitanjem nastoji se pojasniti na kojoj razini valja ocijeniti stanje očuvanosti.

58. Kako bi se odgovorilo na ta pitanja, valja razlikovati, s jedne strane, ubijanje i uništavanje te, s druge strane, uznemiravanje, a također valja razlikovati između dviju direktiva.

1. Zabrane ubijanja i uništavanja

59. Valja utvrditi jesu li zabrane ubijanja iz članka 5. točke (a) Direktive o pticama i članka 12. točke (a) Direktive o staništima te zabrane uništavanja jaja (i ptičjih gnijezda) iz članka 5. točke (b) Direktive o pticama i članka 12. točke (c) Direktive o staništima ovisne o stanju očuvanosti dotičnih vrsta. Suprotno tomu, zabrana uzimanja i posjedovanja jaja predviđena člankom 5. točkom (c) Direktive o pticama nije relevantna za predmetni slučaj i stoga je ne treba podrobnije razmatrati.

a) Direktiva o staništima

60. U skladu s člankom 12. stavkom 1. točkama (a) i (c) Direktive o staništima, države članice zabranjuju sve oblike namjernog ubijanja primjeraka zaštićenih životinjskih vrsta u divljini i namjerno uništavanje njihovih jaja.

61. Ako se u pogledu tih zabrana pojam namjere tumači na način da se on odnosi samo na namjerno nanošenje štete zaštićenim vrstama, nije potrebno dalje razmatrati to prethodno pitanje. Naime, predmetni slučaj odnose se samo na mjere čija se svrha očito razlikuje od ubijanja vrsta (ili uništavanja njihovih jaja).

62. Međutim, u skladu s mojim prijedlogom, ( 24 ) Sud je u pogledu ubijanja odlučio da element namjere postoji ako je dokazano da je počinitelj htio ubiti primjerak zaštićene životinjske vrste ili je barem prihvatio tu mogućnost ( 25 ). Radnje u okviru kojih se prihvaća mogućnost nanošenja štete, u pravilu imaju drukčiju svrhu od tog nanošenja štete.

63. To prilično jasno dokazuju postupci u kojima je utvrđeno to tumačenje. U tom je pogledu bila riječ o pitanju može li lov na lisice (Vulpes vulpes) s pomoću zamki s omčom povrijediti zabrane za zaštitu vidre (Lutra lutra) ( 26 ) i o pitanju treba li određene građevine te rekreacijske i ribolovne aktivnosti smatrati namjernim uznemiravanjem glavate želve Caretta caretta ( 27 ). Naposljetku, ta se sudska praksa temelji na jednoj drugoj presudi u kojoj je Sud osporavao to da određene rekreacijske aktivnosti uznemiruju navedenu glavatu želvu ( 28 ), a da se pritom nije izričito bavio pojmom namjere.

64. Točno je da se ta sudska praksa odnosi samo na zabrane ubijanja i uznemiravanja iz članka 12. stavka 1. točaka (a) i (b) Direktive o staništima. Međutim, ne postoji razlog za drukčije tumačenje pojma namjere u pogledu uništavanja jaja.

65. Iz toga slijedi da se spornim mjerama u području šumarstva u svakom slučaju mogu povrijediti zabrane predviđene člankom 12. stavkom 1. točkama (a) i (c) Direktive o staništima. Stoga valja ispitati smije li takva povreda ovisiti o stanju očuvanosti dotičnih vrsta.

66. Kao što je to već utvrđeno u pogledu zabrane štetnog utjecaja na lokalitete za razmnožavanje, koja je predviđena u članku 12. stavku 1. točki (d) Direktive o staništima, u skladu s tekstom odredbe, stanje očuvanosti vrsta ne utječe na zabranu, nego je relevantno samo u kontekstu odstupanja na temelju članka 16. To u načelu ( 29 ) jednako vrijedi i za druge zabrane iz članka 12. stavka 1., kao što je to Sud već neizravno potvrdio i u pogledu zabrane ubijanja predviđene točkom (a) ( 30 ).

67. Konkretno, u pogledu zabrane ubijanja primjeraka vrsta predviđene u članku 12. stavku 1. točki (a) Direktive o staništima, to se potvrđuje činjenicom da se pojam „primjerak” na temelju definicije iz članka 1. točke (m) zaista odnosi na svaku pojedinačnu životinju.

68. Suprotno tomu, zabrana uništavanja jaja predviđena člankom 12. stavkom 1. točkom (c) Direktive o staništima ne odnosi se izričito na pojedinačne primjerke. Međutim, takva se zabrana po svojoj prirodi gotovo i ne može drukčije tumačiti ako nije utvrđen prag za njezino izricanje. Uostalom, u prilog odbacivanju de minimis praga u pogledu te zabrane ide odstupanje predviđeno člankom 16. stavkom 1. točkom (e) Direktive o staništima, koje omogućuje „uzimanje ili držanje određenih primjeraka vrsta navedenih u Prilogu IV., u ograničenom broju”, ali za to određuje dodatne uvjete. To bi odstupanje bilo suvišno ako zabrana uzimanja jaja ne bi bila primjenjiva na mali broj primjeraka.

69. Stoga, kako bi se primijenile zabrane ubijanja i uništavanja predviđene u članku 12. stavku 1. točkama (a) i (c) Direktive o staništima ne treba postojati opasnost da će sporna mjera negativno utjecati na stanje očuvanosti pojedinih životinjskih vrsta. Povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne isključuje primjenu tih zabrana.

b) Direktiva o pticama

– aa) Stanje očuvanosti vrste

70. Što se tiče članka 5. Direktive o pticama, situacija je na prvi pogled slična. Tako i u pogledu zabrana ubijanja (točka (a)) i uništavanja ili oštećivanja gnijezda i jaja (točka (b)), kao i u članku 12. stavku 1. Direktive o staništima ništa ne upućuje na to da su te zabrane povezane sa stanjem očuvanosti. Naprotiv, te se zabrane po svojoj prirodi trebaju odnositi na svaki pojedinačni primjerak, s obzirom na to da se ne navodi nikakav prag.

71. U prilog odbacivanju de minimis praga također ide odstupanje utvrđeno u članku 9. stavku 1. točki (c) Direktive o pticama. To odstupanje posebno dopušta korištenje određenih ptica u malom broju te sadržava i druge uvjete.

72. Osim toga, nacionalni sud i u pogledu članka 5. Direktive o pticama pravilno navodi razmatranje koje je relevantno već i u kontekstu Direktive o staništima, a to je da su sva odstupanja od zabrana uvjetovana stanjem očuvanosti dotične vrste. Točno je da za to stajalište u tekstu članka 9. Direktive o pticama ne postoji nikakva osnova. Međutim, iz njezine uvodne izjave 10. proizlazi da odstupanja na temelju članka 9. Direktive o pticama mogu biti provedena samo ako postoji jamstvo da će populacija dotične vrste biti održana na „zadovoljavajućoj razini” ( 31 ). U svojoj novijoj presudi Sud je u tome izričito prepoznao poveznicu s člankom 16. Direktive o staništima ( 32 ).

73. Taj je zaključak u skladu s člankom 9. Bernske konvencije koji je prenesen člankom 9. Direktive o pticama ( 33 ) te ga stoga treba uzeti u obzir prilikom tumačenja te direktive ( 34 ). Naime, na temelju Konvencije odstupanje od usporedivih zabrana predviđenih Konvencijom ne smije biti kobno za opstanak dotične populacije.

74. Stoga bi, načelno ( 35 ), slično kao i kod Direktive o staništima i u okviru Direktive o pticama bilo proturječno uzeti u obzir opasnost od nanošenja štete stanju očuvanosti dotične vrste kao uvjet za primjenu zabrana predviđenih člankom 5. Direktive i tako gotovo onemogućiti primjenu odstupanja.

– bb) „Namjera” u smislu Direktive o pticama

75. Međutim, i ovdje se postavlja pitanje odnose li se te zabrane uopće na mjere čija se svrha očito razlikuje od ubijanja vrsta ili uništavanja njihovih gnijezda i jaja.

76. Odgovor na to pitanje manje je očit nego u odnosu na članak 12. Direktive o staništima jer u pogledu pojma namjere iz članka 5. Direktive o pticama Sud do sada nije donio slična izričita utvrđenja.

77. Međutim, slično kao i u prvom slučaju koji se odnosio na navedenu glavatu želvu, Sud se već u presudi o Beloveškoj šumi izjasnio protiv sječe oštećenog, mrtvog ili umirućeg drveća jer su takve aktivnosti u Planu zaštitnih mjera koji se odnosi na dotično zaštićeno područje utvrđene kao potencijalna opasnost za određene vrste ptica koje su na tom području posebno zaštićene ( 36 ). Stoga je Sud tu mjeru kvalificirao kao namjerno uništavanje ili oštećivanje gnijezda i jaja i kao uklanjanje gnijezda (članak 5. točka (b) Direktive o pticama) te kao namjerno uznemiravanje, posebno u razdoblju razmnožavanja ili podizanja mladunčadi (članak 5. točka (d)) ( 37 ). Čini se malo vjerojatno da je cilj predmetnih mjera bio uzrokovati navedene štete u pogledu ptica.

78. Stoga, budući da Sud ni u pogledu članka 5. Direktive o pticama ne polazi od uskog tumačenja pojma namjere, nameće se zaključak da tumačenje tog pojma u kontekstu gotovo istovjetnih zabrana iz članka 12. stavka 1. Direktive o staništima valja prenijeti na članak 5. Direktive o pticama. To je uostalom i stajalište koje u ovom postupku zastupa Komisija.

79. Međutim, takav bi pristup imao znatno dalekosežnije učinke od odgovarajućeg tumačenja članka 12. stavka 1. Direktive o staništima.

80. U Direktivi o staništima zaštita vrsta ograničena je na malobrojne, u pravilu ( 38 ) vrlo rijetke vrste. Budući da su te vrste rijetke, potrebno je strogo zaštititi svaki pojedinačni primjerak, što je u članku 12. Direktive o staništima jasno izraženo pojmom sustava stroge zaštite ( 39 ). Međutim, zbog rijetkosti tih vrsta sukobi s njima nisu osobito česti.

81. Suprotno tomu, kao što je već navedeno ( 40 ), zabrane predviđene člankom 5. Direktive o pticama primjenjuju se na sve europske ptice, uključujući dakle i uobičajene vrste koje se pojavljuju gotovo uvijek i posvuda. U tom pogledu također se ne može tvrditi da moderna društva ne prihvaćaju mogućnost nanošenja štete tim vrstama. Naprotiv, poznato je da na te vrste znatno utječu različite ljudske aktivnosti kao što su izgradnja zgrada ( 41 ) ili cestovni promet ( 42 ).

82. Tako je zakonodavac već prilikom donošenja Direktive o pticama pojasnio da njezin cilj nije bezuvjetna zaštita svake pojedine ptice. Naprotiv, u skladu s člankom 2. Direktive, populacije vrsta ptica treba održavati na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturološkim zahtjevima, istodobno uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini.

83. Međutim, za očuvanje uobičajenih vrsta u pravilu nisu potrebne zabrane jer se one ionako već primjenjuju kada se prihvaća mogućnost nanošenje štete. Točno je da postoje vrste koje ovise o takvim zabranama, ali uobičajene su vrste toliko mnogobrojne zato što ljudske aktivnosti ne ugrožavaju opstanak njihove populacije.

84. Kada se populacije određenih vrsta koje su prije bile mnogobrojnije ipak smanje, često je važnije očuvati njihova staništa i s njima upravljati na odgovarajući način. Naime, do takvog smanjenja populacija u pravilu dolazi uslijed promjene u pogledu ljudske uporabe tih staništa. Primjena zabrana predviđenih u članku 5. Direktive o pticama već nakon pojave štetnih djelovanja koja se navode u toj odredbi, bila bi pak u mnogim slučajevima manje prikladna za očuvanje tih populacija te stoga nije riječ ni o osobito blagom sredstvu.

85. Ta su razmatranja u cijelosti sadržana u Direktivi o pticama. Stoga se člankom 5. ne zahtijeva sustav stroge zaštite, nego opći sustav zaštite svih europskih ptica. Dodatna obveza zaštite u pogledu staništa uobičajenih vrsta utvrđena je u članku 3. ( 43 ). Stanište rijetkih i posebno ugroženih vrsta te migracijskih vrsta treba, na temelju članka 4. Direktive o pticama u vezi s člancima 6. i 7. Direktive o staništima, zaštititi u većoj mjeri, osobito stvaranjem posebnih zaštićenih područja. Ako određene aktivnosti zaista ugrožavaju stanje očuvanosti vrsta ptica, dodatno se primjenjuju članak 5. i članak 2. točka 1. podtočka (a) Direktive o odgovornosti za okoliš.

86. Osim toga, Direktiva o pticama, za razliku od Direktive o staništima, ne sadržava odgovarajuću odredbu o odstupanju na temelju koje se uspostavlja ravnoteža između suprotstavljenih interesa. Dok potonja direktiva omogućuje odstupanja koja se temelje na svim mogućim imperativnim razlozima prevladavajućeg javnog interesa (članak 16. stavak 1. točka (c)), u prvonavedenoj se direktivi, osim vrlo specifičnih razloga, u obzir uzima samo razborito korištenje određenih ptica u malom broju, koje osim toga treba strogo nadzirati i koje treba biti selektivno (članak 9. stavak 1. točka (c)).

87. Stoga mi se ne čini smislenim tumačenje pojma namjere u kontekstu članka 12. stavka 1. Direktive o staništima u potpunosti prenijeti na pojam namjere iz članka 5. Direktive o pticama.

88. Međutim, s obzirom na utvrđenja iz presude koja se odnosi na Belovešku šumu ( 44 ), također je isključeno izbjegavanje takvog rješenja na način da se zabranama iz članka 5. točaka (a) i (b) Direktive o pticama obuhvati isključivo namjerno nanošenje štete pticama, a da se pak u potpunosti isključi samo prihvaćanje mogućnosti nanošenja štete. Taj bi zaključak bio neprikladan i u slučaju da su pogođene rijetke i izrazito ugrožene vrste jer u pogledu tih rijetkih vrsta zabrane ostaju praktički u svojem opsegu, dok pozitivan doprinos stanju očuvanosti tih vrsta može imati znatnu težinu.

89. Naprotiv, prikladna ravnoteža između aktivnosti o kojima je riječ i ciljeva Direktive sastoji se od toga da se prihvaćanje mogućnosti nanošenja štete uključi samo u te zabrane ako je to potrebno s obzirom na cilj iz članka 2. Direktive o pticama. Stoga treba prihvatiti činjenicu da je to tumačenje složenije u primjeni jer ono ipak zahtijeva da se uzme u obzir stanje očuvanosti vrsta ptica. U svakom slučaju, to tumačenje naposljetku odgovara širokoj primjeni zabrana u navedenoj presudi koja se odnosi na Belovešku šumu jer je u tom slučaju bila riječ o vrlo rijetkim vrstama ptica na području određenom za njihovu posebnu zaštitu ( 45 ).

90. Stoga, kako bi se primijenile zabrane ubijanja i uništavanja predviđene u članku 5. točkama (a) i (b) Direktive o pticama, ne treba postojati opasnost da će sporna mjera negativno utjecati na stanje očuvanosti pojedinih životinjskih vrsta. Povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne isključuje primjenu tih zabrana. Međutim, kada nanošenje štete pticama nije namjeravano, nego se ta šteta samo prihvaća kao mogućnost, zabrane predviđene člankom 5. točkama (a) i (b) Direktive o pticama primjenjuju se samo ako je to potrebno da se te vrste u smislu članka 2. održe na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturnim zahtjevima, uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini.

91. Također valja podsjetiti na to da zabrane treba jasno formulirati, osobito kada su kaznene prirode ( 46 ). Stoga je na državama članicama da na odgovarajući način konkretiziraju zabrane predviđene člankom 5. točkama (a) i (b) Direktive o pticama prilikom njihova prenošenja u nacionalno pravo. U tu je svrhu potrebno donijeti odgovarajuće propise. Osim toga, često su potrebni konkretni podaci o postupanjima koja su zabranjena i o tome na kojim mjestima treba biti posebno pažljiv.

c) Međuzaključak

92. Stoga, kako bi se primijenile zabrane ubijanja i uništavanja predviđene u članku 5. točkama (a) i (b) Direktive o pticama i u članku 12. stavku 1. točkama (a) i (c) Direktive o staništima ne treba postojati opasnost da će sporna mjera negativno utjecati na stanje očuvanosti pojedinih životinjskih vrsta. Povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne isključuje primjenu tih zabrana.

93. Međutim, kada nanošenje štete pticama nije namjeravano, nego se ta šteta samo prihvaća kao mogućnost, zabrane predviđene člankom 5. točkama (a) i (b) Direktive o pticama primjenjuju se samo ako je to potrebno da se te vrste u smislu članka 2. održe na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturnim zahtjevima, uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini.

2. Zabrane uznemiravanja

94. Što se tiče zabrane uznemiravanja, čini se da se Direktiva o pticama i Direktiva o staništima razlikuju. Međutim, obje zabrane naposljetku treba tumačiti na sličan način, a to je da je bitno stanje očuvanosti dotičnih vrsta.

a) Direktiva o pticama

95. U skladu s člankom 5. točkom (d) Direktive o pticama zabranjeno je uznemiravanje ptičjih vrsta, posebno u razdoblju razmnožavanja ili podizanja mladunčadi, samo u tolikoj mjeri da bi to uznemiravanje bilo značajno s obzirom na ciljeve Direktive. Takvo je ograničenje potrebno upravo u pogledu uznemiravanja ptica jer ih se, kao što to pokazuje iskustvo, primjećuje već prilikom kretanja u njihovim staništima, primjerice prilikom šetnje, na putu do posla ili već i na vlastitom balkonu.

96. U skladu s njezinim člankom 1., cilj Direktive o pticama jest zaštita svih vrsta europskih ptica. U skladu s člankom 2., države članice u tu svrhu trebaju održavati populacije tih vrsta na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturološkim zahtjevima, istodobno uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini.

97. Iako države članice u tom pogledu u skladu s posebnim pravilima raspolažu marginom prosudbe ( 47 ), iz uvodnih izjava 3., 5., 7. i 8. i prije svega desete uvodne izjave Direktive proizlazi da države članice trebaju održavati populacije svih vrsta divljih ptica u Uniji na „zadovoljavajućoj razini” ( 48 ).

98. Međutim, stanje očuvanosti samo je element koji je relevantan prilikom ocjene uznemiravanja. Iz samog teksta članka 5. točke (d) Direktive o pticama proizlazi da u svakom slučaju treba izbjegavati uznemiravanje u razdoblju razmnožavanja ili podizanja mladunčadi. To je pojašnjenje smisleno jer su razmnožavanje i podizanje mladunčadi od ključne važnosti za stanje očuvanosti. Međutim, uznemiravanje je zabranjeno u tim razdobljima samo ako je značajno. Može se pretpostaviti da je riječ o takvom uznemiravanju barem u slučaju kada uznemiravanje štetno djeluje na rijetke ptice prilikom razmnožavanja ili podizanja mladunčadi. U skladu s time, Sud je već presudio da sječa, kojom se nanosi šteta važnom staništu za rijetke vrste ptica može predstavljati zabranjeno uznemiravanje ( 49 ).

99. Budući da stoga već zabrana kao takva utječe na stanje očuvanosti dotične vrste, u tom pogledu ne treba prilagođavati pojam namjere u odnosu na Direktivu o staništima.

100. Stoga na temelju članka 5. točke (d) Direktive o pticama treba zabraniti uznemiravanja ako ona značajno utječu na cilj održavanja populacija ptičjih vrsta na zadovoljavajućoj razini, a osobito kada uznemiravanja štetno djeluju na rijetke ptice prilikom razmnožavanja ili podizanja mladunčadi.

b) Direktiva o staništima

101. Cilj u Direktivi o staništima formuliran je na sličan način kao u Direktivi o pticama. Naime, u skladu s člankom 2. stavkom 2. Direktive o staništima, cilj te direktive jest održavati ili povratiti u povoljno stanje očuvanosti prirodna staništa i vrste divlje faune i flore od interesa Zajednice. Istodobno, mjere poduzete na temelju Direktive, u skladu s njezinim člankom 2. stavkom 3., uzimaju u obzir gospodarske, socijalne i kulturne potrebe te regionalne i lokalne karakteristike.

102. Međutim, za razliku od članka 5. točke (d) Direktive o pticama, zabrana uznemiravanja predviđena člankom 12. stavkom 1. točkom (b) Direktive o staništima nije izričito povezana s ciljevima te direktive, a osobito sa stanjem očuvanosti dotičnih vrsta. Međutim, povezanost između tih odredbi temelji se na činjenici da se zabrana primjenjuje posebno u vrijeme razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije. U tim se razdobljima životinje smatra osobito osjetljivim na uznemiravanje ( 50 ), tako da su ona u pravilu posebno važna za stanje očuvanosti vrsta. Osim toga, očito je da treba zabraniti uznemiravanje vrsta, dok se zabrana ubijanja predviđena člankom 12. stavkom 1. točkom (a) i definicijom iz članka 1. točke (m) Direktive o staništima odnosi na svaki pojedinačni primjerak zaštićenih vrsta.

103. U skladu s time Komisija predlaže, premda ne u predmetnom slučaju, nego u svojim Smjernicama, da se obuhvate samo uznemiravanja ako se predmetnom radnjom smanjuju mogućnosti preživljavanja, uspjeh razmnožavanja ili reproduktivne sposobnosti zaštićene vrste ili ako ta radnja uzrokuje smanjenje areala vrste ( 51 ).

104. Kao i u pogledu zaštite ptica, takvo je ograničenje potrebno kako bi se spriječilo da zabrana uznemiravanja neproporcionalno ograniči ljudske djelatnosti, a da se pritom ne ispune gospodarski, socijalni i kulturni zahtjevi iz članka 2. stavka 3. Direktive o staništima. Točno je da se zaštićene životinjske vrste iz točke (a) Priloga IV. susreću rjeđe od široko rasprostranjenih vrsta ptica, ali ne čini se ni potrebnim ni primjerenim ako čovjek, kako bi se isključilo bilo kakvo uznemiravanje, uvijek treba izbjegavati te vrste čim primijeti da se nalazi u njihovoj blizini. Takvi se susreti u svakom slučaju mogu dogoditi u pogledu šišmiša, određenih vodozemaca i leptira.

105. Dosadašnja sudska praksa koja se odnosi na povredu zabrane uznemiravanja također se može shvatiti u tom smislu. Točno je da je Sud i u pogledu zabrane uznemiravanja naglasio da stabilnost populacije kao i veličina određene populacije ne isključuju primjenu te zabrane. Međutim, u slučajevima koji se odnose na glavatu želvu Caretta caretta bila je riječ o aktivnostima u zaštićenim područjima, koja su zbog svojeg velikog značaja određena za pojedine vrste ( 52 ), dok je predmet presude koja se odnosila na milsku ljuticu bilo područje ključno za tu vrstu ( 53 ). U okviru presude o ciparskoj bjelouški bila je riječ o području koje je nesporno trebalo zaštititi ( 54 ). U takvim je područjima pojačana pažnja u potpunosti prikladna kako bi se izbjeglo uznemiravanje.

106. Međutim, usmjerenost zabrane uznemiravanja na cilj Direktive o staništima ne ograničava samo njezinu primjenu u pogledu izoliranih i naposljetku nebitnih uznemiravanja pojedinačnih primjeraka. S druge strane, ta usmjerenost također upućuje na to da se zabranom uznemiravanja štite važna staništa vrsta, neovisno o tome nalaze li se ondje pojedinačni primjerci, postoje li ondje lokaliteti za razmnožavanje i odmor ili su ondje određena zaštićena područja. Naime, nanošenje štete staništu ili njegovo uklanjanje može, upravo s obzirom na ciljeve Direktive, dovesti do znatnog uznemiravanja dotične vrste, neovisno o tim čimbenicima.

107. Stoga zabranu uznemiravanja predviđenu člankom 12. stavkom 1. točkom (b) Direktive o staništima treba ograničiti na radnje kojima se posebno može nanijeti šteta stanju očuvanosti zaštićenih vrsta, osobito na mjestima koja su za te vrste od osobite važnosti ili na kojima im se nanosi šteta prilikom razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije.

D. Razina ocjene stanja očuvanosti (treće pitanje)

108. Budući da je stanje očuvanosti dotične vrste relevantno barem što se tiče zabrana uznemiravanja, a djelomično i ostalih zabrana predviđenih Direktivom o pticama, valja odgovoriti na treće pitanje koje se odnosi na razinu ocjene.

109. U pogledu te problematike korisna su najnovija utvrđenja sadržana u drugoj po redu presudi o zaštiti vukova u Finskoj. U toj je presudi bila riječ o ocjeni stanja očuvanosti dotične vrste prilikom odobrenja odstupanja na temelju članka 16. Direktive o staništima. Ako se utvrđenja donesena u toj presudi primijene na ispitivanje nanošenja štete, ono se mora temeljiti na utvrđenim kriterijima kako bi se osiguralo dugoročno očuvanje dinamike i socijalne stabilnosti dotične vrste ( 55 ).

110. Pritom valja uzeti u obzir i područje države članice i predmetnu biogeografsku regiju kako bi se najprije utvrdilo stanje očuvanosti populacija dotičnih vrsta, a nakon toga i geografski i demografski utjecaji koje uznemiravanja na njega mogu imati ( 56 ).

111. U tom pogledu, ocjena utjecaja nanošenja štete na razini područja lokalne populacije obično je potrebna kako bi se odredio njegov utjecaj na stanje očuvanosti predmetne populacije na široj razini. Osim toga, stanje očuvanosti populacije na nacionalnoj ili biogeografskoj razini ovisi i o kumulativnom utjecaju različitih uznemiravanja na lokalnim područjima ( 57 ).

112. Stoga, s obzirom na to da je u pogledu primjene zabrana predviđenih u članku 5. Direktive o pticama i članku 12. stavku 1. Direktive o staništima relevantno stanje očuvanosti populacija dotične vrste, tu očuvanost valja ocijeniti na razini državnog područja dotične države članice ili, kad se granice te države članice preklapaju s više biogeografskih regija, ili pak, ako prirodni areal vrste to zahtijeva i, u mjeri u kojoj je to moguće, na prekograničnoj razini ( 58 ).

V. Zaključak

113. Stoga predlažem Sudu da odluči kako slijedi: 1. Na temelju članaka 1. i 5. Direktive 2009/147/EZ o očuvanju divljih ptica države članice obvezne su uspostaviti sustav zaštite svih vrsta divljih ptica koje prirodno obitavaju na europskom državnom području država članica na koje se primjenjuje Ugovor. Sustavi zaštite koji obuhvaćaju samo vrste navedene u Prilogu I. Direktivi ili vrste koje su u određenoj mjeri ugrožene ili su izložene dugoročnom opadanju populacijske razine ne ispunjavaju te zahtjeve. 2. Zabranom uništavanja ili oštećivanja lokaliteta za razmnožavanje životinja navedenih u Prilogu IV. točki (a), koja je utvrđena člankom 12. točkom (d) Direktive 92/43/EEZ o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore, ne zahtijeva se da treba postojati opasnost da će se stanje očuvanosti populacija dotične vrste pogoršati zbog sporne radnje. Povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne utječe na zabranu. 3. Kako bi se primijenile zabrane ubijanja i uništavanja predviđene u članku 5. točkama (a) i (b) Direktive 2009/147 i u članku 12. stavku 1. točkama (a) i (c) Direktive 92/43 ne treba postojati opasnost da će sporna mjera negativno utjecati na stanje očuvanosti pojedinih životinjskih vrsta. Ni povoljno stanje očuvanosti dotične vrste također ne utječe na zabranu. Međutim, kada nanošenje štete pticama nije namjeravano, nego se ta šteta samo prihvaća kao mogućnost, zabrane predviđene člankom 5. točkama (a) i (b) Direktive 2009/147 primjenjuju se samo ako je to potrebno da se te vrste u smislu članka 2. održe na razini koja odgovara posebno ekološkim, znanstvenim i kulturnim zahtjevima, uzimajući u obzir gospodarske i rekreacijske zahtjeve, ili za prilagođavanje tih vrsta toj razini. 4. Na temelju članka 5. točke (d) Direktive 2009/147 treba zabraniti uznemiravanja ako ona značajno utječu na cilj održavanja populacija ptičjih vrsta na zadovoljavajućoj razini, a osobito kada uznemiravanja štetno djeluju na rijetke ptice prilikom razmnožavanja ili podizanja mladunčadi. Zabranu uznemiravanja predviđenu u članku 12. stavku 1. točki (b) Direktive 92/43 treba ograničiti na radnje kojima se posebno može nanijeti šteta stanju očuvanosti zaštićenih vrsta, osobito na mjestima koja su za te vrste od osobite važnosti ili na kojima im se nanosi šteta prilikom razmnožavanja, podizanja mladih, hibernacije i migracije. 5. S obzirom na to da je u pogledu primjene zabrana predviđenih u članku 5. Direktive 2009/147 i članku 12. stavku 1. Direktive 92/43 relevantno stanje očuvanosti populacija dotične vrste, tu očuvanost valja ocijeniti na razini državnog područja dotične države članice ili, kad se granice te države članice preklapaju s više biogeografskih regija, ili pak, ako prirodni areal vrste to zahtijeva i, u mjeri u kojoj je to moguće, na prekograničnoj razini.

( 1 ) Izvorni jezik: njemački

( 2 ) Direktiva Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (SL 1992., L 206, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 2., str. 14.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2013/17/EU od 13. svibnja 2013. (SL 2013., L 158, str. 193.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 143.)

( 3 ) Direktiva 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica (SL 2010., L 20, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 32., str. 128. i ispravak SL 2015., L 75, str. 20.), kako je izmijenjena Direktivom Vijeća 2013/17/EU od 13. svibnja 2013. o prilagodbi određenih direktiva u području okoliša zbog pristupanja Republike Hrvatske (SL 2013., L 158, str. 193.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 27., str. 143.)

( 4 ) Nedavna presuda od 11. lipnja 2020., Alianța pentru combaterea abuzurilor (C‑88/19, EU:C:2020:458)

( 5 ) Vidjeti presude od 15. svibnja 2014., Briels i dr. (C‑521/12, EU:C:2014:330), od 21. srpnja 2016., Orleans i dr. (C‑387/15 i C‑388/15, EU:C:2016:583), od 26. travnja 2017., Komisija/Njemačka (C‑142/16, EU:C:2017:301) i od 7. studenoga 2018., Coöperatie Mobilisation for the Environment i dr. (C‑293/17 i C‑294/17, EU:C:2018:882).

( 6 ) Konvencija o zaštiti europskih divljih vrsta i prirodnih staništa koja je potpisana 19. rujna 1979. u Bernu (SL 1982., L 38, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 16., str. 5.) i koja je u ime Zajednice odobrena Odlukom Vijeća 82/72/EEZ od 3. prosinca 1981. (SL 1982., L 38, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 16., str. 3.).

( 7 ) Direktiva 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu (SL 2004., L 143, str. 56.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 26., str. 58.), kako je izmijenjena Direktivom 2013/30/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 12. lipnja 2013. (SL 2013., L 178, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 28., str. 276.)

( 8 ) Https://nature‑art12.eionet.europa.eu/article12/summary, posjećeno 30. srpnja 2020.

( 9 ) Https://circabc.europa.eu/sd/a/fad548dd‑b8e0-4cc0-ae2f‑266eb603671a/SE_Annex%20I%20Article%2017 %20National%20Summary.docx, str. 12., posjećeno 30. srpnja 2020.

( 10 ) Presude od 20. listopada 2005., Komisija/Ujedinjena Kraljevina, (C‑6/04, EU:C:2005:626, t. 73. do 79.), od 10. siječnja 2006., Komisija/Njemačka (C‑98/03, EU:C:2006:3, t. 55) i od 2. srpnja 2020., Magistrat der Stadt Wien (Europski hrčak) (C‑477/19, EU:C:2020:517, t. 48.)

( 11 ) Presuda od 10. listopada 2019., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851)

( 12 ) Presude od 8. srpnja 1987., Komisija/Belgija (247/85, EU:C:1987:339, t. 6. i 7.), od 26. siječnja 2012., Komisija/Poljska (C‑192/11, neobjavljena, EU:C:2012:44, t. 33.) i od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 251.)

( 13 ) Presude od 2. kolovoza 1993., Komisija/Španjolska (Santoña) (C‑355/90, EU:C:1993:331, t. 15.), od 13. lipnja 2002., Komisija/Irska (Sjeverna snježnica) (C‑117/00, EU:C:2002:366, t. 15.) i od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 262. i 263.)

( 14 ) Presude od 8. srpnja 1987., Komisija/Belgija (247/85, EU:C:1987:339, t. 21. i 22.) i od 27. travnja 1988., Komisija/Francuska (252/85, EU:C:1988:202, t. 10. i 11.)

( 15 ) Presude od 27. travnja 1988., Komisija/Francuska (252/85, EU:C:1988:202, t. 15.), od 12. srpnja 2007., Komisija/Austrija (C‑507/04, EU:C:2007:427, t. 102. i 103.) i od 26. siječnja 2012., Komisija/Poljska (C‑192/11, neobjavljena, EU:C:2012:44, t. 25.)

( 16 ) Presuda od 12. srpnja 2007., Komisija/Austrija (C‑507/04, EU:C:2007:427, t. 332. i sljedeće); vidjeti također moje mišljenje u tom predmetu (C‑507/04, EU:C:2007:8, t. 119. i 120. kao i t. 141. i 142.)

( 17 ) Presuda od 26. siječnja 2012., Komisija/Poljska (C‑192/11, neobjavljena, EU:C:2012:44, t. 63.)

( 18 ) Presuda od 21. lipnja 2018., Komisija/Malta (Divlje zebe) (C‑557/15, EU:C:2018:477)

( 19 ) Europska komisija, Smjernice Komisije o strogom sustavu zaštite životinjskih vrsta od interesa za Zajednicu u okviru Direktive 92/43 (2007.), poglavlje 2., t. 71. do 79. (str. 53. do 55. njemačke jezične verzije)

( 20 ) Presude od 10. siječnja 2006., Komisija/Njemačka (C‑98/03, EU:C:2006:3, t. 55.) i od 2. srpnja 2020., Magistrat der Stadt Wien (Europski hrčak) (C‑477/19, EU:C:2020:517, t. 27.)

( 21 ) Presude od 9. lipnja 2011., Komisija/Francuska (Europski hrčak) (C‑383/09, EU:C:2011:369, t. 19. do 21.), od 15. ožujka 2012., Komisija/Cipar (Ciparska bjelouška) (C‑340/10, EU:C:2012:143, t. 60. do 62.), od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 231.) i od 2. srpnja 2020., Magistrat der Stadt Wien (Europski hrčak) (C‑477/19, EU:C:2020:517, t. 20.)

( 22 ) Presude od 30. siječnja 2002., Komisija/Grčka (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, t. 31.), od 16. ožujka 2006., Komisija/Grčka (Vipera schweizeri) (C‑518/04, neobjavljena, EU:C:2006:183, t. 21.) i od 10. studenoga 2016., Komisija/Grčka (Kiparisija) (C‑504/14, EU:C:2016:847, t. 148.)

( 23 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 237.)

( 24 ) Mišljenje u predmetu Komisija/Španjolska (Vidra) (C‑221/04, EU:C:2005:777, t. 49. i 50.) i u predmetu Komisija/Grčka (Kiparisija) (C‑504/14, EU:C:2016:105, t. 126.)

( 25 ) Presude od 18. svibnja 2006., Komisija/Španjolska (Vidra) (C‑221/04, EU:C:2006:329, t. 71.), i od 10. studenoga 2016., Komisija/Grčka (Kiparisija) (C‑504/14, EU:C:2016:847, t. 159.)

( 26 ) Presuda od 18. svibnja 2006., Komisija/Španjolska (Vidra) (C‑221/04, EU:C:2006:329, t. 72. i 73.)

( 27 ) Presuda od 10. studenoga 2016., Komisija/Grčka (Kiparisija) (C‑504/14, EU:C:2016:847, t. 114., kao i t. 157. i 158.)

( 28 ) Presuda od 30. siječnja 2002., Komisija/Grčka (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, t. 36. i 39.)

( 29 ) Međutim, što se tiče zabrane uznemiravanja vidjeti točku 101. i sljedeće točke ovog mišljenja.

( 30 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 231., 237. i 238.)

( 31 ) Presude od 27. travnja 1988., Komisija/Francuska (252/85, EU:C:1988:202, t. 28.), od 16. listopada 2003., Ligue pour la protection des oiseaux i dr. (C‑182/02, EU:C:2003:558, t. 17.) i od 8. lipnja 2006., WWF Italia i dr. (C‑60/05, EU:C:2006:378, t. 32.)

( 32 ) Presuda od 23. travnja 2020., Komisija/Finska (Proljetni lov mužjaka gavki) (C‑217/19, EU:C:2020:291, t. 84.)

( 33 ) Izvješće o Konvenciji o zaštiti europskih divljih vrsta (1997. – 1998.) (članak 9. stavak 2.) (koje je podnijela Europska komisija), SEC(2001) 515 final

( 34 ) U pogledu drugih međunarodnih konvencija vidjeti presude od 24. studenoga 1992., Poulsen i Diva Navigation (C‑286/90, EU:C:1992:453, t. 9.), od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija (C‑402/05 P i C‑415/05 P, EU:C:2008:461, t. 291.), od 21. prosinca 2011., Air Transport Association of America i dr. (C‑366/10, EU:C:2011:864, t. 123.) i od 11. srpnja 2018., Bosphorus Queen Shipping (C‑15/17, EU:C:2018:557, t. 44.)

( 35 ) Međutim, što se tiče zabrane uznemiravanja vidjeti točku 95. i sljedeće točke ovog mišljenja.

( 36 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 253. i 254.)

( 37 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 259.)

( 38 ) Međutim, Möckel, S., „35 Jahre Europäische Vogelschutzrichtlinie”, Natur und Recht 2014., str. 381. (387), pravilno upućuje na široko rasprostranjene šišmiše među kojima su sve vrste obuhvaćene strogom zaštitom Direktive o staništima.

( 39 ) Vidjeti moje mišljenje u predmetu Komisija/Španjolska (Vidra) (C‑221/04, EU:C:2005:777, t. 50.).

( 40 ) Vidjeti točku 41. i sljedeće točke ovog mišljenja.

( 41 ) Vidjeti Machtans, C., Wedeles, C. i Bayne, E., „A first estimate for Canada of the number of birds killed by colliding with building windows”, Avian Conservation and Ecology 8.2 (2013.), str. 5.

( 42 ) Vidjeti primjerice Slater, F. M., „An assessment of wildlife road casualties – the potential discrepancy between numbers counted and numbers killed”, Web Ecology 3.1 (2002.), str. 33.

( 43 ) Presuda od 13. lipnja 2002., Komisija/Irska (Sjeverna snježnica) (C‑117/00, EU:C:2002:366, t. 15. i sljedeće)

( 44 ) Vidjeti točku 77. ovog mišljenja.

( 45 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 18.)

( 46 ) Vidjeti moje mišljenje u predmetu Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:150, t. 51. i 52. i navedenu sudsku praksu).

( 47 ) Vidjeti presude od 8. srpnja 1987., Komisija/Belgija (247/85, EU:C:1987:339, t. 8.) i Komisija/Italija (262/85, EU:C:1987:340, t. 8.) te od 19. siječnja 1994., Association pour la protection des animaux sauvages i dr. (C‑435/92, EU:C:1994:10, t. 20.).

( 48 ) Vidjeti presude od 27. travnja 1988., Komisija/Francuska (252/85, EU:C:1988:202, t. 28.), od 16. listopada 2003., Ligue pour la protection des oiseaux i dr. (C‑182/02, EU:C:2003:558, t. 17.) i od 23. travnja 2020., Komisija/Finska (Proljetni lov mužjaka gavki) (C‑217/19, EU:C:2020:291, t. 68.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika L. A. Geelhoeda u predmetu WWF Italia i dr. (C‑60/05, EU:C:2006:116, t. 50.) i moje mišljenje u predmetu Komisija/Irska (C‑418/04, EU:C:2006:569, t. 111. i 112.).

( 49 ) Presuda od 17. travnja 2018., Komisija/Poljska (Beloveška šuma) (C‑441/17, EU:C:2018:255, t. 251. i sljedeće)

( 50 ) Komisijine smjernice (citirano u bilješci 19., poglavlje 2., t. 41. (str. 42. njemačke jezične verzije)).

( 51 ) Citirano u bilješci 19., poglavlje 2., t. 39. (str. 42. njemačke jezične verzije))

( 52 ) Presuda od 30. siječnja 2002., Komisija/Grčka (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, t. 17.) i moje mišljenje u predmetu Komisija/Grčka (Kiparisija) (C‑504/14, EU:C:2016:105, t. 1. i 13.)

( 53 ) Presuda od 16. ožujka 2006., Komisija/Grčka (Vipera schweizeri) (C‑518/04, neobjavljena, EU:C:2006:183, t. 15.)

( 54 ) Presuda od 15. ožujka 2012., Komisija/Cipar (Natrix natrix cypriaca) (C‑340/10, EU:C:2012:143, t. 16. i 18. kao i t. 63. do 65.)

( 55 ) Presuda od 10. listopada 2019., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, t. 57.)

( 56 ) Presuda od 10. listopada 2019., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, t. 58.)

( 57 ) Presuda od 10. listopada 2019., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, t. 59.)

( 58 ) Presuda od 10. listopada 2019., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, t. 61.)