MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

YVESA BOTA

od 12. studenoga 2015. ( 1 )

Predmet C‑12/14

Europska komisija

protiv

Republike Malte

„Povreda obveze države članice — Socijalna sigurnost — Starosne mirovine — Pravila za sprečavanje preklapanja — Osobe koje ostvaruju pravo na starosnu mirovinu u nacionalnom sustavu i službeničku mirovinu u sustavu druge države članice — Smanjenje iznosa starosne mirovine“

I – Uvod

1. Među pravilima sekundarnog prava koja koordiniraju sustave socijalne sigurnosti država članica nalaze se posebna pravila kojima se ograničava ili zabranjuje uporaba nacionalnih pravila za sprečavanje preklapanja kojima je učinak smanjiti starosnu mirovinu na koju osiguranik ima pravo u državi članici zbog činjenice da se koristi davanjima slične prirode u drugoj državi članici.

2. Provedba tih posebnih pravila u srži je ovog spora, kojim Europska komisija traži od Suda da utvrdi da Republika Malta, predviđanjem pravila za sprečavanje preklapanja nacionalne starosne mirovine i starosne mirovine državnih službenika drugih država članica, nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 46.b Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice ( 2 ) i, s druge strane, na temelju članka 54. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti ( 3 ).

3. Situacije iz kojih proizlazi ovaj postupak nastale su iz posebnog povijesnog konteksta, koji je Republika Malta istaknula u svojim podnescima, a odnose se na umirovljene malteške građane koji su radili za britansku službu na Malti prije 31. ožujka 1979., dana na koji su posljednje britanske snage napustile otok, i koji primaju istodobno maltešku mirovinu i „dopunsku“ mirovinu od britanske službe iz Ujedinjene Kraljevine, koja se, na temelju pravila za sprečavanje preklapanja sadržanih u malteškom zakonodavstvu, odbija od malteške starosne mirovine.

4. U ovom ću mišljenju tvrditi da okolnost da mirovinski sustav jedne države članice koji odgovara kvalifikaciji zakonodavstva koje se odnosi na jednu granu socijalne sigurnosti u smislu članka 1. točke (j) Uredbe br. 1408/71 i članka 1. točke (l) Uredbe br. 883/2004, a u vezi s kojim država članica iz koje proizlazi nije dala izjavu, nema utjecaja na tu kvalifikaciju.

5. Također ću istaknuti da, unatoč činjenici da se starosne mirovine koje se dodjeljuju na temelju sustava javne službe u Ujedinjenoj Kraljevini isplaćuju uz osnovnu starosnu mirovinu Nacionalnog zdravstvenog sustava (National Health Service) i odnose se na prethodno zaposlenje zainteresirane osobe, one ulaze u područje primjene sustava koordinacije sustava socijalne sigurnosti.

6. Iz toga ću zaključiti da tužbu treba prihvatiti.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

1. Uredba br. 1408/71

7. Cilj Uredbe br. 1408/71, u okviru slobode kretanja osoba, jest koordinacija nacionalnih zakonodavstava o socijalnoj sigurnosti.

8. Članak 1. te uredbe, pod naslovom „Definicije“, propisuje: „Za potrebe ove Uredbe: [...] (j) ‚zakonodavstvo’ u pogledu svake države članice znači svi zakoni i ostali propisi te sve druge postojeće ili buduće provedbene mjere koje se odnose na grane i sustave socijalne sigurnosti obuhvaćene člankom 4. stavcima 1. i 2. [...] Ovaj izraz isključuje odredbe postojećih ili budućih industrijskih ugovora, bez obzira na to jesu li ili ne bile predmetom odluke onih tijela koja su ih učinila obveznim ili proširila njihov opseg [...] [...]“

9. Članak 4. Uredbe br. 1408/71, koji definira njezino materijalno područje primjene, u stavku 1. propisuje: „Ova se Uredba primjenjuje na cjelokupno zakonodavstvo koje se odnosi na sljedeće grane socijalne sigurnosti: [...] (c) davanja za slučaj starosti; [...]“

10. Članak 5. Uredbe br. 1408/71, pod naslovom „Izjave država članica o području primjene ove Uredbe“, osobito obvezuje države članice da u izjavama koje se notificiraju predsjedniku Vijeća Europske unije i objavljuju u Službenom listu Europske unije navedu zakonodavstva i sustave na koje se odnosi članak 4. stavak 1. te uredbe.

11. Članak 46.b Uredbe br. 1408/71, pod naslovom „Posebne odredbe koje se primjenjuju u slučaju preklapanja istih davanja u skladu sa zakonodavstvom dviju ili više država članica“, propisuje: „1. Odredbe o smanjenju, obustavi ili ukidanju predviđene zakonodavstvom države članice ne primjenjuju se na davanje čija je svota određena u skladu s člankom 46. stavkom 2. 2. Odredbe o smanjenju, obustavi ili ukidanju predviđene zakonodavstvom države članice primjenjuju se na davanja čiji je iznos određen u skladu s člankom 46. stavkom 1. točkom (a) podtočkom i. samo ako se radi o: (a) davanju na koje se odnosi Prilog IV., dio D, čiji iznos ne ovisi o dužini navršenog razdoblja osiguranja ili boravišta ili (b) davanju čiji se iznos utvrđuje na temelju priznatog razdoblja za koje se smatra da je navršeno između datuma kada je nastao osigurani slučaj ili nekog kasnijeg datuma. [...] [...] Davanja iz točaka (a) i (b) kao i sporazumi navedeni su u Prilogu IV. dijelu D.“

2. Uredba br. 883/2004

12. Uredba br. 883/2004 od 1. svibnja 2010. zamijenila je Uredbu br. 1408/71.

13. U skladu s člankom 1. te uredbe, pod naslovom „Definicije“: „U smislu ove Uredbe: [...] (l) ‚zakonodavstvo’ znači, za svaku državu članicu, zakoni, propisi i druge zakonske odredbe te sve druge provedbene mjere koje se odnose na grane socijalne sigurnosti obuhvaćene člankom 3. stavkom 1. Ovaj izraz isključuje ugovorne odredbe, osim onih koje služe za provedbu obveze osiguranja koja proizlazi iz zakona i propisa navedenih u prethodnom podstavku ili koje su predmet odluka tijela javne vlasti, što ih čini obveznim ili proširuje njihov opseg, pod uvjetom da država članica na koju se to odnosi izradi izjavu u tu svrhu, o njoj notificira predsjednika Europskog parlamenta i predsjednika Vijeća Europske unije [...] [...]“

14. Članak 3. te uredbe, pod naslovom „Materijalno područje primjene“, u stavku 1. određuje: „Ova se Uredba primjenjuje na sve zakonodavstvo s obzirom na sljedeće grane socijalne sigurnosti: [...] (d) davanja za slučaj starosti; [...]“

15. Članak 9. navedene uredbe, pod naslovom „Izjave država članica o području primjene ove Uredbe“, u stavku 1. predviđa: „Države članice dostavljaju obavijest [K]omisiji [...] u pisanom obliku o [...] zakonodavstv[u] i sustavima iz članka 3. [...]. U tim obavijestima naznačuje se dan stupanja na snagu određenih zakona i sustava [...]“

16. Članak 54. iste uredbe, pod naslovom „Preklapanje istovrsnih davanja“, predviđa: „1. Ako se istovrsna davanja koja pripadaju na osnovi zakonodavstva dviju ili više država članica preklapaju, pravila za sprečavanje preklapanja utvrđena zakonodavstvom države članice ne primjenjuju se na razmjerni dio davanja. 2. Pravila za sprečavanje preklapanja davanja primjenjuju se na samostalno davanje samo ako je navedeno davanje: (a) davanje čiji iznos ne ovisi o trajanju razdoblja osiguranja ili boravišta, ili (b) davanje čiji se iznos određuje na temelju izjednačenih razdoblja za koje se smatra da su navršena između dana nastanka osiguranog slučaja i kasnijeg datuma, a preklapa se [...] [...] Davanja i sporazumi navedeni u točkama (a) i (b) popisani su u Prilogu IX.“

3. Direktiva 98/49/EZ

17. Cilj je Direktive 98/49/EZ ( 4 ), prema njezinu članku 1. prvoj rečenici, zaštititi prava članova dopunskog mirovinskog sustava koji se kreću iz jedne države članice u drugu te na taj način doprinijeti otklanjanju prepreka slobodnom kretanju zaposlenih i samozaposlenih osoba.

18. Uvodna izjava 4. te direktive navodi da „sustav koordinacije predviđen [Uredbom br. 1408/71], a osobito pravila za izračunavanje nisu primjenjivi na dopunske mirovinske sustave, osim onih sustava koji su obuhvaćeni izrazom ‚zakonodavstvo’“.

19. Prema uvodnoj izjavi 5. te direktive, „mirovina ili davanje ne bi trebali biti predmet primjene odredaba ove Direktive i odredaba [Uredbe br. 1408/71]“.

20. Članak 1. druga rečenica Direktive 98/49 određuje da se zaštita predmetnih članova odnosi na mirovinska prava iz dobrovoljnih kao i iz obveznih dopunskih mirovinskih sustava, „uz iznimku sustava koji su obuhvaćeni Uredbom [...] br. 1408/71“.

21. U skladu s člankom 3. te direktive: „U smislu ove Direktive: (a) ‚dopunska mirovina’ znači mirovina i, ako je to predviđeno pravilima dopunskog mirovinskog sustava koja su utvrđena u skladu s nacionalnim propisima i praksom, invalidsko davanje i davanje nadživjelima, kojima je cilj nadopuniti ili zamijeniti predviđena davanja pružena za iste osigurane slučajeve zakonskog sustava socijalne sigurnosti; (b) ‚dopunski mirovinski sustav’ znači strukovni mirovinski sustav utvrđen u skladu s nacionalnim propisima i praksom, kao što su grupni ugovor o osiguranju ili sustav generacijske solidarnosti unutar pojedinih grana ili sektora, financirani sustav ili obećane mirovine osigurane knjigovodstvenim rezervama te sva druga kolektivna uređenja ili drugi slični ugovori kojima se osigurava dopunska mirovina za zaposlene ili samozaposlene osobe; [...]“

B – Malteško pravo

22. Članak 56. Zakona o socijalnom osiguranju (Social Security Act) predviđa da, ako osoba ima pravo na starosnu mirovinu, osim starosne mirovine koja je u bilo kojem trenutku u cijelosti prenesena u sustav, iznos mirovina na koje je stekla pravo u skladu s odredbama članaka 53. do 55. ovoga dijela umanjuje se za iznos te starosne mirovine.

III – Predsudski postupak

23. Nakon što su tri malteška građanina uputila tri pritužbe Parlamentu kojima se žale na činjenicu da se iznos mirovina koje primaju na temelju triju mirovinskih sustava Ujedinjene Kraljevine, odnosno onih koji se odnose na državne službenike, djelatnike u javnom zdravstvu i oružanim snagama ( 5 ), odbija od njihove malteške zakonske starosne mirovine primjenom članka 56. Zakona o socijalnom osiguranju, Komisija je Republici Malti 25. studenoga 2010. poslala pismo opomene kojim ju je pozvala da dostavi svoja očitovanja.

24. Republika Malta odgovorila je dopisom od 27. siječnja 2011. tvrdeći, u biti, da mirovine koje su isplaćene putem mirovinskog sustava državnih službenika u Ujedinjenoj Kraljevini ne ulaze u područje primjene Uredbe br. 1408/71 i Uredbe br. 883/2004.

25. Republika Malta dopisom od 28. prosinca 2011. dostavila je Komisiji dodatna obrazloženja.

26. Komisija je 28. veljače 2012. Republici Malti uputila obrazloženo mišljenje u kojem je potvrdila svoje stajalište te ju je pozvala da se uskladi s tim obrazloženim mišljenjem u roku od dva mjeseca od dana njegova primitka.

27. Budući da je Republika Malta u svojem odgovoru od 25. srpnja 2012. ponovila svoje stajalište, Komisija je odlučila podnijeti predmetnu tužbu.

IV – Tužba

A – Dopuštenost tužbe

28. Republika Malta osporava dopuštenost tužbe jer smatra da nije trebala biti podnesena protiv nje, nego protiv Ujedinjene Kraljevine.

29. U potporu toj argumentaciji Republika Malta tvrdi da predmetni sustavi nisu navedeni u izjavi Ujedinjene Kraljevine na temelju članka 5. Uredbe br. 1408/71 i članka 9. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 jer Ujedinjena Kraljevina smatra da je riječ o dopunskim strukovnim mirovinskim sustavima koji ne ulaze u područje primjene tih uredbi, već Direktive 98/49.

30. Međutim, Republika Malta smatra da, ako se Komisija ne slaže s izjavom države članice u pogledu davanja koja ulaze u područje primjene domene koordinacije sustava socijalne sigurnosti, ta institucija mora, kao zaštitnica Ugovorâ, nastaviti ispitivanje tog predmeta izravno s predmetnom državom članicom, a ne da posrednim putem pokreće postupak protiv druge države članice koja pravilno primjenjuje odredbe spomenutih uredbi u skladu s tom izjavom. Prema mišljenju Republike Malte, postupanjem protiv države članice koja očito ne može pružiti dokaze koji se odnose na mirovinski sustav kojim ne upravlja krši se pravo na pravičan postupak.

31. Ujedinjena Kraljevina, koja intervenira u postupak u potporu Republici Malti, ističe da Komisija zlorabi svoje ovlasti time što postupak iz članka 258. UFEU‑a upotrebljava za osudu mjera druge države članice. Prema mišljenju Ujedinjene Kraljevine, država članica koja je na taj način posredno optužena lišena je zaštite koju joj pruža predsudski postupak i kao intervenijent ima samo ograničena postupovna prava u postupku pokrenutom zbog povrede obveza.

32. Ne dijelim to stajalište te, naprotiv, podržavam suprotnu tezu, prema kojoj Komisijino nepokretanje prethodnog postupka zbog povrede obveze protiv Ujedinjene Kraljevine zbog nenotificiranja predmetnih sustava na temelju izjave koja se daje na temelju članka 5. Uredbe br. 1408/71 i članka 9. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 ni na koji način ne utječe na dopuštenost tužbe podnesene protiv Republike Malte zbog primjene te države članice nacionalnog pravila za sprečavanje preklapanja.

33. Kao prvo, valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, Komisija ima diskrecijsko pravo na podnošenje tužbe zbog povrede obveze u trenutku u kojem to smatra svrsishodnim ( 6 ), pri čemu razmatranja koja su odlučujuća za njezin izbor ne mogu utjecati na dopuštenost te tužbe ( 7 ). Osim toga, samo Komisija može odlučiti zbog koje radnje ili propusta države članice o kojoj je riječ taj postupak treba pokrenuti ( 8 ).

34. Međutim, proglašavanje tužbe zbog povrede obveze podnesene protiv Republike Malte nedopuštenom zato što Komisija nije prethodno pokrenula postupak zbog povrede obveze protiv Ujedinjene Kraljevine dovelo bi do toga da se toj instituciji propisuje obveza podnošenja dviju tužbi zbog dviju materijalno različitih radnji, iako ona ima diskrecijsko pravo na podnošenje samo jedne tužbe, te da se toj instituciji k tome nameće redoslijed podnošenja tih dviju tužbi, iako u sustavu utvrđenom člankom 258. UFEU‑a Komisija također ima diskrecijsko pravo prilikom određivanja tog redoslijeda.

35. Komisija je prilikom izvršavanja tog diskrecijskog prava, a nakon što su malteški građani uputili pritužbe, odlučila podnijeti tužbu protiv Republike Malte prigovorivši joj povredu koja se sastoji od primjene pravila za sprečavanje preklapanja koje predviđa smanjenje malteške starosne mirovine u slučaju postojanja druge mirovine, radije nego da podnese tužbu zbog povrede obveze protiv Ujedinjene Kraljevine zbog nenavođenja predmetnih sustava u izjavi predviđenoj Uredbom br. 1408/71 i Uredbom br. 883/2004.

36. Kao drugo, Sud je više puta presudio da država članica ne može opravdati neizvršavanje svojih obveza koje ima prema UFEU‑u okolnošću da su druge države članice također povrijedile i da povređuju svoje obveze ( 9 ) te da Komisija može slobodno pokrenuti postupak zbog povrede obveze samo protiv određenih država članica koje se nalaze u usporedivoj situaciji s gledišta poštovanja prava Unije ( 10 ). U stadiju dopuštenosti nemogućnost da se iskoristi prigovor neizvršavanja ima za posljedicu to da nepodnošenje tužbe zbog povrede obveze protiv države članice nije bitno za procjenu dopuštenosti tužbe zbog povrede obveze podnesene protiv druge države članice ( 11 ). Dopuštenost predmetne tužbe pokrenute protiv Republike Malte stoga se ne može dovesti u pitanje činjenicom da Komisija nije podnijela tužbu zbog povrede obveze protiv Ujedinjene Kraljevine.

37. Kao treće, iz ustaljene sudske prakse također proizlazi da postupak predviđen člankom 258. UFEU‑a počiva na objektivnom utvrđenju da država članica nije poštovala obveze koje ima prema UFEU‑u ili prema sekundarnom pravu. Ako je to utvrđeno, nije bitno to što povreda proizlazi iz volje države članice kojoj se pripisuje ili iz njezine nepažnje ili pak zbog tehničkih teškoća s kojima se ta država članica susrela ( 12 ). Kako bi preuzeo formulaciju Suda, postupak zbog povrede obveze kao takav predstavlja ultima ratio radi nametanja poštovanja prava Unije, dajući prednost interesima Europske unije sadržanima u Ugovorima ( 13 ).

38. Stoga se Republika Malta ne može, kako bi opravdala nepoštovanje svojih obveza, braniti teškoćama u shvaćanju stranih mirovinskih sustava, koje su usto svojstvene primjeni kako sustava koordinacije različitih sustava socijalne sigurnosti tako i nacionalnog pravila za sprečavanje preklapanja koje predviđa smanjenje mirovine, pogotovo u slučaju postojanja drugih određenih davanja predviđenih u drugim državama članicama.

39. Kao četvrto, ne mogu se složiti s argumentacijom Ujedinjene Kraljevine prema kojoj Komisija zlorabi svoje ovlasti time što tu državu članicu usputno posredno optužuje, lišavajući je time prava na saslušanje. Zloporaba ovlasti pretpostavlja donošenje institucije Unije akta s isključivim ili barem prevladavajućim ciljem da se postignu ciljevi različiti od onih koje ističe ili s ciljem izbjegavanja postupka posebno predviđenog Ugovorom kako bi se riješile okolnosti ovog slučaja. Međutim, u ovom slučaju, ako predmet tužbe odgovara predmetu spora koji je definiran u pismu opomene i obrazloženom mišljenju, ne može se valjano smatrati da je Komisija, koja ne mora naznačiti razloge zbog kojih je podnijela tužbu zbog povrede obveze, na bilo koji način zlorabila ovlasti ( 14 ).

40. Ako bi Sud smatrao da, u slučaju tužbe zbog povrede obveze pokrenute protiv države članice, treba odrediti kvalifikaciju zakonodavstva druge države članice u odnosu na pravo Unije, to ne dovodi u pitanje dopuštenost tužbe zbog povrede obveze te ne znači da su povrijeđena postupovna prava potonje države članice, intervenijenta u postupku. U tom pogledu valja istaknuti da argument za koji Ujedinjena Kraljevina misli da ga može po analogiji izvesti iz toga da u okviru članka 267. UFEU‑a zahtjev za prethodnu odluku koji podnese sud države članice omogućuje da se ispitaju samo mjere koje je usvojila ta država članica počiva na pogrešnoj premisi jer je Sud, nasuprot tome, prihvatio dopuštenost prethodnog pitanja kojemu je cilj omogućiti sudu jedne države članice ocjenu sukladnosti odredbi druge države članice s pravom Unije ( 15 ).

41. S obzirom na sva ta razmatranja, smatram da ovu tužbu zbog povrede obveze treba proglasiti dopuštenom.

B – Osnovanost tužbe

1. Područje primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004

42. Navodeći da se ovaj postupak u praksi u biti odnosi na dvije kategorije umirovljenika, među kojima je ona koju čine malteški građani koji nikada nisu radili u Ujedinjenoj Kraljevini ili u drugoj državi članici i koji primaju starosnu mirovinu iz Ujedinjene Kraljevine isključivo zbog posla obavljenog za britanske službe na Malti prije zatvaranja britanske vojne baze 31. ožujka 1979. ( 16 ), Republika Malta tvrdi da, u nedostatku prekograničnog elementa, ta kategorija ni u kojem slučaju ne ulazi u područje primjene ratione personae uredbi br. 1408/71 i 883/2004.

43. Ta je argumentacija očito neutemeljena.

44. Kao prvo, osporavajući primjenjivost sustava koordinacije sustava socijalne sigurnosti samo u odnosu na malteške građane koji su uvijek radili na Malti, Republika Malta priznaje primjenjivost tog sustava na one malteške građane koji su isto tako radili u Ujedinjenoj Kraljevini ili u drugoj državi članici. Moguće isključenje određenih posebnih situacija ne može dovesti do neosnovanosti Komisijina prigovora koji se temelji na neusklađenosti malteškog zakonodavstva o zabrani preklapanja s pravom Unije.

45. Kao drugo i prije svega, nedostatak fizičkog kretanja ne isključuje postojanje veze koja može učiniti primjenjivima uredbe br. 1408/71 i 883/2004. Ako se te uredbe ne bi mogle primijeniti na situacije u kojima su svi elementi ograničeni na jednu državu članicu ( 17 ), iz sudske prakse opetovano proizlazi da je odlučujući kriterij za primjenjivost navedenih uredbi veza predmetne osobe sa sustavom socijalne sigurnosti jedne ili više država članica u okviru kojeg je ta osoba navršila razdoblje osiguranja ( 18 ).

46. Međutim, kategoriju umirovljenika koja je, prema mišljenju Republike Malte, isključena iz područja primjene ratione personae uredbi br. 1408/71 i 883/2004 čine osobe koje imaju pravo na maltešku mirovinu kao i na davanja za strukovnu mirovinu od Ujedinjene Kraljevine na temelju jednog od tih predmetnih sustava. To dvostruko članstvo dovoljno je da bi se opravdala primjenjivost tih uredbi.

2. Materijalno područje primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004

a) Utjecaj nenavođenja predmetnih sustava u izjavi predviđenoj člankom 5. Uredbe br. 1408/71 i člankom 9. stavkom 1. Uredbe br. 883/2004

47. Republika Malta ističe da se smatra u potpunosti vezanom procjenom koju je izvršila Ujedinjena Kraljevina o svojim vlastitim sustavima mirovinskog osiguranja državnih službenika, koji se stalno izostavljaju u njezinim izjavama na temelju članka 5. Uredbe br. 1408/71 i članka 9. stavka 1. Uredbe br. 883/2004.

48. Republika Austrija i Ujedinjena Kraljevina dijele stav Republike Malte u pogledu posljedica nedavanja izjave države članice.

49. Komisija tvrdi suprotno.

50. Na to pitanje već postoji odgovor u sudskoj praksi Suda.

51. Naime, Sud je u presudi Beerens ( 19 ) odlučio da okolnost da nacionalni zakon ili propis nije spomenut u izjavi previđenoj člankom 5. Uredbe br. 1408/71 ne može sama po sebi dokazati da taj zakon ili propis ne ulazi u područje primjene te uredbe ( 20 ).

52. To je rješenje sudske prakse Sud više puta spomenuo, osobito u presudi Pérez García i dr. ( 21 ), te mi se čini savršeno opravdanim. Naime, ako bi se, kako to predlažu Republika Malta, Republika Austrija i Ujedinjena Kraljevina, primjena uredbi br. 1408/71 i 883/2004 na određeno zakonodavstvo isključila zbog same činjenice da država članica to zakonodavstvo nije spomenula u svojoj izjavi, odredbe tih uredbi bile bi lišene sadržaja, a njihova ujednačena primjena postala bi nemoguća jer bi svaka država članica mogla jednostrano zaobići pravila koordinacije sustava socijalne sigurnosti tako da se suzdrži od navođenja sustava koji bi ipak objektivno ulazio u materijalno područje primjene navedenih uredbi.

53. Valja primijetiti da, osim toga, kao što to proizlazi i iz primjene indikativa prezenta „određuju“ i „notificiraju“ u članku 5. Uredbe br. 1408/71 i u članku 9. Uredbe br. 883/2004, te odredbe izražavaju ne samo običnu mogućnost već stvarnu obvezu država članica da daju izjavu o svojim zakonskim odredbama i propisima kako bi utvrdile točan opseg sustava koordinacije sustava socijalne sigurnosti. Ta obveza davanja izjave bila bi bez učinka ako bi se državama članicama dopustilo da zbog nepostupanja isključe iz područja primjene tog sustava sustave koji ipak objektivno odgovaraju kvalifikaciji „sustava socijalne sigurnosti“.

54. Nadalje, sudska praksa koja se odnosi na nedostatak utjecaja zbog nedavanja izjave upućuje na drugu sudsku praksu, također opetovanu, prema kojoj „razlika između davanja koja su isključena iz područja primjene Uredbe br. 1408/71 i davanja koja ulaze u to područje primjene počiva ponajprije na konstitutivnim elementima svakog davanja, osobito na njegovim ciljevima i uvjetima dodjeljivanja, a ne na činjenici je li nacionalno zakonodavstvo ili nije davanje kvalificiralo kao davanje iz socijalne sigurnosti“ ( 22 ). Pojam davanja iz socijalne sigurnosti stoga u pravu Unije ima autonomnu definiciju, neovisnu o nacionalnim kriterijima klasifikacije.

55. Dodajem da, suprotno analizi koju iznosi Republika Austrija, ne smatram da bi se doseg sudske prakse Suda koji se odnosi na utjecaj nedavanja izjave morao ograničiti na državu članicu koja je trebala dati izjavu, dok bi druge države članice mogle smatrati da zakonodavstvo koje nije određeno u izjavi ne ulazi u materijalno područje primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004. Preporučeno rješenje, koje u odnosu na pravo Unije drukčije kvalificira nacionalni sustav ovisno o predmetnoj državi članici, očito bi izravno ugrozilo zahtjev ujednačene primjene pravila o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti.

56. Zbog tih razloga smatram da okolnost da Ujedinjena Kraljevina nije odredila predmetne sustave u izjavi na temelju članka 5. Uredbe br. 1408/71 i članka 9. stavka 1. Uredbe br. 883/2004 ne može sama po sebi dokazati da ti sustavi ne ulaze u materijalno područje primjene tih uredbi.

57. Ne negiram konkretne teškoće na koje može naići država članica zbog toga što druga država članica nije dala izjavu o svojem sustavu, no ipak ne vidim razlog za opravdanje povrede pravila o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti. Nadalje, praktične teškoće koje sam istaknuo trebale bi se djelomično riješiti uvođenjem sustava koordinacije i razmjenom podataka između tijela i institucija država članica ( 23 ). Osim toga, kao što to ističe Komisija, države članice mogu joj postavljati pitanja u slučaju dvojbe ili se obratiti upravnom tijelu za koordinaciju sustava socijalne sigurnosti, kojemu je jedna od zadaća upravo rješavanje svih pitanja o tumačenju pravila o koordinaciji ( 24 ). Dodajem da teškoću, odnosno nemogućnost Republike Malte da provede analizu predmetnih sustava treba ocijeniti uzimajući u obzir da ta država članica i Ujedinjena Kraljevina dijele zajedničku povijest, kako bi se olakšalo shvaćanje Republike Malte mirovinskih sustava primjenjivih na njezine vlastite građane koji su prije 1979. radili za britanske snage na malteškom području.

58. Budući da odbijam smatrati da nedavanje izjave o sustavu dovodi do njegova isključivanja iz materijalnog područja primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004, valja provjeriti odgovaraju li predmetni sustavi objektivno kvalifikaciji „sustava socijalne sigurnosti“ u smislu tih uredbi ili ne.

b) Kvalifikacija predmetnih sustava

59. Prema odredbama članka 1. točke (j) Uredbe br. 1408/71, „‚zakonodavstvo’ znači, u odnosu na svaku državu članicu, svi zakoni i drugi propisi te sve druge postojeće ili buduće provedbene mjere koji se odnose na grane i sustave socijalne sigurnosti obuhvaćene člankom 4. stavcima 1. i 2.“, dok taj pojam prema odredbama članka 1. točke (l) Uredbe br. 883/2004 „znači, za svaku državu članicu, zakoni, propisi i druge zakonske odredbe te sve druge provedbene mjere koje se odnose na grane socijalne sigurnosti obuhvaćene člankom 3. stavkom 1.“.

60. Kako bi mirovinski sustav ulazio u domenu koordinacije sustava socijalne sigurnosti, on stoga mora, s jedne strane, biti „zakonodavstvo“ u smislu gore navedenih odredbi i, s druge strane, ispunjavati uvjet da se odnosi na jednu od grana izričito navedenih u članku 4. stavku 1. Uredbe br. 1408/71 i članku 3. stavku 1. Uredbe br. 883/2004.

61. Kad je riječ o prvom uvjetu, valja podsjetiti da je Sud proglasio da pojam „zakonodavstvo“ u smislu članka 1. točke (j) Uredbe br. 1408/71 obilježava njegovo široko značenje, koje obuhvaća sve vrste zakonodavnih, upravnih i drugih mjera koje su donijele države članice, i treba ga tumačiti tako da se odnosi na sve nacionalne mjere primjenjive u tom području ( 25 ). Ta razmatranja također vrijede za članak 1. točku (l) Uredbe br. 883/2004.

62. Međutim, iako Ujedinjena Kraljevina ističe prigovor, na koji ću se vratiti, koji se temelji na tome da taj kriterij ne bi trebao biti jedini, kao što to smatra Komisija, ona ne osporava da odredbe koje uređuju predmetne sustave imaju zakonski izvor u smislu gore spomenutih odredbi jer su predviđene odredbama uredbi koje se odnose na glavni sustav mirovinskog osiguranja državnih službenika iz 1974. (Principal Civil Service Pension Scheme 1974), na sustav mirovinskog osiguranja za djelatnike u javnom zdravstvu iz 1995. (National Health Service Pension Scheme 1995) i na sustav mirovinskog osiguranja oružanih snaga iz 1975. (Armed Forces Pension Scheme 1975).

63. Kad je riječ o drugom uvjetu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se davanje može smatrati davanjem socijalne sigurnosti ako se ono korisnicima dodjeljuje bez individualne i diskrecijske ocjene osobnih potreba na temelju zakonom utvrđene situacije i ako se odnosi na osigurane slučajeve izričito nabrojene u članku 4. stavku 1. Uredbe br. 1408/71 i članku 3. stavku 1. Uredbe br. 883/2004 ( 26 ).

64. Kao prvo, ustaljeno je i nije sporno da odredbe koje se odnose na dodjelu mirovine daju korisnicima zakonom definirano pravo i da se mirovina automatski dodjeljuje osobama koje odgovaraju određenim objektivnim kriterijima, bez individualne i diskrecijske ocjene osobnih potreba.

65. Kao drugo, valja ispitati odnose li se predmetni sustavi na rizike starosti predviđene člankom 4. stavkom 1. točkom (c) Uredbe br. 1408/71 i člankom 3. stavkom 1. točkom (d) Uredbe br. 883/2004.

66. U tom pogledu valja podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, davanja za slučaj starosti iz tih odredbi u biti karakterizira činjenica da se njima žele osigurati sredstva za osobne životne potrebe osobama koje su, kada su dosegnule određenu dob, napustile svoj posao i više se nisu morale staviti na raspolaganje tijelu za zapošljavanje ( 27 ). Budući da davanja koja se isplaćuju na temelju predmetnih sustava imaju isti cilj, koji se sastoji od zaštite osoba koje su dosegnule određenu dob jamčeći da one mogu raspolagati potrebnim sredstvima, osobito s obzirom na njihove potrebe kao umirovljenih osoba, ona predstavljaju davanja za slučaj starosti.

67. Budući da su uvjet koji se odnosi na dodjelu davanja bez individualne i diskrecijske ocjene i uvjet da davanje mora biti povezano s nekim osiguranim slučajem nabrojenim u članku 4. stavku 1. Uredbe br. 1408/71 i članku 3. stavku 1. Uredbe br. 883/2004 ispunjeni, iz toga slijedi da se predmetni sustavi, koji osim toga imaju zakonski izvor, moraju kvalificirati kao „sustavi socijalne sigurnosti“ u smislu uredbi br. 1408/71 i 883/2004.

68. Sada valja ispitati dovode li argumenti koje je istaknula Ujedinjena Kraljevina u pitanje tu analizu.

69. Kao prvo, Ujedinjena Kraljevina osporava isključivi i odlučujući karakter strogo formalnog kriterija koji se temelji na zakonskoj osnovi sustava. U tom pogledu ističe da predmetni sustavi imaju „strukovni“ karakter i da svojim korisnicima daju „dopunska“ strukovna davanja, koja su dodatak osnovnoj starosnoj mirovini koju isplaćuje Nacionalni zdravstveni sustav i koja, posljedično, odgovaraju definiciji „dopunske mirovine“ u smislu Direktive 98/49. Na te se sustave stoga ne primjenjuju pravila koordinacije sustava socijalne sigurnosti kako bi bili obuhvaćeni isključivo posebnim odredbama kojima se uređuju strukovni sustavi dopunske mirovine.

70. Ne slažem se s tom analizom. Prema mojem mišljenju, dvostruki strukovni i dopunski karakter mirovinskog sustava ne isključuje nužno taj sustav iz područja primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004 ako k tome formalno odgovara kvalifikaciji „zakonodavstva o socijalnoj sigurnosti“, kao što je to slučaj s predmetnim sustavima.

71. Točno je da raznolikost dopunskih mirovinskih sustava, koji se znatno razlikuju od jedne do druge države članice, čini još delikatnijim razlikovanje među sustavima koji su obuhvaćeni pravilima o koordinaciji sadržanima u uredbama br. 1408/71 i 883/2004 i dopunskim sustavima koji su uređeni posebnim pravilima sadržanima u Direktivi 98/49 kao i u Direktivi 2014/50/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. travnja 2014. o minimalnim zahtjevima za poboljšanje mobilnosti radnika među državama članicama unaprjeđivanjem stjecanja i očuvanja prava na dopunsku mirovinu ( 28 ).

72. Među različitim predloženim modelima konstrukcije „stupova“ ( 29 ), Komisijin dijeli mirovinske sustave na tri stupa – prvi, koji čine osnovni i obvezni „sustavi socijalne sigurnosti“, koji su većinom financirani putem sustava generacijske solidarnosti, drugi, „strukovni sustavi“, koje karakterizira veza sa zaposlenjem i koji najčešće funkcioniraju kao financirani sustav, i treći, „plan mirovina na individualnoj razini“. Prema toj konstrukciji, sustavi iz drugog i trećeg stupa čine „dopunske sustave“ cilj kojih je „dopuniti javne sustave“ ( 30 ).

73. Ali ova klasična shema strukture stupova pruža samo nedovršen i opisni prikaz različitih mirovinskih sustava te ne može imati normativan učinak, osobito u odnosu na razlikovanje sustava koordinacije i sustava koji su obuhvaćeni Direktivom br. 98/49.

74. Kako bi se utvrdio kriterij razlikovanja između tih dviju kategorija sustava, valja početi doslovnim tumačenjem primjenjivih odredbi, koje upućuje na kriterij koji se temelji na zakonskom ili ugovornom izvoru sustava o kojem je riječ. Dok članak 1. točka (j) Uredbe br. 1408/71 i članak 1. točka (l) Uredbe br. 883/2004 suprotstavljaju „zakonodavstva“ o socijalnoj sigurnosti, koja ulaze u područje primjene tih uredbi, i „ugovorne odredbe“, koje su iz njega isključene ( 31 ), članak 3. Direktive 98/49 definira dopunske mirovine kao mirovine i, ako je to predviđeno pravilima dopunskog mirovinskog sustava koja su utvrđena u skladu s nacionalnim propisima i praksom, invalidsko davanje i davanje nadživjelima, „kojima je cilj nadopuniti ili zamijeniti predviđena davanja pružena za iste osigurane slučajeve zakonskog sustava socijalne sigurnosti ( 32 ).

75. Doseg članka 3. Direktive 98/49 pojašnjen je njezinim uvodnim izjavama 3. i 4., koje navode da se sustav koordinacije koji je osobito predviđen Uredbom br. 1408/71 ne odnosi na dopunske mirovinske sustave, „osim“ sustava koji su obuhvaćeni izrazom „zakonodavstvo“ i u odnosu na koje je dana izjava, te da pravila za izračunavanje nisu primjenjiva na dopunske mirovinske sustave, „osim“ onih sustava koji su obuhvaćeni izrazom „zakonodavstvo“.

76. Iz tih odredbi jasno proizlazi da je zakonodavac Unije radi primjene pravila o koordinaciji namjeravao postaviti opći i isključivi kriterij koji se odnosi na zakonski ili ugovorni izvor predmetnog sustava. Stoga ne treba raditi razliku ovisno o tome je li sustav distributivan ili kontributivan, niti je li obvezujući ili fakultativan, niti je li financiran putem generacijske solidarnosti ili putem kapitalizacije. Osim toga, izričito isključivanje dopunskih mirovinskih sustava iz područja primjene Direktive 98/49 kad su pokriveni pojmom „zakonodavstva“ podrazumijeva da ti zakonski dopunski sustavi ulaze u područje primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004.

77. Nadalje, takvo se tumačenje nameće zbog razloga pravne sigurnosti, s obzirom na to da definicija objektivnog i lako primjenjivog kriterija omogućuje jamčenje ujednačene primjene pravila o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti na sve zakonske sustave, dok su ugovorni sustavi u načelu isključeni, osim ako je država članica dala izjavu u odnosu na njih.

78. Uključenje svih zakonskih mirovinskih sustava, uključujući dopunske, u područje primjene propisa sekundarnog prava koji koordiniraju sustave socijalne sigurnosti čini se, na kraju, u skladu s ciljem zaštite socijalnih prava osoba koje se kreću unutar Unije. Naime, nedostatak koordinacije mogao bi odvratiti korisnike dopunske starosne mirovine koju dodjeljuje zakonski sustav od korištenja slobodom kretanja, osobito ako osnovni sustav isplaćuje samo minimalni prihod za život. S obzirom na taj temeljni cilj, ne čini mi se da praktične teškoće koordinacije koje nastaju zbog različitih mirovinskih sustava ( 33 ) opravdavaju isključenje zakonskih dopunskih sustava iz područja primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004, koje bi u svakom slučaju bilo suprotno volji zakonodavca Unije kakva nedvojbeno proizlazi iz odredbi tih uredbi ( 34 ).

79. Iz toga slijedi da se, suprotno onomu što tvrdi Ujedinjena Kraljevina, primjenjivost tih uredbi ne može isključiti samo zato što su mirovine koje dodjeljuju predmetni sustavi dopunske u odnosu na one koje pruža Nacionalni zdravstveni sustav. Okolnost da cilj tih mirovina nije jamčenje zainteresiranima minimalnog prihoda za život, već pribavljanje prihoda prema iznosu kotizacija koje su uplaćivali tijekom svojeg rada, također nije važna.

80. Kao drugo, Ujedinjena Kraljevina smatra da prava na strukovnu mirovinu na temelju predmetnih sustava ne predstavljaju davanja socijalne sigurnosti, već naknadu. Oslanja se na ustaljenu sudsku praksu Suda i osobito na presudu Barber ( 35 ), prema kojoj okolnost da je davanje isplaćeno nakon prestanka radnog odnosa ne isključuje da ono može imati karakteristike naknade, iako je riječ o zakonskom davanju ( 36 ), kao i na presudu Beune ( 37 ), u kojoj je priznao da se mirovinski sustav državnih službenika, koji se u pravilu odnosi na zaposlenje zainteresirane osobe, odnosi na naknadu koju je potonja primala ( 38 ).

81. Ujedinjena Kraljevina u potporu svojoj analizi ističe da se iznos mirovinskih prava određuje prema trajanju zaposlenja i posljednjoj plaći te da cilj tako dodijeljenih mirovina nije isplata osnova za život, kao što to potvrđuje činjenica da te mirovine mogu biti znatno više od onih koje se stječu u okviru zakonskog sustava socijalne sigurnosti.

82. Kao što je to Sud više puta priznao, „okolnost da su određena davanja isplaćena nakon prestanka radnog odnosa ne isključuje da ona mogu imati karakteristike ‚naknade’ u smislu članka [157. UFEU‑a]“ ( 39 ). Sud je tako presudio da se „davanja koja su dodijeljena na temelju mirovinskog sustava, koji se u pravilu odnosi na zaposlenje zainteresirane osobe, odnose na naknadu koju je potonja primala i potpadaju pod članak [157. UFEU‑a]“ ( 40 ), iako sustav ima zakonsku osnovu.

83. Međutim, činjenica da se starosna mirovina koja je isplaćena radniku zbog njegova radnog odnosa mora smatrati naknadom radi primjene načela jednakosti plaća radnika i radnica za rad, koje je sadržano u članku 157. UFEU‑a, ipak ne znači da ta mirovina nema karakteristike davanja iz socijalne sigurnosti radi primjene mjera koordinacije iz uredbi br. 1408/71 i 883/2004.

84. Naime, suprotno onomu što tvrdi Ujedinjena Kraljevina u svojim pismenima, kvalifikacije „naknade“ u smislu članka 157. UFEU‑a i „starosne mirovine“ u smislu uredbi br. 1408/71 i 883/2004 nigdje se međusobno ne isključuju, s obzirom na to da odgovaraju različitim ciljevima i da su podložne različitim uvjetima.

85. Osobito valja istaknuti da odlučujući kriterij za kvalifikaciju davanja kao „naknade“ u smislu članka 157. UFEU‑a počiva na utvrđenju da to davanje proizlazi iz radnog odnosa te nije važan za ocjenu treba li ga kvalificirati kao „davanje iz socijalne sigurnosti“. Jednako tako, posebni kriteriji Suda za ocjenu treba li mirovinsko davanje koje dodjeljuje mirovinski sustav državnih službenika koje se temelji na zakonu biti kvalificirano kao „naknada“, prema kojima to davanje treba izravno ovisiti o navršenom radnom stažu te se izračunati na temelju posljednje plaće, nisu bitni za kvalifikaciju davanja s obzirom na odredbe koje se odnose na koordinaciju sustava socijalne sigurnosti.

86. Nadalje, valja utvrditi da je Sud već potvrdio tu mogućnost preklapanja kvalifikacija, tvrdeći u presudi Niemi ( 41 ) da se davanje koje je isplaćeno na temelju mirovinskog sustava koji je notificiran kao sustav obuhvaćen područjem primjene Uredbe br. 1408/71 mora kvalificirati kao „naknada“ u smislu članka 157. UFEU‑a, s obzirom na to da udovoljava kriterijima koji karakteriziraju radni odnos ( 42 ).

87. Iz toga slijedi da ni okolnost da su predmetni sustavi strukovni sustavi koji dodjeljuju mirovine povezane s ranijim radnim odnosom i za koje se smatra da predstavljaju kontinuiranu plaću kojom se naknađuje trud uložen tijekom obavljanja rada ni okolnost da ta davanja izravno ovise o navršenom radnom stažu i da se njihov iznos mora izračunati na temelju posljednje plaće ne isključuju primjenu uredbi br. 1408/71 i 883/2004, ako ta davanja predstavljaju davanja iz socijalne sigurnosti. Uostalom, valja utvrditi da su od izmjene koja je nastupila nakon donošenja Uredbe (EZ) br. 1606/98 ( 43 ) posebni mirovinski sustavi državnih službenika izričito uključeni u područje primjene Uredbe br. 1408/71, iako su to strukovni sustavi koje karakterizira činjenica da se isplaćena mirovina smatra produženjem plaće za rad ( 44 ).

88. Taj zaključak nije doveden u pitanje ni okolnošću, koju je istaknula Ujedinjena Kraljevina, prema kojoj mirovine koje pružaju sustavi mirovinskog osiguranja oružanih snaga iz 1975. nisu pripadale samo navršenjem zakonske dobi za mirovinu, s obzirom na to da se, konkretno, renta isplaćivala od 37. godine časnicima koji su navršili 16 godina službe nakon 21. godine života ili od 40. godine za druge članove oružanih snaga koji su navršili 22 godina službe nakon 18. godine života.

89. Osim što se ta argumentacija odnosi samo na jedan od triju predmetnih sustava, smatram da okolnost da se određene mirovine isplaćuju njihovim korisnicima odmah čim završe njihove funkcije, iako nisu navršili zakonsku dob za mirovinu, ne mijenja prirodu tih mirovina, koje se, s obzirom na to da su doživotne, mogu primati do smrti.

90. To tumačenje pojma davanja za slučaj starosti potvrđeno je definicijom koju članak 1. točka (x) Uredbe br. 883/2004 daje za „prijevremenu starosnu mirovinu“ ( 45 ) kako bi se razlikovala od „predmirovinskog davanja“, koje, uostalom, također ulazi u materijalno područje primjene te uredbe. Naime, prijevremena starosna mirovina definira se kao „mirovina koja se stječe prije uobičajene dobi za priznavanje prava na mirovinu i koja se i dalje ostvaruje nakon što osoba napuni spomenutu dob ili se zamjenjuje drugom starosnom mirovinom“. Mogućnost prijevremenog primanja mirovine stoga ne znači da se ne radi o starosnoj mirovini, prema autonomnom značenju tog pojma prema pravu Unije.

91. Navedeno tumačenje također je potvrđeno sudskom praksom Suda, koja priznaje da okolnost da se mirovina priznaje prije nego što je zainteresirana osoba navršila dob za mirovinu ipak ne znači da to davanje ne predstavlja starosnu mirovinu ( 46 ).

92. S obzirom na sva ta razmatranja, smatram da mirovine koje pružaju predmetni sustavi ulaze u područje primjene uredbi br. 1408/71 i 883/2004. Osim toga, utvrdivši da Republika Malta ne osporava da su, zbog osnove na kojoj su izračunate, malteška mirovina i mirovine koje su isplatili predmetni sustavi obuhvaćeni odredbama članka 46.b Uredbe br. 1408/71 i članka 54. Uredbe br. 883/2004, iz toga zaključujem da je osnovan prigovor Republici Malti što je na te mirovine primijenila malteško zakonodavstvo o sprečavanju preklapanja a da nije vodila računa o pravilima u tim odredbama.

V – Zaključak

93. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da: 1. utvrdi da Republika Malta, smanjenjem na temelju članka 56. Zakona o socijalnoj sigurnosti (Social Security Act) iznosa malteške starosne mirovine za iznos mirovina iz Ujedinjene Kraljevine koje isplaćuju glavni sustav mirovinskog osiguranja državnih službenika iz 1974. (Principal Civil Service Pension Scheme 1974), sustav mirovinskog osiguranja za djelatnike u javnom zdravstvu iz 1995. (National Health Service Pension Scheme 1995) i sustav mirovinskog osiguranja oružanih snaga iz 1975 (Armed Forces Pension Scheme 1975), nije ispunila svoje obveze koje ima na temelju članka 46.b Uredbe Vijeća (EEZ) br. 1408/71 od 14. lipnja 1971. o primjeni sustava socijalne sigurnosti na zaposlene osobe, samozaposlene osobe i članove njihovih obitelji koji se kreću unutar Zajednice, u izmijenjenoj i ažuriranoj verziji na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996., kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 592/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008., i članka 54. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti, i 2. naloži Republici Malti snošenje troškova.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) Uredba u izmijenjenoj i ažuriranoj verziji na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 118/97 od 2. prosinca 1996. (SL 1997., L 28, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 7., str. 7.), kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 592/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. (SL L 177, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 118., u daljnjem tekstu: Uredba br. 1408/71)

( 3 ) SL L 166, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160.) i ispravak SL 2004., L 200, str. 1.

( 4 ) Direktiva Vijeća 98/49/EZ od 29. lipnja 1998. o zaštiti prava na dopunsku mirovinu zaposlenih i samozaposlenih osoba koje se kreću unutar Zajednice (SL L 209, str. 46.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 138.)

( 5 ) U daljnjem tekstu: predmetni sustavi

( 6 ) Vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Grčka ( C‑351/13, EU:C:2014:2150, t. 24. i navedenu sudsku praksu).

( 7 ) Vidjeti u tom smislu presude Komisija/Poljska (C‑311/09, EU:C:2010:257, t. 19. i navedenu sudsku praksu) kao i Komisija/Njemačka (C‑591/13, EU:C:2015:230, t. 14.).

( 8 ) Vidjeti presudu Komisija/Belgija (C‑395/13, EU:C:2014:2347, t. 32. i navedenu sudsku praksu).

( 9 ) Vidjeti presudu Komisija/Španjolska (C‑48/10, EU:C:2010:704, t. 33. i navedenu sudsku praksu).

( 10 ) Vidjeti presudu Komisija/Italija (C‑531/06, EU:C:2009:315, t. 24.).

( 11 ) Vidjeti presudu Komisija/Francuska (C‑1/00, EU:C:2001:687, t. 75.).

( 12 ) Vidjeti presudu Komisija/Italija (C‑68/11, EU:C:2012:815, t. 62. i 63.).

( 13 ) Vidjeti presudu Komisija/Španjolska (C‑196/07, EU:C:2008:146, t. 28. i navedenu sudsku praksu).

( 14 ) Vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Španjolska (C‑562/07, EU:C:2009:614, t. 25.).

( 15 ) Vidjeti osobito u tom smislu presudu Eau de Cologne & Parfümerie‑Fabrik 4711 (C‑150/88, EU:C:1989:594, t. 12.).

( 16 ) Prema mišljenju Republike Malte, drugu kategoriju predmetnih građana čine osobe koje su bile zaposlene u britanskim službama na Malti prije 31. ožujka 1979. i koje su nakon tog dana nastavile raditi u Ujedinjenoj Kraljevini ili koje su radeći ranije za državnu službu Ujedinjene Kraljevine nakon toga radile na Malti.

( 17 ) Vidjeti u tom smislu rješenje El Youssfi (C‑276/06, EU:C:2007:215, t. 39. i navedenu sudsku praksu) kao i presudu Gouvernement de la Communauté française i Gouvernement wallon protiv Gouvernement flamand (C‑212/06, EU:C:2008:178, t. 33. i navedenu sudsku praksu).

( 18 ) Vidjeti u tom smislu presudu Keller (C‑145/03, EU:C:2005:211, t. 38. i navedenu sudsku praksu).

( 19 ) 35/77, EU:C:1977:194

( 20 ) Točka 9. Sud je već naveo u odnosu na Uredbu Vijeća br. 3 od 25. rujna 1958. o socijalnoj sigurnosti radnika migranata (SL 1958., 30, str. 561.), koja je prethodila Uredbi br. 1408/71 i koja je također predviđala notifikaciju o nacionalnim zakonodavstvima o socijalnoj sigurnosti, da nije isključena primjena Uredbe br. 3 na određeno zakonodavstvo zbog same činjenice da je ono stupilo na snagu nakon navedene uredbe i nije notificirano (vidjeti u tom smislu presude van der Veen (100/63, EU:C:1964:65, str. 1122.) i Dingemans (24/64, EU:C:1964:86, str. 1274.)).

( 21 ) C‑225/10, EU:C:2011:678, t. 36. i navedena sudska praksa. Vidjeti također presudu Snares (C‑20/96, EU:C:1997:518, t. 35. i navedenu sudsku praksu).

( 22 ) Vidjeti presudu Lachheb (C‑177/12, EU:C:2013:689, t. 28. i navedenu sudsku praksu).

( 23 ) Vidjeti poglavlje II. Uredbe (EZ) br. 987/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EZ) br. 883/2004 o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL L 284, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 171.).

( 24 ) Vidjeti članak 72. točku (a) Uredbe br. 883/2004.

( 25 ) Vidjeti presude Komisija/Belgija (150/79, EU:C:1980:201, t. 4. i navedenu sudsku praksu) kao i de Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, t. 32.).

( 26 ) Vidjeti presudu Komisija/Slovačka (C‑361/13, EU:C:2015:601, t. 47. i navedenu sudsku praksu).

( 27 ) Ibidem (t. 55. i navedena sudska praksa)

( 28 ) SL L 128, str. 1.

( 29 ) Klasifikacije su izradili Svjetska banka – koja razlikuje prvi stup, koji se sastoji od sustava koji vodi država uz obvezno sudjelovanje i čiji je ograničeni cilj smanjenje siromaštva među starijim osobama, drugi stup, koji se sastoji od sustava obvezne štednje koji vodi privatan sektor, i treći stup, koji se sastoji od dobrovoljne štednje (vidjeti izvješće Svjetske banke naslovljeno „Averting the old age crisis: policies to protect the old and promote growth“, Oxford University Press, 1994., str. 16.) – Organizacija za ekonomsku suradnju i razvoj (OECD) – koja razlikuje prvi stup, koji čine preraspodijeljene mirovine, i drugi stup, koji se sastoji od obveznih mirovina osiguravajućeg karaktera (vidjeti OECD (2006.), „Typologie des régimes de retraite“, u Les pensions dans les pays de l’OCDE 2005: Panorama des politiques publiques, Izdanje OECD) – i Eurostat (vidjeti Classification of funded pension schemes and impact on government finance, Ured za službene publikacije Europskih zajednica, Luxembourg, 2004.).

( 30 ) Vidjeti str. 2. Komunikacije Komisije od 11. svibnja 1999., naslovljene „Prema jedinstvenom tržištu za dopunske mirovine – Rezultati savjetovanja u vezi sa Zelenom knjigom o dopunskim mirovinama na jedinstvenom tržištu“ (COM(1999) 134 final).

( 31 ) Osim ako je predmetna država članica dala izjavu.

( 32 ) Moje isticanje kurzivom

( 33 ) U radnom dokumentu od 20. listopada 2005. (SEC(2005) 1293), koji je priložen prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o poboljšanju prenosivosti prava na dopunsku mirovinu (COM(2005) 507 final), Komisija je osobito uputila na teškoću u primjeni pravila o zbrajanju na dopunske mirovinske sustave (točka 4.4. tog dokumenta) (vidjeti također o problemima koordinacije te vrste sustava Leppik, L., „Co‑ordination of pensions in the European Union: the case of mandatory defined‑contribution schemes in the Central and Eastern European countries“, European Journal of Social Security, izdanje 8., 1 (2006.), str. 35.).

( 34 ) Valja istaknuti da uvodna izjava 4. Direktive 98/49, koja navodi da pravila primjenjiva na zbrajanje nisu prilagođena za sustave dopunske mirovine, osim sustava na koje se odnosi pojam „zakonodavstvo“, jasno dokazuje da je Vijeće, svjesno teškoća koje iz toga mogu proizići u praksi, procijenilo da te teškoće ne bi trebale spriječiti da se sustavi koordinacije primjene na zakonske sustave.

( 35 ) C‑262/88, EU:C:1990:209

( 36 ) Točke 12., 16. i 17.

( 37 ) C‑7/93, EU:C:1994:350

( 38 ) Točka 46.

( 39 ) Vidjeti presudu Maruko (C‑267/06, EU:C:2008:179, t. 44. i navedenu sudsku praksu).

( 40 ) Vidjeti presudu Komisija/Grčka (C‑559/07, EU:C:2009:198, t. 42.).

( 41 ) C‑351/00, EU:C:2002:480

( 42 ) Točka 45.

( 43 ) Uredba Vijeća od 29. lipnja 1998. o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1408/71 i Uredbe (EEZ) br. 574/72 o utvrđivanju postupka provedbe Uredbe (EEZ) br. 1408/71, radi njihovog proširenja na posebne sustave za državne službenike (SL L 209, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 138.)

( 44 ) Vidjeti, osobito kad je riječ o mirovinskom sustavu francuskih državnih službenika, presudu Griesmar (C‑366/99, EU:C:2001:648) i za mirovinski sustav finskih državnih službenika presudu Niemi (C‑351/00, EU:C:2002:480).

( 45 ) Moje isticanje kurzivom

( 46 ) Vidjeti u tom smislu presudu Öztürk (C‑373/02, EU:C:2004:232, t. 67.).