ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 191/13

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 8. veljače 2022. uputio High Court (Irska) – Right to Know CLG/An Taoiseach

(Predmet C-84/22)

(2022/C 191/17)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Right to Know CLG

Tuženik: An Taoiseach

Prethodna pitanja

1. Treba li zapisnike službenih sastanaka izvršne grane vlasti države članice, na kojima su članovi Vlade dužni sastajati se i djelovati kao kolektivno tijelo, u svrhu zahtjeva za pristup informacijama o okolišu koje ti zapisnici sadržavaju, kvalificirati kao „internu komunikaciju” ili „postupak” tijela javne vlasti u smislu tih pojmova navedenih u članku 4. stavku 1. točki (e) i članku 4. stavku 2. prvom podstavku točki (a) Direktive 2003/4/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 28. siječnja 2003. o javnom pristupu informacijama o okolišu i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 90/313/EEZ?

2. Proširuje li se načelo res judicata (kako je raspravljeno u predmetu Köbler, C-224/01 (2) i kasnijoj sudskoj praksi) izvan izreke ili obrazloženja ranije presude i uključuje li usto činjenična i pravna utvrđenja iz ranije presude? Drugim riječima, je li načelo res judicata ograničeno na predmet tužbe estoppel ili se odnosi i na zahtjev estoppel?

3. U postupku koji je u tijeku između stranaka u vezi s navodnim nepoštovanjem Direktive 2003/4/EZ u pogledu posebnog zahtjeva za informacije o okolišu, u kojem je tužitelj/podnositelj zahtjeva ishodio poništenje odluke na temelju razloga pobijanja koji se temelje na pravu Unije, od kojih su neki prihvaćeni, a neki odbijeni, protivi li se pravu Unije, posebice načelu djelotvornosti, nacionalno pravilo res judicata temeljeno na zahtjevu estoppel kojim se zahtijeva da nacionalni sud, u ponovljenom postupku koji se odnosi na daljnju odluku o istom zahtjevu, onemogući tužitelju/podnositelju zahtjeva pobijanje spomenute daljnje odluke pomoću razloga koji se temelje na pravu Unije koji su ranije bili odbijeni, ali nisu bili, u predmetnim okolnostima, predmet žalbe?

4. Utječu li na odgovor na treće pitanje činjenice da: (i) Sudu nije podnesen nikakav zahtjev; i (ii) nijedna od stranaka nije obavijestila nacionalni sud o relevantnoj sudskoj praksi Suda?

(1) SL 2003., L 41, str. 26. (posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 128.)

(2) Presuda od 30. rujna 2003. (EU:C:2003:513)
C 191/23

Tužba podnesena 4. ožujka 2022. – Europska komisija/Kraljevina Danska

(Predmet C-167/22)

(2022/C 191/29)

Jezik postupka: danski

Stranke

Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: L. Grønfeldt i P. Messina, u svojstvu agenata)

Tuženik: Kraljevina Danska

Tužbeni zahtjev

Tužitelj od Suda zahtijeva da:

— proglasi da Kraljevina Danska nije ispunila svoje obveze u okviru slobode pružanja usluga prijevoza koje proizlaze iz članaka 1., 8. i 9. Uredbe (EZ) br. 1072/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (1) time što je maksimalno razdoblje tijekom kojeg se može parkirati na odmorištima u vlasništvu države uzduž mreže autocesta u Danskoj ograničila na 25 sati;

— naloži Kraljevini Danskoj snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Komisija tvrdi da pravilo od 25 sati, iako ne čini izravnu diskriminaciju, ipak čini prepreku slobodnom pružanju usluga s obzirom na to da to pravilo ne utječe jednako na danske i strane cestovne prijevoznike. Vozačima koji rade za strane cestovne prijevoznike bit će teže ispuniti njihove obveze u vezi s vožnjom i razdobljima odmora koje proizlaze iz prava Unije, osobito iz Uredbe (EZ) br. 561/2006 (2), nego vozačima koji rade za danske cestovne prijevoznike, koji imaju operativne centre u Danskoj u koje se vozači mogu vratiti i parkirati tijekom njihova razdoblja odmora.

U skladu s Komisijinim stajalištem, to se pravilo ne može opravdati ciljevima na koje se Danska poziva, prema kojima se nastoji i. vozačima pružiti veća mogućnost uzimanja pauzi i kratkih razdoblja odmora, ii. ukloniti nezakonito i opasno parkiranje na ugibalištima uz autoceste, iii. osigurati uredne uvjete na odmorištima suzbijanjem negativnih učinaka uzrokovanih dugotrajnim parkiranjem, i iv. poboljšati okolišne i radne uvjete vozačâ, s obzirom na to da to pravilo nije primjereno za postizanje tih ciljeva i ujedno prekoračuje ono što je nužno za njihovo postizanje.

(1) Uredba (EZ) br. 1072/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. listopada 2009. o zajedničkim pravilima za pristup tržištu međunarodnog cestovnog prijevoza tereta (SL 2009., L300, str. 72.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 235. i ispravak SL 2015., L 82, str. 114.)

(2) Uredba (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet i o izmjeni uredbi Vijeća (EEZ) br. 3821/85 i (EZ) br. 2135/98 te o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3820/85 (SL 2006., L 102, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 6., str. 167. i ispravak SL 2016., L 195, str. 83.)
1.

Treba li članak 5. stavak 1. točku (a) i članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (1) (Uredba br. 261/2004) tumačiti na način da se preusmjeravanjem pod sukladnim uvjetima prijevoza do konačnog odredišta – koje stvarni zračni prijevoznik mora ponuditi u slučaju otkazivanja – može smatrati i povratni let izvršen u okviru suverene aktivnosti države kada stvarni zračni prijevoznik ne može imati pravo na preusmjeravanje putnika, ali može putnika za to prijaviti i snositi troškove te u konačnici izvršiti let na temelju ugovornog sporazuma s državom istim zrakoplovom i u istim vremenima leta predviđenima za prvotni otkazani let?
—

Opći sud upućuje na ustaljenu sudsku praksu podsjećajući na test za izravan utjecaj u točkama 26. do 30. pobijanog rješenja. Kao dio tog testa za izravan utjecaj, Opći sud mora ocijeniti sadržaj, prirodu, cilj i bit tog akta koji se osporava, kao i činjenični i pravni kontekst kojega je dio. Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u ocjeni zahtjeva „izravnog utjecaja” iz članka 263. UFEU-a time što to nije učinio. To se odnosi na točke 34. do 48. pobijanog rješenja. Opći sud je stvorio situaciju u kojoj žalitelji više ne raspolažu pravnim lijekom. Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije slijedio i pravilno primijenio test za ocjenu izravnog utjecaja.
2.

Treba li odredbu članka 30. stavka 2. Sporazuma u vezi s člankom 30. stavkom 1. točkom (c) tumačiti na način da su u drugoj odredbi navedene osobe obuhvaćene člankom 31. stavkom 1. Sporazuma ako su kao građani Unije tijekom cijelog prijelaznog razdoblja bez prekida boravili u Ujedinjenoj Kraljevini i istodobno se na njih tijekom cijelog prijelaznog razdoblja sve do njegova isteka primjenjivalo zakonodavstvo jedne jedine države članice ili tu odredbu treba tumačiti na način da osobe iz članka 30. stavka 1. točke (c) nisu obuhvaćene člankom 31. stavkom 1. ako su se odrekle svojeg boravišta u Ujedinjenoj Kraljevini nakon isteka prijelaznog razdoblja?
1.

Treba li članak 77. stavak 1., u vezi s člankom 78. stavkom 1. Uredbe (EU) 2016/679 (1) tumačiti na način da ishod do kojeg je došlo nadzorno tijelo, o kojem to tijelo obavještava ispitanika, (a) ima prirodu odluke o peticiji? Ima li to za posljedicu da se sudski nadzor odluke o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka u načelu odnosi samo na to je li to tijelo rješavalo pritužbu, je li primjereno ispitalo predmet pritužbe i obavijestilo podnositelja pritužbe o ishodu provjere ili (b) taj ishod treba smatrati odlukom tijela o meritumu? Ima li to za posljedicu da sud na temelju članka 78. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka treba u potpunosti meritorno ispitati odluku o pritužbi koju je donijelo nadzorno tijelo, pri čemu u pojedinačnom slučaju, primjerice u slučaju potpunog smanjenja diskrecijske ovlasti, sud može obvezati nadzorno tijelo da primijeni konkretnu mjeru u smislu članka 58. Opće uredbe o zaštiti podataka?
4.

Protivi li se članku 2. stavku 1. Direktive 2011/92/EU (3) to da nadležno tijelo u postupku procjene učinaka na okoliš uzima u obzir obvezujuće javne politike, osobito one koje se ne temelje isključivo na okolišnim kriterijima, s obzirom na to da se tim politikama u određenim okolnostima utvrđuju situacije u kojima se ne smije isključiti izdavanje dozvole?
3.

Može li se pojam pasivnog pružatelja usluga udomljavanja sadržaja, u skladu s europskim zakonodavstvom i posebno Direktivom 2000/31/EZ, upotrijebiti samo u slučaju nepostojanja bilo kakve aktivnosti filtriranja, odabira, indeksiranja, organiziranja, katalogiziranja, prikupljanja, ocjene, uporabe, izmjene, izvlačenja ili promocije sadržaja koje su objavili korisnici, što su aktivnosti za koje treba smatrati da su navedene kao primjeri i u pogledu kojih nije potrebno da se one obavljaju zajedno kako bi se smatralo da same po sebi ukazuju na to da je riječ o poduzetničkom upravljanju uslugom i/ili primjeni određene tehnike procjene ponašanja korisnika u svrhu povećanja vjernosti kupaca, odnosno treba li nacionalni sud provesti ocjenu relevantnosti navedenih okolnosti na način da je, iako postoji jedna ili više njih, moguće utvrditi da prevladava neutralnost usluge koja dovodi do toga da se pružatelj usluga udomljavanja sadržaja kvalificira kao pasivni davatelj tih usluga?
2.

U slučaju potvrdnog odgovora u pogledu uključivanja zakonskih kamata u puni povrat iznosa: 2.1. Protive li se članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ (1) od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima nacionalna građanskopravna načela dispozitivnosti i podudarnosti presude sa zahtjevom ako se u tužbenom zahtjevu ne traži puni povrat zakonskih kamata obračunanih na iznose koje treba vratiti? 2.2. Protivi li se članku 6. stavku 1. i članku 7. stavku 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima to da nacionalni sud prihvati zahtjev u kojem se ne traži povrat svih zakonskih kamata na iznose koje treba vratiti? 2.3. Protivi li se načelu djelotvornosti iz članka 6. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima to da nacionalni sud odbije dodijeliti dio kamata na iznose koje treba vratiti ako ih tužitelj nije zatražio? 2.4. Dopušta li se ili zahtijeva načelima djelotvornosti i punog povrata iznosa iz članka 6. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima to da nacionalni sud odluči kvantitativno proširiti zahtjev na iznose koje potrošač nije zatražio kako bi ostvario puni povrat, uključujući dio zakonskih kamata koji nije zatražen u navedenom zahtjevu, kada se to čini u korist potrošača?
1.

Je li – u okolnostima u kojima je došlo do potpune povrede obveze suradnje, kako je to opisano u točki 66. presude u predmetu C-277/11 (1), M.M./Minister for Justice, Equality and Law Reform i dr., u okviru zahtjeva za supsidijarnu zaštitu – ispitivanje tog zahtjeva lišeno svakog korisnog učinka u smislu utvrđenom u predmetu C-137/14 (2), Komisija/Njemačka?
C 198/16

Žalba koju je 2. prosinca 2021. podnio Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 22. rujna 2021. u predmetu T-173/20, Henry Cotton's Brand Management/EUIPO

(Predmet C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd (zastupnici: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Industries Sportswear Co. Srl

Rješenjem od 31. ožujka 2022. Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je odlučio da žalba nije dopuštena i da društvo Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd treba snositi vlastite troškove.
C 198/15

Žalba koju je 2. prosinca 2021. podnio Marina Yachting Brand Management Co. Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 22. rujna 2021. u predmetu T-169/20, Marina Yachting Brand Management/EUIPO

(Predmet C-743/21 P)

(2022/C 198/22)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (zastupnici: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Industries Sportswear Co. Srl

Rješenjem od 31. ožujka 2022. Sud (vijeće za dopuštanje žalbi) je odlučio da žalba nije dopuštena i da društvo Marina Yachting Brand Management Co. Ltd treba snositi vlastite troškove.
C 213/17

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 6. kolovoza 2021. uputio Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Španjolska) – F C C i M A B/Caixabank S.A., ranije Bankia S.A.

(Predmet C-484/21)

(2022/C 213/21)

Jezik postupka: španjolski

Sud koji je uputio zahtjev

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: F C C i M A B

Tuženik: Caixabank S.A., ranije Bankia S.A.

Prethodna pitanja

1. Je li u skladu s člankom 38. [Povelje Europske unije o temeljnim pravima], načelom djelotvornosti prava Unije te člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 13/93 (1) to da se zastara za podnošenje tužbe za nadoknadu ekonomskih posljedica nepoštene odredbe, kao što je ona o troškovima, počne računati prije nego što se navedena odredba proglasi ništavom zbog nepoštenosti?

2. Je li u skladu s člankom 38. [Povelje Europske unije o temeljnim pravima], načelom djelotvornosti prava Unije te člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 13/93 to da se kao početak roka zastare za nepoštenu odredbu odredi datum na koji sud koji je nadležan za utvrđivanje sudske prakse, poput Tribunala Supremo (Vrhovni sud), proglasi konkretnu odredbu nepoštenom, neovisno o tome je li potrošač upoznat sa sadržajem te presude?

3. Je li u skladu s člankom 38. [Povelje Europske unije o temeljnim pravima], načelom djelotvornosti prava Unije te člankom 6. stavkom 1. i člankom 7. stavkom 1. Direktive 13/93 to da se utvrdi da u dugoročnom ugovoru rok zastare za podnošenje tužbe za povrat troškova plaćenih radi osnivanja hipoteke počinje teći u trenutku plaćanja, s obzirom na to da učinci nepoštene odredbe tada prestaju i da nema rizika da se ona ponovno primijeni?

(1) Direktiva Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.)
1.

Treba li s obzirom na članak 70. stavak 1. Uredbe (EU) br. 952/2013 (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 9. listopada 2013. o Carinskom zakoniku Unije u vezi s člankom 75. stavkom 5. prvim podstavkom i člankom 75. stavkom 6. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/891 (2) kojom se dopunjuje Uredba (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu sektora voća i povrća smatrati relevantnim za ocjenu uvjeta iz članka 70. stavka 3. točke (d) Carinskog zakonika, da „kupac i prodavač nisu povezani”, u pogledu primjene transakcijske vrijednosti robe u carinske svrhe na uvoz povrća u okviru konkretne carinske deklaracije: — podatke o pravnim odnosima između stranaka u uvozu i prodaji iste robe na prvoj komercijalnoj razini u Uniji koji se odnose na dugoročne i ponovne isporuke iste vrste robe, u velikim količinama i znatne vrijednosti, isključujući zaključak da je odnos u slučaju konkretnog uvoza koji treba ocijeniti bio slučajan; — podatke o računima izdanima za isporuke, plaćanju cijene, evidentiranju računa u poslovnim knjigama i u knjigama uvoznika u kojima se bilježi PDV, odnosno o pravu na odbitak izvršenog u svrhu konkretnog uvoza; — to što je navedena transakcijska vrijednost konkretnog uvoza znatno veća od paušalne uvozne vrijednosti koju je utvrdila Komisija za istu robu u svrhu primjene uvoznih carina u sektoru povrća, dok se ista roba prodaje u Uniji uz gubitak; — to što uvoznik nije podnio ni trgovinski ugovor koji su zatražila carinska tijela u vezi s konkretnim uvozom ni dokument koji se odnosi na neki drugi pravni odnos između ugovaratelja? Ako su navedene okolnosti relevantne, omogućuju li one da se da se trgovci uvoznici i uvoznici odnosno uvoznik i kupac na prvoj komercijalnoj razini u Uniji smatraju „pravno priznatim poslovnim partnerima” odnosno povezanim osobama u smislu članka 127. stavka 1. točke (b) i članka 142. stavka 4. točke (b) Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 2015/2447 (3) od 24. studenoga 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu određenih odredbi Uredbe (EU) br. 952/2013 Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju Carinskog zakonika Unije? Ako su navedene okolnosti relevantne, ali nisu dovoljne da bi se trgovci smatrali povezanim osobama, treba li za potrebe ispitivanja na temelju članka 75. stavka 6. Delegirane uredbe (EU) br. 2017/891 ocjenjivati je li odnos između trgovaca utjecao na određivanje veće cijene konkretne uvezene robe kako bi se suzbilo izbjegavanje carina i smanjio gubitak poreznih prihoda proračuna Unije, uzimajući u obzir i naknadnu prodaju uz gubitak na prvoj komercijalnoj razini u Uniji?
2.

U slučaju potvrdnog odgovora Suda na prvo prethodno pitanje, je li zračni prijevoznik obvezan, u okviru razumnih mjera, (a) vratiti se zrakoplovom koji je određen za izvođenje leta, koji je zbog oluje preusmjeren u obližnju zračnu luku, po putnike tog leta čim to raspored leta posade dopusti i stoga izvesti navedeni let? U slučaju potvrdnog odgovora, je li zračni prijevoznik obvezan to učiniti iako bi zbog toga, kako bi se izveli drugi letovi na koje je zrakoplov raspoređen, morao osigurati zamjenski zrakoplov i posadu u zračnoj luci polaska tih letova, koja je matična baza zračnog prijevoznika? (b) cestovno prevesti putnike do zrakoplova određenog za izvođenje leta, koji je zbog oluje preusmjeren u obližnju zračnu luku udaljenu 140 kilometara, i odande izvesti let? (c) uputiti zamjenski zrakoplov ili cestovno prevesti putnike do zamjenskog zrakoplova koji je usmjeren u obližnju zračnu luku i tako izvesti let?
2.

Ako Sud niječno odgovori na prvo pitanje, što dovodi do toga da u skladu s člankom 9. stavkom 2. točkom (h) Opće uredbe o zaštiti podataka dolazi u obzir iznimka od zabrane obrade podataka koji se odnose na zdravlje koja je utvrđena u članku 9. stavku 1. Opće uredbe o zaštiti podataka: treba li u slučaju kao što je ovaj osim uvjeta utvrđenih u članku 9. stavku 3. Opće uredbe o zaštiti podataka uzeti u obzir i druge zahtjeve u pogledu zaštite osobnih podataka i, ako je to potrebno, koji su to zahtjevi?
(a)

U okolnostima opisanima u prvom pitanju, ako pravosudno tijelo izvršenja utvrdi da postupci koji su doveli do kasnije osude odnosno naloga o izvršenju nisu provedeni u skladu s člankom 6. Europske konvencije o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, a osobito da je neprisustvovanje tražene osobe tim postupcima predstavljalo povredu njezinih prava obrane i/ili njezina prava na pošteno suđenje, je li pravosudno tijelo izvršenja ovlašteno i/ili obvezno (a) odbiti predaju tražene osobe iz razloga što bi njezina predaja bila protivna članku 6. Konvencije i/ili članku 47. i članku 48. stavku 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i/ili (b) od pravosudnog tijela izdavanja zahtijevati, kao uvjet predaje, da pruži jamstvo da će tražena osoba nakon predaje imati pravo, u pogledu osude koja je dovela do izdavanja naloga u izvršenju, na obnovu postupka ili pokretanje žalbenog postupka u kojem će imati pravo sudjelovati te u kojem će se moći meritorno preispitati predmet zajedno s novim dokazima, što bi moglo dovesti do ukidanja početne odluke?
(a)

Ako se predaja tražene osobe zahtijeva radi izvršenja kazne zatvora koja je prvotno uvjetno odgođena, ali čije je izvršenje naknadno naloženo zbog kasnije osude tražene osobe za novo kazneno djelo, a taj je nalog izdao sud koji je osudio i kaznio traženu osobu za to novo kazneno djelo, jesu li postupci koji su doveli do te kasnije osude odnosno do naloga o izvršenju dio „suđenja koje je rezultiralo odlukom” za potrebe članka 4.a stavka 1. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP (1)?
C 84/29

Žalba koju je 16. prosinca 2021. podnio Nec Corp. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće, prošireni sastav) od 29. rujna 2021. u predmetu T-341/18, Nec/Komisija

(Predmet C-786/21 P)

(2022/C 84/39)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Nec Corp. (zastupnici: R. Bachour, solicitor, A. Pliego Selie, W. Brouwer, R. Warning, advocaten)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Zahtjevi

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine pobijanu presudu;

— u ovom žalbenom postupku donese konačnu presudu i poništi pobijanu odluku i/ili da smanji iznos novčane kazne kako se to traži u žalbi ili da, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u skladu s presudom Suda; i

— naloži Komisiji snošenje troškova žalbenog postupka i postupka pred Općim sudom.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

U svojem prvom žalbenom razlogu, koji se sastoji od tri dijela, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije pružio dostatno i odgovarajuće obrazloženje prilikom razmatranja bi li se žaliteljeva novčana kazna mogla povećati zbog ponavljanja povrede.

Kao prvo, Opći sud pogriješio je smatrajući da se pobijanom odlukom žalitelju može izreći zasebna novčana kazna zbog ponavljanja povrede, bez obzira na to što se njegova odgovornost izvedena te ju se samo kao takvu i kvalificira.

Kao drugo, Opći sud pogriješio je što je potvrdio povećanje novčane kazne zbog ponavljanja povrede za razdoblje prije 20. svibnja 2010., to jest, prije nego što se za žalitelja smatralo da je počinio povredu te prije nego što je on o tome obaviješten. To nije ni pravno osnovano ni proporcionalno, posebice imajući u vidu ograničeno razdoblje između Komisijina donošenja odluke DRAM (1) i kraja povrede koju je počinilo društvo Tokin Corporation i činjenicu da se za žalitelja stoga ne može objektivno smatrati da je na bilo koji način pristao na povredu ili da je podržao povredu koju je počinilo društvo Tokin Corporation.

Kao treće, pobijana presuda u svakom slučaju sadržava pogrešku koja se tiče prava zbog pogrešne primjene načela proporcionalnosti prilikom razmatranja iznosa novčane kazne i utvrđivanja razdoblja na koje se ona odnosi.

Žalitelj u svojem drugom žalbenom razlogu tvrdi da je Opći sud u pobijanoj presudi iskrivio pobijanu odluku i prihvatio očitu nedosljednosti u pobijanoj odluci u pogledu žaliteljeva sudjelovanja u utvrđenoj povredi, tako što je zamijenio nedosljednost u pogledu kvalifikacije žaliteljeve odgovornosti svojim vlastitim shvaćanjem činjenica i Komisijinim obrazloženjem u pobijanoj odluci.

Svojim trećim žalbenim razlogom žalitelj tvrdi da pobijana presuda sadržava pogrešku koja se tiče prava zbog pogrešne primjene načelâ proporcionalnosti te povredu dužnosti pružanja dostatnog i odgovarajućeg obrazloženja prilikom razmatranja iznosa novčane kazne, u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti.

(1) Odluka Komisije od 19. svibnja 2010. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU-a i članka 53. Ugovora o EGP-u (predmet COMP/38.511 – DRAM)
2.

Je li za ispunjavanje uvjeta u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 261/2004 dovoljno da se putnik – u slučaju kada je vrijeme polaska u 6:20 sati, vrijeme ukrcaja u 5:50 i „zatvaranje izlaza za ukrcaj” u 6:05 sati (vremena navedena na ukrcajnoj propusnici) – nakon što je taksijem stigao u zračnu luku u 5:14 neposredno nakon toga (otprilike oko 5:16) nalazi na tuženikovu šalteru za prijavu za let? Je li to dovoljno osobito uzimajući u obzir i okolnost da je tuženik u 3:14 na dan leta putnika upozorio na to da je let vrlo popunjen te se ručna prtljaga mora predati na šalteru za prijavu leta? Nadalje, je li to dovoljno uzimajući u obzir tuženikovu obavijest da je šalter za prijavu za let u Hamburgu otvoren između 2 sata prije polaska i 40 minuta prije polaska?