ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Francuska Republika pojašnjava da SNCM ima značajan udio u pomorskim vezama između Korzike i kontinenta s obzirom na to da to društvo predstavlja 34,2% u prijevozu putnika i 39% u teretnom prijevozu na tim vezama. Dodaje da CMN osigurava samo 40% navedenih veza koje se odnose na osnovnu uslugu. Navodi da se samo društvo Corsica Ferries nadmetalo s SNCM‑om i CMN‑om u postupku na temelju poziva na podnošenje ponuda za dodjelu prijenosa ovlasti obavljanja javne usluge od 2007. do 2013., što isključuje ideju da bi drugo društvo u privatnom vlasništvu osiguravalo uslugu koju pruža SNCM i da bi, u svakom slučaju, intervencija društva Corsica Ferries u luku Marseille značila da to društvo prenosi dio svojih aktivnosti iz luka u kojima djeluje, odnosno u Nici i Toulonu, što bi utjecalo na teritorijalni kontinuitet između Korzike i tih dviju luka.
9

Uredba iz 2004. o Europskim zajednicama (organizacija radnog vremena) (liječnici na stručnom usavršavanju) (European Communities (Organisation of Working Time) (Activities of Doctors in Training) Regulations 2004, SI 2004., br. 494), kako je izmijenjena Uredbom iz 2010. (SI 2010., br. 533, u daljnjem tekstu: Uredba iz 2004.) ima za cilj u irsko pravo prenijeti Direktivu 2003/88 u odnosu na NCHD‑e.
1

Svojom žalbom LG Display Co. Ltd (u daljnjem tekstu: LGD) i LG Display Taiwan Co. Ltd (u daljnjem tekstu: LGDT) zahtijevaju djelomično poništenje presude Općeg suda Europske unije LG Display i LG Display Taiwan/Komisija (T‑128/11, EU:T:2014:88, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je s jedne strane izmijenjena Odluka Komisije C (2010) 8761 final od 8. prosinca 2010. koja se odnosi na postupak primjene članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (predmet COMP/39.309 – LCD), sažetak koje je objavljen u Službenom listu Europske unije od 7. listopada 2011. (SL C 295, str. 8., u daljnjem tekstu: sporna odluka), utvrđivanjem iznosa novčane kazne koja im je solidarno izrečena u članku 2. te odluke na 210.000.000 eura i s druge strane u preostalom dijelu odbijena njihova tužba za djelomično poništenje navedene odluke u dijelu u kojem se na njih odnosi i smanjenje iznosa te novčane kazne.
37

U tom smislu, iz ukupnih odredbi Direktive 2003/87 proizlazi da ona ne sprječava da nadležna tijela država članica obavljaju dodatne kontrole ili verifikacije, poput onih koje je obavio Emissionshandelsstelle nakon što je Nordzucker predao emisijske jedinice. U mjeri u kojoj je pomoću tih verifikacija moguće otkriti nepravilnosti ili pokušaje prijevare, one pridonose dobrom funkcioniranju sustava trgovanja emisijskim jedinicama. Međutim, ako u tom kontekstu nadležno tijelo države članice utvrdi da je količina emisija u prethodnoj godini, onako kako je navedena u verificiranom izvješću operatera, preniska te da je posljedično predan nedovoljan broj emisijskih jedinica, to neće dovesti do primjene kazne propisane u članku 16. stavku 3. Direktive 2003/87.
26

U tim je okolnostima Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (sud za upravne i radne sporove u Gyuli) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 55. Direktive o PDV‑u, koja je bila na snazi do 1. siječnja 2010., tumačiti na način da se ta odredba odnosi samo na porezne obveznike kupce usluga koji nisu prijavljeni u svrhu PDV‑a, ili koji to ne moraju biti, u državi članici mjesta gdje je usluga fizički izvršena? 2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li isključivo članak 52. Direktive o PDV‑u mjerodavan za određivanje mjesta isporuke usluga? 3. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, treba li članak 55. Direktive o PDV‑u, koja je bila na snazi do 1. siječnja 2010., tumačiti na način da je, ako porezni obveznik koji je korisnik usluge podugovaranja ima ili bi trebao imati identifikacijski broj za PDV u više država članica, isključivo na tom poreznom obvezniku da odluči pod kojim poreznim brojem koristi tu uslugu (uključujući i slučaj kada se smatra da porezni obveznik koji koristi uslugu ima poslovni nastan u državi članici mjesta fizičkog izvršenja te usluge, ali ima identifikacijski broj za PDV u drugoj državi članici)? 4. Ako se na treće pitanje odgovori da korisnik usluga ima ograničeno pravo izbora, treba li članak 55. Direktive o PDV‑u tumačiti na način da: — se, do 31. prosinca 2009., usluga može smatrati izvršenom pod identifikacijskim brojem za PDV koji je naznačio korisnik, ako je on također porezni obveznik prijavljen (s poslovnim nastanom) u drugoj državi članici te ako su proizvodi otpremljeni ili prevezeni iz države članice u kojoj je usluga fizički izvršena? — na određivanje mjesta pružanja usluga utječe činjenica da je korisnik porezni obveznik s poslovnim nastanom u drugoj državi članici koji posredniku isporučuje gotove proizvode tako da ih otprema ili prevozi iz države članice u kojoj je usluga izvršena, da ih navedeni posrednik preprodaje u trećoj državi članici Unije i da pritom korisnik usluga podugovaranja koje su predmet ugovora ne prevozi gotove proizvode natrag u svoj poslovni nastan? 5. Ako korisnik usluga ne raspolaže neograničenim pravom na izbor, utječu li na primjenu članka 55. Direktive o PDV‑u, koja je bila na snazi do 1. siječnja 2010.: — okolnosti u kojima korisnik usluga proizvodnje nabavlja sirovine i stavlja ih na raspolaganje onome koji će proizvoditi, — okolnost u kojoj državi članici i pod kojim poreznim brojem porezni obveznik koji je korisnik usluga prodaje gotove proizvode koji su rezultat navedenih operacija, — činjenica da su – kako je to slučaj u glavnom postupku – izrađeni proizvodi koji su rezultat proizvodnih operacija, dok su još u zemlji u kojoj su proizvedeni, predmet više prodaja u okviru niza transakcija i da se nakon toga odmah prevoze iz te zemlje do konačnog kupca?“
2

Ovaj je zahtjev postavljen u okviru spora između, s jedne strane, Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) i B. Wilson protiv WW Realisation 1 Ltd, u likvidaciji (u daljnjem tekstu: Woolworths), te, s druge strane, USDAW‑a protiv Ethel Austin Ltd (u daljnjem tekstu: Ethel Austin) i Secretary of State for Business, Innovation and Skills (ministarstvo trgovine, inovacija i vještina, u daljnjem tekstu: ministarstvo trgovine) o zakonitosti kolektivnih otkaza koje su dali Woolworths i Ethel Austin. Ministarstvo trgovine tuženo je u glavnom postupku zbog toga što će, ako Woolworths ili Ethel Austin budu osuđeni na plaćanje tzv. otpremnine, ali ju ne budu mogli isplatiti, Ministarstvo trgovine morati zaposlenicima koji podnesu zahtjev isplatiti naknadu u iznosu koji ono ocijeni primjerenim za podmirenje te tražbine, u okviru zakonom određenog maksimalnog iznosa.
12

U tim okolnostima, le Conseil d’État (Državno vijeće) odlučilo je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „Protivi li se odredba članka 12. stavka 2. Protokola o povlasticama i imunitetima Europske unije tomu da se, prilikom izračuna teoretskog dohotka kućanstva, uzme u obzir primitak od rada dužnosnika ili drugog službenika Europske unije koji je njegov član, ako bi to moglo utjecati na iznos poreza kojeg duguje to kućanstvo, ili treba nastaviti primjenjivati presudu Vander Zwalmen et Massart (C‑229/98, EU:C:1999:501) u slučajevima u kojima uzimanje u obzir takvog primitka od rada ima za cilj samo to da se, radi eventualne primjene socijalne mjere namijenjene oslobađanju od plaćanja poreza, smanjivanju pripadajuće porezne osnovice ili, općenito, pružanju porezne olakšice, provjeri je li teoretski dohodak kućanstva niži od praga određenog nacionalnim poreznim pravom za dodjelu pogodnosti sadržanih u toj socijalnoj mjeri – uz eventualne izmjene ovisno o teoretskom dohotku?“
38

Kada se radi o tekstu odredbe članka 11. točke 4. druge alineje Direktive 92/85, valja ustvrditi da se on poziva na „prethodna razdoblja rada“ u množini u više jezičnih verzija te odredbe. To je slučaj, između ostalog, u verzijama na španjolskom („períodos de trabajo previo“), engleskom („periods of previous employment“), francuskom („périodes de travail préalable“), talijanskom („periodi di lavoro preliminare“) ili portugalskom jeziku („períodos de trabalho“).
21

A. Wittmann smatra da se činjenice na temelju kojih su donesene ranije presude Suda u ovom području ne mogu usporediti s činjenicama u ovom postupku. Pozivajući se na sudsku praksu Suda o načelu uzajamnog priznavanja vozačkih dozvola (presuda Akyüz, C‑467/10, EU:C:2012:112, t. 46.), on ističe da se ne bi trebale dodavati nove iznimke od tog načela. On smatra da je Sud uveo dva jasna slučaja odstupanja, odnosno nepoštovanje zahtjeva boravišta, koje nema nikakvu ulogu u glavnom postupku, i, s druge strane, stjecanje strane vozačke dozvole nakon oduzimanja nacionalnog ovlaštenja ili tijekom razdoblja zabrane. A. Wittmann smatra da nije stekao svoju poljsku vozačku dozvolu tijekom razdoblja zabrane, s obzirom na to da je ta zabrana stupila na snagu tek nakon stjecanja te dozvole.
13

Suprotno tomu, tuženik u glavnom postupku navodi da njemački sudovi nisu nadležni u tom području. Članak 7. općih uvjeta prodaje za transakcije ostvarene na internetu, koji su dostupni na internetskoj stranici tog društva, sadrži sporazum o prenošenju nadležnosti u korist suda sa sjedištem u Leuvenu (Belgija). On nadalje ističe da nema svojstvo ugovorne stranke tužitelja u glavnom postupku jer to svojstvo ima njegovo društvo majka. Tužitelj u glavnom postupku ne može tvrditi da za to nije znao, s obzirom na to da je, s jedne strane, tražio od belgijskog društva majke izdavanje računa bez poreza na dodanu vrijednost te mu ga je ono izdalo s podacima društva majke i da je, s druge strane, uplatio cijenu predmetnog motornog vozila na belgijski račun.
2

Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između directeur général des douanes et droits indirects (glavni direktor za carine i neizravna davanja) i directeur régional des douanes et droits indirects d’Auvergne (regionalni direktor za carine i neizravna davanja regije Auvergne) protiv Brasserie Bouquet SA (u daljnjem tekstu: Brasserie Bouquet) povodom primjene sniženih stopa na pivo koje je ona proizvela tijekom razdoblja od 2007. do 2010.
71

Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pojam potpore je širi od pojma subvencije, s obzirom na to da obuhvaća ne samo pozitivne činidbe, kao što su same subvencije, već i državne intervencije koje u različitim oblicima smanjuju troškove koji uobičajeno opterećuju proračun poduzetnika i koje su time, iako nisu subvencije u strogom značenju riječi, iste naravi i imaju identične učinke (vidjeti presude Adria‑Wien Pipeline i Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, C‑143/99, EU:C:2001:598, t. 38.; Paint Graphos i dr., C‑78/08 do C‑80/08, EU:C:2011:550, t. 45. te Komisija i Španjolska/Government of Gibraltar i Ujedinjena Kraljevina, C‑106/09 P i C‑107/09 P, EU:C:2011:732, t. 71.).
35

Kako bi se odgovorilo sudu koji je uputio zahtjev, valja podsjetiti da, u okviru podjele nadležnosti između nacionalnih sudova i sudova Unije, u načelu nije na Sudu da odluči o tome može li označivanje nekih proizvoda dovesti kupca ili potrošača u zabludu ili da riješi pitanje o eventualnom zavaravajućem karakteru naziva pod kojim se proizvod prodaje. To je zadaća nacionalnog suda. Međutim, Sud može, odlučujući o zahtjevu za prethodnu odluku, ako je to potrebno, nacionalnom sudu dati pojašnjenja koja ga usmjeravaju u njegovoj odluci (vidjeti osobito presude Geffroy, C‑366/98, EU:C:2000:430, t. 18. do 20. i Severi, C‑446/07, EU:C:2009:530, t. 60.).
41

Međutim, zamjena C šećera za potrebe izvoza među proizvođačima s poslovnim nastanom u različitim državama članicama, koji su obuhvaćeni različitim nacionalnim kvotama, narušavala bi strukturu sustava proizvodnih kvota uspostavljenog Osnovnom uredbom. Naime, operacija zamjene C šećera za potrebe izvoza, kao što je to opisano u točki 25. ove presude, činjenično bi predstavljala prijenos kvota s proizvođača koji isporučuje zamjenski šećer na proizvođača koji provodi tu zamjenu. Iz toga bi osobito slijedilo to da se kvote tih dvaju proizvođača ne bi više podudarale s kvotama koje su im početno dodijelile odnosne države članice prema njihovoj osnovnoj količini.
22

Osim toga, sud koji je uputio zahtjev navodi da je u okviru postupka koji je u tijeku pred njim Ministerraad pojasnio da su sve univerzalne usluge, koje su donesene Zakonom od 10. srpnja 2012., bile navedene smatrajući da članak 9. stavak 3. Direktive o univerzalnoj usluzi dopušta pomaganje potrošačima i u odnosu na druge usluge nego što su to one nabrojane u člancima 4. do 7. navedene direktive, uključujući usluge mobilnih komunikacija i/ili internetskih pretplata.
35

Kao što to proizlazi iz odluke o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku, Wucher je obuhvaćen pojmom „zračni prijevoznik Zajednice“ na koji se primjenjuje Uredba br. 2027/97, s obzirom na to da je on poduzetnik u zračnom prijevozu, nositelj valjane dozvole za obavljanje djelatnosti koju je izdala Republika Austrija, sukladno odredbama Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2407/32 od 23. srpnja 1992. o izdavanju dozvola za zračne prijevoznike.
50

S obzirom na razliku u tekstu članka 1. stavka 1. Odluke 2011/172 između verzije na engleskom jeziku i drugih jezičnih verzija, Opći sud je u točkama 62. do 84. pobijane presude dao tumačenje te odredbe. Ona, naime, u svojoj verziji na engleskom jeziku predviđa zamrzavanje sredstava za persons having been identified as responsible (osobe koje su „identificirane“ kao odgovorne za nezakonito prisvajanje), dok verzija na francuskom jeziku upućuje na osobe za koje je „utvrđeno“ da su odgovorne za nezakonito prisvajanje.
10

Članak 22. Direktive 92/12, koji se nalazi u njezinu Poglavlju IV., naslovljenom „Povrat“, propisuje: „1. Trošarine na trošarinsku robu koja je puštena u potrošnju mogu u odgovarajućim slučajevima i na zahtjev gospodarskog subjekta pri obavljanju njegove poslovne djelatnosti biti vraćene od strane poreznih tijela države članice u kojoj je ta roba puštena u potrošnju, ako nije namijenjena potrošnji u toj državi članici. Međutim, države članice mogu odbiti taj zahtjev za povrat ako on ne ispunjava kriterije pravilnosti koje one postavljaju. 2. Za primjenu stavka 1. vrijede sljedeće odredbe: (a) pošiljatelj mora prije otpreme robe podnijeti zahtjev za povrat kod nadležnih tijela svoje države članice i dokazati da je trošarina plaćena. Međutim, nadležna tijela ne mogu odbiti povrat samo zbog nedostavljanja dokumenta koji potvrđuje prvotno plaćanje, a izdaju ga ista ta tijela; (b) kretanje robe iz točke (a) izvršeno je u skladu s odredbama Poglavlja III.; (c) pošiljatelj nadležnim tijelima svoje države članice dostavlja povratni primjerak dokumenta iz točke (b) koji je prodavatelj pravilno ispunio i koji mora biti popraćen dokumentom koji potvrđuje osiguranje trošarine u državi članici potrošnje ili imati napomenu koja mora sadržavati: — adresu nadležnog ureda poreznih tijela države članice odredišta, — datum kada je taj ured prihvatio izjavu te referentni ili evidencijski broj te izjave; (d) trošarinu koja se duguje za trošarinsku robu puštenu u potrošnju u državi članici i označenu poreznom oznakom ili identifikacijskom markicom mogu vratiti porezna tijela države članice koja su izdala te porezne oznake ili identifikacijske markice ako porezna tijela države članice koja su ih izdala utvrde uništenje tih oznaka ili markica. 3. U slučajevima iz članka 7. država članica otpreme mora vratiti trošarinu koja je plaćena samo ako je trošarina već bila plaćena u državi članici odredišta u skladu s postupkom propisanim u članku 7. stavku 5. Međutim, države članice mogu odbiti taj zahtjev za povrat ako on ne ispunjava kriterije pravilnosti koje one postavljaju. 4. U slučajevima iz članka 10. država članica otpreme mora, na zahtjev prodavatelja, vratiti trošarinu koju je platio ako je postupao u skladu s postupkom propisanim u članku 10. stavku 3. Međutim, države članice mogu odbiti taj zahtjev za povrat ako on ne ispunjava kriterije pravilnosti koje one postavljaju. U slučajevima u kojima je prodavatelj ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta, države članice mogu propisati pojednostavnjeni postupak povrata. 5. Porezna tijela svake države članice određuju postupke i načine nadzora koji se primjenjuju na povrate izvršene na njihovu području. Države članice osiguravaju da povrat trošarine ne prelazi iznos koji je stvarno plaćen.“ [neslužbeni prijevod]
17

Glede, najprije, vizualne i fonetske sličnosti suprotstavljenih znakova, Opći je sud presudio: „22 Treba utvrditi da je prijavljeni figurativni žig, kao što to tvrdi tužitelj, jasno podijeljen na dva dijela: ‚mag’ i ‚next’. Osim toga, predimenzioniranje velikog slova ‚X’ i njegova stilizacija imaju za učinak to da će relevantna javnost zadržati sliku engleskog pojma ‚next’ kao razlikovni element navedenog žiga, koji proizvodi osobit vizualni dojam koji ne proizvodi znak MAGNET 4. Naime, pojam ‚magnet’, koji prevladava u potonjem znaku, daje vizualni dojam jedne riječi, dok broj ‚4’ nije prisutan u prijavljenom figurativnom žigu. 23 Sukladno tome, veliko slovo ‚X’ dovodi do naglašenog izgovora druge sastavnice prijavljenog figurativnog žiga, koji, u kombinaciji s vizualnim odvajanjem dvaju elemenata, ‚mag’ i ‚next’, dovodi do fonetske reprodukcije tog žiga u dvije riječi, a pojam ‚magnet’ u ranijem žigu izgovarat će se kao jedna riječ, koja usto ne sadrži glas koji proizvodi slovo ‚x’. 24 Iz tih razmatranja proizlazi da prijavljeni figurativni žig ima vrlo nizak stupanj vizualne i fonetske sličnosti s ranijim žigom. 25 Međutim, budući da se prijavljeni verbalni žig razlikuje od dominantnog elementa ‚magnet’ ranijeg žiga samo po velikom slovu ‚X’, a da nema druge karakteristike navedene gore u točkama 22. i 23., treba zaključiti da ima srednju vizualnu i fonetsku sličnost s ranijim žigom.“
16

Prilog br. 4 Zakonu br. 9/2012 određivao je: „Ljestvica postotaka smanjenja poreza na onečišćenje Starost vozila Postotak smanjenja (%) Novo 0 ≤ 1 mjesec 3 > 1 mjesec do uključno 3 mjeseca 5 > 3 mjeseca do uključno 6 mjeseci 8 > 6 mjeseci do uključno 9 mjeseci 10 > 9 mjeseci do uključno 1 godine 13 > 1 godine do uključno 2 godine 21 > 2 godine do uključno 3 godine 28 > 3 godine do uključno 4 godine 33 > 4 godine do uključno 5 godina 38 > 5 godina do uključno 6 godina 43 > 6 godina do uključno 7 godina 49 > 7 godina do uključno 8 godina 55 > 8 godina do uključno 9 godina 61 > 9 godina do uključno 10 godina 66 > 10 godina do uključno 11 godina 73 > 11 godina do uključno 12 godina 79 > 12 godina do uključno 13 godina 84 > 13 godina do uključno 14 godina 89 > 14 godina 90“.
23

Komisija se na temelju teleološkog tumačenja Direktive 89/105 zalaže za široko shvaćanje obveze obrazlaganja propisane člankom 6. te direktive (vidjeti presude Komisija/Austrija, C‑424/99, EU:C:2001:642, t. 24. do 32.; Komisija/Finska, C‑229/00, EU:C:2003:334, t. 37. do 40.; Pohl‑Boskamp, C‑317/05, EU:C:2006:684 i Komisija/Austrija, C‑311/07, EU:C:2008:431, t. 29.). Slijedom toga smatra da su odredbe članka 6. točaka 3. do 5. te direktive primjenjive na odluku poput odluke od 21. veljače 2012.
53

Sud je pojasnio da utjecaj koji može imati odluka, sporazum ili usklađeno djelovanje na trgovinu među državama članicama općenito proizlazi iz skupa više čimbenika koji zasebno nisu nužno odlučujući (vidjeti u tom smislu presudu Manfredi i dr., C 295/04 do C 298/04, EU:C:2006:461, t. 43.) te da je radi provjere utječe li jedan zabranjeni sporazum značajno na trgovinu među državama članicama potrebno razmotriti taj sporazum u njegovom gospodarskom i pravnom kontekstu (presuda Asnef‑Equifax i Administración del Estado, C 238/05, EU:C:2006:734, t. 35.), uzimajući u obzir sve relevantne elemente konkretnog slučaja (presuda Ziegler/Komisija, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, t. 95.). Taj utjecaj ocjenjuje se osobito s obzirom na narav predmetnog sporazuma ili usklađenog djelovanja, na narav dotičnih proizvoda ili usluga te na položaj i važnost stranaka na tržištu (vidjeti u tom smislu presudu Javico, C‑306/96, EU:C:1998:173, t. 17. i navedenu sudsku praksu). U tom je smislu Sud već presudio da prekogranično obilježje dotičnih usluga jest relevantan element u svrhu ocjene postoji li utjecaj na trgovinu među državama članicama (presuda Ziegler/Komisija, C 439/11 P, EU:C:2013:513, t. 94.).
43

Ipak, TMK Europe nije podnio takve dokaze, već se samo pozvao na to da je okolnost da je Komisija otvorila istragu koja je dovela do odluke o tržišnom natjecanju obvezno morala imati utjecaja na antidampinšku istragu, dapače niti to što je istaknuo da je sama činjenica da je posljedica prve od tih istraga na kraju navela Vijeće da ukine Uredbu br. 2320/97 nije dovoljno da bi se pokazalo da je ona mogla utjecati na antidampinšku istragu.
7

U skladu s člankom 23. navedene direktive: „[...] 2. Tehničke specifikacije moraju omogućiti jednaki pristup za ponuditelje i ne smiju imati učinak stvaranja neopravdanih prepreka otvaranju javne nabave nadmetanju. 3. Ne dovodeći u pitanje pravno obvezujuća nacionalna tehnička pravila, u onoj mjeri u kojoj su usklađena s pravom Zajednice, tehničke specifikacije formuliraju se: a) ili upućivanjem na tehničke specifikacije definirane u Prilogu VI. i, prema redoslijedu prioriteta, na nacionalne norme kojima su prihvaćene europske norme, europska tehnička odobrenja, zajedničke tehničke specifikacije, međunarodne norme, druge tehničke referentne sustave koje su utvrdila europska normizacijska tijela ili – ako oni ne postoje – na nacionalne norme, nacionalna tehnička odobrenja ili nacionalne tehničke specifikacije koje se odnose na projektiranje, izračun i izvođenje radova i uporabu proizvoda. U svaku uputu treba navesti riječi ,ili jednakovrijedan'; b) ili u obliku izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva; ovi posljednji mogu uključivati karakteristike koje se odnose na okoliš. Međutim, takvi parametri moraju biti dovoljno precizni kako bi ponuditelji mogli odrediti predmet ugovora, a javni naručitelji mogli sklopiti ugovor; c) ili u obliku izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva kako su navedeni u točki (b), s uputom na specifikacije navedene u točki (a) kao sredstvom pretpostavke sukladnosti s takvim izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima; d) ili upućivanjem na specifikacije spomenute u točki (a) za određene karakteristike, i upućivanjem na izvedbene ili funkcionalne zahtjeve spomenute u točki (b) za druge karakteristike. [...] 8. Osim ako je to opravdano predmetom ugovora, tehničke specifikacije ne smiju upućivati na određenu marku ili izvor, ili određeni proces, zaštitne znakove, patente, tipove ili određeno podrijetlo ili proizvodnju ako bi to imalo učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda. Takva je uputa dopuštena samo u iznimnim slučajevima, kada nije moguć dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora sukladno stavcima 3. i 4.; uz takvu uputu treba navesti riječi ,ili jednakovrijedan'“.
23

U tim uvjetima Kraljevina Švedska smatra da bi izuzimanje društva Posten AB od PDV‑a dovelo do davanja tom društvu umjetne tržišne prednosti u pogledu cijene u odnosu na njegove konkurente koja odgovara iznosu i do visine primjenjive stope PDV‑a, tj. 20%, što bi smanjilo pritisak tržišnog natjecanja na tržištu poštanskih usluga na štetu krajnjeg potrošača. Štoviše, takvo izuzeće povećalo bi cijene izdvojenih usluga koje koristi društvo Posten AB, s obzirom na to da više ne bi moglo odbiti ulazni PDV na te kupnje, što bi ga stoga moglo potaknuti da reorganizira svoje djelatnosti kako bi moglo obavljati više usluga interno.
12

Odlukom o ponovnom razrezu poreza od 12. ožujka 2012. bugarsko porezno tijelo utvrdilo je da je GST – Sarviz imao stalnu poslovnu jedinicu u smislu stavka 1. točke 10. dodatnih odredbi ZDDS‑a tijekom razdoblja dok je isporučivao svoje usluge društvu GST Skafolding i da je odgovoran za plaćanje PDV‑a za te usluge. To je tijelo zaključilo da je GST – Sarviz trebao podnijeti zahtjev za registraciju za potrebe PDV‑a najkasnije do 15. veljače 2010. Posljedično, to porezno tijelo smatralo je da je navedeno društvo odgovorno za plaćanje PDV‑a za isporuke u razdoblju od 15. veljače do 29. prosinca 2010. u iznosu od 224.914,89 bugarskih leva (BGN), uvećanom za zatezne kamate.