2

Činjenice iz kojih proizlazi spor navedene su u točkama 3. do 30. pobijane presude na sljedeći način: „3. [AV] je 18. ožujka 2005. podvrgnut liječničkom pregledu koji prethodi zapošljavanju kao člana Komisijina privremenog osoblja u okviru ugovora na određeno vrijeme na razdoblje od 16. travnja 2005. do 15. travnja 2009. [AV] je prilikom tog pregleda potpisao obrazac u kojem je bilo navedeno da kod njega ne postoje nikakvi čimbenici rizika za razvoj bolesti osim jednog oblika dislipidemije, da nema povijest bolesti i da ne prima nikakvu farmakološku terapiju. 4. Službeni liječnik koji je obavio liječnički pregled koji prethodi zapošljavanju, doktor A, dao je mišljenje o [AV‑ovoj] fizičkoj sposobnosti za obavljanje dužnosti za koje je trebao biti zaposlen. 5. [AV] je 16. travnja 2005. stupio u Komisijinu službu te je bio raspoređen u Zajednički istraživački centar (JRC) u Ispri (Italija). 6. Službeni liječnik zdravstvene službe u Ispri 26. lipnja 2005. [AV‑u] je dijagnosticirao psihijatrijsku bolest. Dotična je osoba 21. srpnja 2005. voditelju medicinske službe u Ispri priopćila da za tu bolest prima terapiju već petnaestak godina. Osim toga, iz izvješća voditelja medicinske službe u Ispri proizlazi da je tijekom razgovora s [AV‑om] održanim 5. prosinca 2005. potonji u odgovoru na pitanje potvrdio da je prilikom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju propustio govoriti o svojoj bolesti. 7. [AV] je bio na mnogo bolovanja, zbog čega ga je Komisija 12. rujna 2008. odlučila poslati na neplaćeni dopust u skladu s člankom 16. UZOS‑a. 8. [AV‑ov] zastupnik 17. studenoga 2008. podnio je zahtjev odboru za utvrđivanje invalidnosti. 9. Tijelo nadležno za sklapanje ugovora dopisom od 16. veljače 2009. obavijestilo je [AV‑a] da je odlukom od 4. veljače 2009. odlučilo njegov slučaj podnijeti odboru za utvrđivanje invalidnosti. 10. Odbor za utvrđivanje invalidnosti 9. svibnja 2009. jednoglasno je zaključio [da AV] zbog svoje psihijatrijske bolesti ima potpunu trajnu invalidnost zbog koje ne može obavljati posao koji odgovara njegovim dužnostima. 11. Voditelj medicinske službe u Ispri 24. srpnja 2009. obavijestio je [AV‑ova] zastupnika o zaključcima odbora za utvrđivanje invalidnosti, o odluci tijela nadležnog za sklapanje ugovora od 9. srpnja 2009. o primjeni [na AV‑a] odgode zdravstvenog osiguranja s retroaktivnim učinkom od dana njegova stupanja u službu i o odluci tijela nadležnog za sklapanje ugovora od 13. srpnja 2009. o razrješenju dužnosti [AV‑a] zbog njegove trajne invalidnosti i odbijanju naknade za invalidnost. 12. [AV] je protiv odluka od 9. srpnja 2009. i 13. srpnja 2009. izjavio žalbu. Slijedom te žalbe, tijelo nadležno za sklapanje ugovora 5. veljače 2010. povuklo je te odluke. 13. Dopisom od 5. veljače 2010. tijelo nadležno za sklapanje ugovora pozvalo je [AV‑a] da iznese svoje stajalište u pogledu činjenice da tijekom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju nije prijavio ‚bolest od koje [je bolovao] već dugi niz godina i zbog koje [je primao] terapiju u trenutku [potpisivanja obrasca prilikom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju]’. 14. [AV] je u dopisu od 15. veljače 2010. iznio svoje stajalište, koje je detaljnije pojasnio njegov zastupnik u dopisu od 16. veljače 2010. [AV] je tvrdio, među ostalim, da je u trenutku liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju njegovo zdravstveno stanje bilo ‚optimalno’, da je ‚mnogo godina radio na odgovornim položajima u privatnim poduzetnicima’ te da mu je u vrijeme zapošljavanja njegova bolest ‚bila tek sjećanje’. 15. Voditelj medicinske službe u Ispri, doktor B, u internoj obavijesti od 3. ožujka 2010. obavijestio je glavnog direktora Glavne uprave (GU) za ljudske resurse i sigurnost da bi, da je [AV] tijekom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju spomenuo svoju bolest, liječnici izdali mišljenje o ‚nesposobnosti’ za radno mjesto kvalificiranog radnika ili mišljenje o ‚uvjetnoj sposobnosti’ za isključivo administrativno radno mjesto (u daljnjem tekstu: obavijest od 3. ožujka 2010.). 16. Tijelo nadležno za sklapanje ugovora odlučilo je 12. travnja 2010. [na AV‑a] primijeniti odgodu zdravstvenog osiguranja predviđenu u članku 32. prvom stavku UZOS‑a, s retroaktivnim učinkom od datuma njegova stupanja u službu, smatrajući u biti ‚da bi na [AV‑a] bila primijenjena odgoda zdravstvenog osiguranja’ da je prilikom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju upozorio na postojeću bolest (u daljnjem tekstu: odluka od 12. travnja 2010.). 17. Tijelo nadležno za sklapanje ugovora 16. travnja 2010. odlučilo je, s jedne strane, ‚suspendirati [AV‑ovo] zaposlenje od 30. travnja 2010.’ zbog njegove potpune invalidnosti i, s druge strane, odbiti naknadu za invalidnost, s obzirom na to da je invalidnost u vezi s kojom je tražio tu naknadu ‚ista onu na koju je [bila] primijenjena odgoda zdravstvenog osiguranja’ (u daljnjem tekstu: odluka od 16. travnja 2010.). 18. Tužbom podnesenom tajništvu Službeničkog suda 31. ožujka 2011. i upisanom pod oznakom F‑4/11 [AV] je zatražio poništenje odluka od 12. travnja 2010. i 16. travnja 2010. 19. Službenički sud presudom od 10. srpnja 2012., AV/Komisija (F‑4/11, EU:F:2012:96, u daljnjem tekstu: presuda od 10. srpnja 2012.) poništio je odluku od 12. travnja 2010. kao i odluku od 16. travnja 2010. u dijelu u kojem je njome [AV‑u] odbijena naknada za invalidnost. 20. Konkretno, Službenički sud presudio je da, ‚kad se u konkretnom slučaju nakon liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju pokaže da službenik nije iskreno i potpuno odgovorio na pitanja o svojem zdravstvenom stanju koja mu je postavio službeni liječnik na tom pregledu, tijelo nadležno za sklapanje ugovora može povući svoju prvotnu odluku da neće primijeniti odgodu zdravstvenog osiguranja i donijeti novu odluku kojom se ona retroaktivno primjenjuje’. Službenički je sud dodao da je, ‚[n]eovisno o tome, tijelo nadležno za sklapanje ugovora najprije dužno poštovati postupak predviđen člankom 32. UZOS‑a, odnosno, s jedne strane, uputiti zahtjev službenom liječniku da donese mišljenje o tome opravdava li bolest ili invalidnost primjenu odgode zdravstvenog osiguranja uz zapošljavanje i, s druge strane, obavijestiti službenika o odluci koju je donijelo na osnovi tog mišljenja kako bi on mogao, prema potrebi, podnijeti žalbu odboru za utvrđivanje invalidnosti’. Naime, također prema mišljenju Službeničkog suda, ‚takvo pitanje, koje podrazumijeva utvrđenje može li ta bolest ili invalidnost dovesti do invalidnosti ili smrti službenika u roku od pet godina počevši od dana njegova stupanja u službu institucije, pitanje je medicinske prirode i isključivo je u nadležnosti službenog liječnika i, povodom žalbe, odbora za utvrđivanje invalidnosti’ (presuda od 10. srpnja 2012., t. 34.). 21. Nadalje, Službenički je sud presudio da je Komisija utemeljeno tvrdila [da AV] nije iskreno i potpuno odgovorio na pitanja koja je postavio službeni liječnik na liječničkom pregledu koji prethodi zapošljavanju (presuda od 10. srpnja 2012., t. 36.), međutim, da ni od službenog liječnika ni od odbora za utvrđivanje invalidnosti nije zatraženo konkretno mišljenje o tome bi li liječnička služba, u slučaju da je bolest bila prijavljena prilikom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju, smatrala da ta bolest spada među one u pogledu kojih je, zbog rizika povezanih s takvim bolestima, nužno primijeniti odgodu zdravstvenog osiguranja (presuda od 10. srpnja 2012., t. 37. do 40.). Što se tiče posebno obavijesti od 3. ožujka 2010., Službenički je sud utvrdio da je Komisija izričito tvrdila da tijelo nadležno za sklapanje ugovora nije utemeljilo svoju odluku od 12. travnja 2010. na toj obavijesti (presuda od 10. srpnja 2012., t. 39.). 22. Komisija je dopisom od 20. srpnja 2012. priopćila [AV‑u] da je utvrdila da ‚se mjera za pravilno izvršenje presude [od 10. srpnja 2012.] sastoji od ponovnog sazivanja odbora za utvrđivanje invalidnosti kako bi taj odbor mogao odgovoriti na pitanje iz točaka 37. [do] 40. obrazloženja koje se odnosi na to bi li [AV‑ova] bolest, u slučaju da je bila prijavljena na liječničkom pregledu koji prethodi zapošljavanju, opravdala primjenu odgode zdravstvenog osiguranja’. Istim je dopisom Komisija pozvala [AV‑a] da imenuje liječnika koji će ga zastupati u odboru za utvrđivanje invalidnosti. 23. [AV] je 7. veljače 2013. imenovao liječnika koji će ga zastupati u odboru za utvrđivanje invalidnosti. Budući da je Komisija imenovala liječnika u ožujku 2013., odbor za utvrđivanje invalidnosti sastao se 30. travnja 2013. 24. [AV] je dopisom od 16. prosinca 2013. zatražio od liječnika koji je u odboru za utvrđivanje invalidnosti zastupao Komisiju da mu dostavi zaključke navedenog odbora i, ako postoji, odluku koju je donijelo tijelo nadležno za sklapanje ugovora. 25. Komisija je dopisom od 10. travnja 2014. [AV‑u] dostavila zaključke odbora za utvrđivanje invalidnosti kojima je utvrđeno da, da je [AV] prijavio svoju bolest prilikom liječničkog pregleda koji prethodi zapošljavanju, ‚službeni liječnik […] bi od [tijela nadležnog za sklapanje ugovora] tražio da primijeni […] odgodu zdravstvenog osiguranja [u skladu s] čl[ankom] 32. UZOS‑a’. 26. Dopisom od 10. travnja 2014. [AV] je od Komisije zatražio da mu navede razloge kašnjenja u dostavi zaključaka odbora za utvrđivanje invalidnosti i da ga obavijesti je li na temelju navedenih zaključaka tijelo ovlašteno za sklapanje ugovora donijelo odluku. 27. Komisija je 16. rujna 2014. odlučila na [AV‑a] primijeniti odgodu zdravstvenog osiguranja predviđenu člankom 32. UZOS‑a na razdoblje od pet godina od datuma njegova stupanja u službu kao člana privremenog osoblja, odnosno od 16. travnja 2005., te mu odbiti naknadu za invalidnost, s obzirom na to da je navedena invalidnost ista ona na koju se primjenjuje odgoda zdravstvenog osiguranja (u daljnjem tekstu: sporna odluka). 28. [AV] je 22. prosinca 2014. protiv sporne odluke podnio žalbu na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije. Osim toga, [AV] je zahtijevao da mu se ‚na temelju zaključaka odbora za utvrđivanje invalidnosti od 30. travnja 2013.’ suspendira njegovo zaposlenje i prizna pravo na naknadu za invalidnost. Naposljetku je zahtijevao novčanu naknadu u iznosu od 50000 eura zbog povrede članka 41. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. 29. Komisija je odlukom od 21. travnja 2015. odbila [AV‑ovu] žalbu. 30. [AV] je 22. lipnja 2015. zatražio da mu se na temelju članka 110. Poslovnika odobri besplatna pravna pomoć za podnošenje pravnog sredstva protiv sporne odluke. Rješenjem predsjednika Službeničkog suda od 9. rujna 2015. [AV‑u] je odobrena besplatna pravna pomoć.”