ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Iako je smatrala da STLS valja smatrati „sustavom”, Komisija je analizirala i svaku predmetnu mjeru zasebno. U spornoj je odluci odlučila da, među tim mjerama, one koje proizlaze iz članka 115. stavka 11. TRLIS‑a (o ranoj amortizaciji zakupljene imovine), one koje proizlaze iz primjene sustava poreza po tonaži broda na poduzetnike, brodove ili djelatnosti koje ne ispunjavaju uvjete i one koje proizlaze iz članka 50. stavka 3. RIS‑a (u daljnjem tekstu: predmetne porezne mjere) predstavljaju državnu potporu GIU‑ovima i njihovim investitorima koju je Kraljevina Španjolska nezakonito provodila od 1. siječnja 2002. protivno članku 108. stavku 3. UFEU‑a. Komisija je utvrdila da predmetne porezne mjere nisu spojive s unutarnjim tržištem, osim ako takva potpora odgovora tržišnoj naknadi za posredovanje financijskih investitora i ako se prenosi na poduzetnike koji se bave pomorskim prometom, a na koje se primjenjuju odredbe Pomorskih smjernica. Odlučila je da Kraljevina Španjolska mora okončati taj sustav potpore u onoj mjeri u kojoj je on nespojiv s unutarnjim tržištem i da mora osigurati povrat nespojivih potpora od investitora GIU‑ova koji su je koristili, bez mogućnosti da ti primatelji prenesu teret povrata na druge osobe. Međutim, Komisija je odlučila da neće provesti povrat za potporu koja je dodijeljena u okviru poslova financiranja za koje su se nadležna nacionalna tijela obvezala odobriti pogodnost tih mjera pravno obvezujućim aktom donesenim prije 30. travnja 2007., kada je u Službenom listu Europske unije objavljena njezina Odluka 2007/256/EZ od 20. prosinca 2006. o sustavu potpore koji je Francuska provela na temelju članka 39. CA Općeg poreznog zakona – Državna potpora C 46/04 (ex NN 65/04) (SL 2007., L 112, str. 41).
56.

Međutim, napominjem da to razlikovanje nije apsolutno i da ono u svojoj praktičnoj provedbi može dovesti do poteškoća, osobito u određenim slučajevima u kojima je odvjetnička uloga slojevitija, kao što to potvrđuje ovaj predmet. U tom pogledu ističem različita stajališta stranaka u ovom predmetu kad je riječ o ulozi odvjetnika kao posrednika u kontekstu prekograničnog aranžmana.
31.

U predmetnom slučaju, društvo B. i Dyrektor Izby Skarbowej w W. imaju različita stajališta o pitanju pripisivanja prijevoza kojim je roba od prvog subjekta (društva BOP) dostavljena zadnjem subjektu u lancu (klijentima društva B.). Dok društvo B. smatra da se taj prijevoz mora pripisati drugoj isporuci u lancu, to jest isporukama koje je on izvršio svojim klijentima, Dyrektor Izby Skarbowej w W. smatra da se prijevoz mora pripisati prvoj isporuci (onoj koju je društvo BOP izvršilo društvu B.). Ta se razlika u perspektivama odrazila u međusobno različitim zaključcima o tome koja od tih isporuka čini isporuku unutar Zajednice. To je pak utjecalo na njihova stajališta o poreznom tretmanu tih pojedinih isporuka.
53.

Međutim, u određenim slučajevima moguće je da nijedan razuman privatni ulagač ne bi izdao jamstvo ako je poduzetnik u iznimno teškoj situaciji te je stoga vrlo visoka vjerojatnost da zajmoprimac neće vratiti zajam. U tom slučaju, koji se predviđa u točki 2.2. i točki 4.1. podtočki (a) Obavijesti o jamstvima, ne postoji tržišna cijena jamstva, s obzirom na to da nijedan ulagač nije spreman izdati takvo jamstvo. U takvom slučaju, koji u skladu s točkom 4.1. podtočkom (a) Obavijesti o jamstvima nastaje samo u „iznimnim okolnostima”, iznos potpore odgovara samom iznosu jamstva. To se objašnjava time što se, s jedne strane, iznos potpore ne može odrediti kao razlika između stvarno plaćene cijene i faktora koji ne postoji, s obzirom na to da ne postoji tržišna cijena za izdavanje takvog jamstva. S druge strane, s obzirom na to da je rizik neispunjenja osobito visok, država će vrlo vjerojatno biti dužna isplatiti cijeli iznos za koji je izdano jamstvo ( 22 ).
59.

Ponovno ocjenjivanje prava na naknadu za život u inozemstvu u trenutku stjecanja državljanstva države rada, kao što to čini Komisija, svodi se na to da se u tom trenutku (u ovom slučaju u 2017.) namjerava ispitati je li žalitelj tijekom deset godina prije stupanja u službu (u ovom slučaju od 1990. do 2000.) prekinuo povezanost koja u tom razdoblju još uopće nije postojala. Kao što to priznaju Komisija i Vijeće, to je moguće samo ako se pogrešno pretpostavi da je žalitelj imao belgijsko državljanstvo već prilikom stupanja u službu.
„1.

Članak 17. stavak 3. točku (a) Uredbe 2016/679 treba tumačiti na način da se, pri odvagivanju suprotstavljenih temeljnih prava iz članaka 7., 8., 11. i 16. Povelje koje je potrebno provesti u okviru ispitivanja zahtjeva za uklanjanje poveznica koji je operatoru pretraživača podnesen na temelju navodne neistinitosti informacija koje se pojavljuju u sadržaju do kojeg su postavljene poveznice, ne može kao relevantna uzeti u obzir činjenica je li ispitanik na prihvatljiv način, primjerice privremenom pravnom zaštitom, mogao ostvariti pravnu zaštitu u odnosu na pružatelja sadržaja. U okviru tog zahtjeva ispitanik treba pružiti dokaz prima facie u pogledu neistinitosti sadržaja do kojeg vode poveznice čije se uklanjanje traži ako to nije očito nemoguće ili pretjerano otežano, osobito s obzirom na prirodu informacija o kojima je riječ. Operator pretraživača treba izvršiti provjere koje su obuhvaćene njegovim konkretnim mogućnostima, pri čemu se, ako je to moguće, treba obratiti uredniku mrežne stranice do koje vode poveznice. Ako to zahtijevaju okolnosti slučaja kako bi se spriječila nepopravljiva šteta za ispitanika, operator pretraživača može privremeno prekinuti postavljanje poveznica ili može naznačiti u rezultatima pretraživanja da se osporava istinitost određenih informacija koje se pojavljuju u sadržaju do kojeg vodi poveznica o kojoj je riječ.
4.

U članku 1. stavku 649. Zakona br. 190 od 23. prosinca 2014. ( 3 ) navodi se: „U svrhu pridonošenja cilju konsolidacije javnih financija i u iščekivanju detaljne reorganizacije provizije i naknade koje se duguju koncesionarima i drugim operatorima u sektoru u okviru mreže prikupljanja uplata za račun države, u skladu s člankom 14. stavkom 2. točkom (g) [Zakona o prijenosu ovlasti], državna sredstva koja se kao naknade stavljaju na raspolaganje koncesionarima i osobama koje, ovisno o svojim ulogama, posluju u upravljanju igrama na sreću i prikupljanju uplata pomoću uređajâ iz članka 110. stavka 6. jedinstvenog teksta Zakonodavne uredbe br. 773 od 18. lipnja 1931. smanjuju se za iznos od 500 milijuna eura godišnje, počevši od 2015. Slijedom toga, od 1. siječnja 2015.: (a) operatori u sektoru uplaćuju koncesionarima ukupan iznos uplata prikupljenih s pomoću prethodno navedenih uređaja, odnosno neto uplaćeni dobitak. Koncesionari prosljeđuju Agenzii delle dogane e dei monopoli [Agencija za carine i monopole] naziv operatora u sektoru koji ne izvrši to plaćanje, za potrebe eventualne pritužbe nadležnom sudskom tijelu; (b) koncesionari u okviru izvršavanja javnih funkcija koje su im povjerene, uz iznos koji obično plaćaju državi na ime poreza i drugih davanja koje duguju na temelju zakonodavstva koje je na snazi i na temelju ugovora o koncesiji, također godišnje plaćaju iznos od 500 milijuna eura između travnja i listopada svake godine, svaki ovisno o broju uređaja koji su im dodijeljeni do 31. prosinca 2014. Broj uređaja iz članka 110. stavka 6. točaka (a) i (b) jedinstvenog teksta Zakonodavne uredbe br. 773 od 18. lipnja 1931. koji se dodjeljuje svakom koncesionaru, kao i načini na koje se izvršava plaćanje utvrđuju se odlukom direktora Agencije za carine i monopole koja se donosi najkasnije 15. siječnja 2015., nakon provjere podataka. Sličnom odlukom izvršava se izmjena broja uređaja utvrđenih u skladu s prethodno navedenim, počevši od 2016.; (c) u okviru izvršavanja javnih funkcija koje su im povjerene, koncesionari među ostalim operatorima u sektoru dijele preostale iznose, dostupne za njihove provizije i naknade, pri čemu ponovno pregovaraju o odgovarajućim ugovorima i isplaćuju provizije i naknade isključivo s obzirom na sklapanje ugovora o kojima se ponovno pregovaralo.
43.

U tom pogledu, kao prvo, valja s jedne strane podsjetiti na to da u skladu s tom odredbom rok plaćanja počinje teći od datuma prihvata samo ako se taj postupak prihvata predviđa zakonom ili ugovorom. S druge strane, u odnosu na tu prvu odredbu, člankom 4. stavkom 5. Direktive 2011/7 pojašnjava se da države članice osiguravaju da najdulje trajanje postupka prihvata ne prijeđe 30 kalendarskih dana od datuma primitka robe ili usluga, „osim ako je drukčije izričito određeno ugovorom ili natječajnom dokumentacijom, te uz uvjet da to nije posebno nepravedno prema vjerovniku u smislu članka 7.”. Naime, u uvodnoj izjavi 26. te direktive navodi se da „najdulje trajanje postupka prihvata […] u pravilu ne prelazi 30 kalendarskih dana[,] […] [osim] u slučaju posebno složenih ugovora, kad je to izričito predviđeno ugovorom i natječajnom dokumentacijom, te ako to nije posebno nepravedno prema vjerovniku”.
55.

Najprije, Sud je već presudio da iz „direktive SE proizlazi da osiguranje stečenih prava koje želi zakonodavac Unije, ne podrazumijeva samo zadržavanje stečenih prava radnika u društvima koja sudjeluju u spajanju, nego i proširenje tih prava na sve radnike koje zapošljavaju” ( 32 ). Stoga mi se čini jasnim da svi radnici trebaju moći koristiti to posebno glasovanje, čak i ako kao takvo nije dopušteno nacionalnim pravom ( 33 ). Usto, sporazumom o sudjelovanju mogu se odrediti točni načini izbora predstavnikâ radnikâ. To bi moglo dovesti do toga da PPT u okviru pregovora prihvati da drugi sindikati, osim njemačkih sindikata, mogu predložiti kandidate a da to ne proizlazi ni iz obveze iz Direktive SE ni, u teoriji, iz nacionalnog prava. Konačno, s obzirom na stajalište iz Direktive SE koje omogućuje suodlučivanje u PPT‑u predstavnika sindikata koji nisu zaposleni u subjektu na koji se odnosi preoblikovanje ( 34 ) i s obzirom na to da je u nacionalnom pravu to slučaj društva koje treba preoblikovati, kandidati sindikatâ mogu biti kandidati koji nisu zaposleni u takvom subjektu.
10.

Članak 12. Decreta Legge No 132 – Misure urgenti di degiurisdizionalizzazione ed altri interventi per la definizione dell’arretrato in materia di processo civile, od 12. rujna 2014. (Zakonski dekret br. 132 o hitnim mjerama za izvansudske postupke i druge intervencije namijenjene smanjenju broja neriješenih građanskih predmeta; u daljnjem tekstu: Zakonski dekret br. 132/2014) ( 6 ), koji je Leggeom No 162 od 10. studenoga 2014. (Zakon br. 162) preinačen u zakon s izmjenama propisuje: „1. Bračni drugovi mogu sklopiti, pred gradonačelnikom kao matičarom, u skladu s člankom 1. Dekreta predsjednika republike br. 396 od 3. studenoga 2000., za općinu u kojoj jedan od njih ima prebivalište ili za općinu u kojoj je brak upisan, uz odvjetničku pomoć ili bez nje, sporazum o zakonskoj rastavi ili, u slučajevima iz članka 3. stavka 2. točke (b) prvog ulomka Zakona br. 898 od 1. prosinca 1970., sporazum o prestanku braka ili građanskih učinaka braka ili sporazum o izmjeni uvjeta rastave ili razvoda. 2. Odredbe ovog članka ne primjenjuju se ako bračni drugovi imaju maloljetnu djecu ili odraslu djecu koja su poslovno nesposobna, imaju teški invaliditet u smislu članka 3. stavka 3. Zakona br. 104 od 5. veljače 1992. ili nisu ekonomski samostalna. 3. Matičar od svake od stranaka, koje mogu, ali ne moraju koristiti odvjetničku pomoć, uzima osobnu izjavu o želji za rastavom ili prestankom građanskih učinaka braka ili za prestankom braka u skladu s uvjetima koji su dogovorile. To vrijedi i za svaku izmjenu uvjeta rastave ili razvoda. Sporazumom se ne mogu uređivati imovinski odnosi. Pismeno sa sporazumom sastavlja se i potpisuje odmah nakon uzimanja izjava opisanih u ovom stavku. U slučajevima iz stavka 1., sporazum zamjenjuje sudske naloge kojima se zaključuju postupci zakonske rastave, prestanka građanskih učinaka braka, prestanka braka i izmjene uvjeta rastave ili razvoda. U slučaju zakonske rastave, prestanka građanskih učinaka braka ili prestanka braka na temelju sporazuma, matičar bračne drugove, nakon što od njih uzme izjave, poziva da pristupe pred njega u roku ne kraćem od 30 dana nakon uzimanja izjava kako bi potvrdili predmetni sporazum, kao i za potrebe dostave sporazumâ iz stavka 5. Ako se ne pojave pred matičarom, sporazum neće biti potvrđen. […]”
58.

Kao što je to istaknuto u točki 35. i kao što to proizlazi iz članaka 8. i 11. do 18. Direktive 2015/849, u sustavu sprečavanja pranja novca i financiranja terorizma uvedenog tom direktivom u skladu s pristupom koji se temelji na procjeni rizika, obveznici imaju ključnu ulogu u procjeni rizika od navedenih aktivnosti. Kao što je to Komisija istaknula na raspravi, ta se temeljna uloga objašnjava uskom povezanošću obveznikâ s obavljanjem gospodarskih djelatnosti i stoga potencijalno nezakonitim djelatnostima, koja te obveznike stavlja u bolji položaj za otkrivanje mogućih sumnjivih transakcija.
29.

Teško je shvatiti kako Komisija može tvrditi da usputno upućivanje u pobijanoj presudi na tekst u spornoj EPSO‑ovoj obavijesti kojim se opravdava jezično ograničenje može učiniti tu presudu nevaljanom. Štoviše, teško je uvidjeti postojanje ikakve razlike između toga da je novozaposleni javni službenik „sposoban odmah početi radi” i toga da je „sposoban odmah početi učinkovito raditi”. Iako se Komisija poziva na to razlikovanje u prilog svojoj tvrdnji da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, ona u svojim očitovanjima ne objašnjava u čemu se to razlikovanje sastoji. Komisija je na raspravi pojasnila da, prema njezinu mišljenju, sposobnost da se učinkovito radi podrazumijeva mogućnost obavljanja sporednih zadaća koje nisu povezane sa stvarnim poslovima kandidatâ. Međutim, to se tumačenje protivi i uobičajenom značenju riječi i kontekstu u kojemu se one koriste u točki 137. pobijane presude.
29.

Teško je shvatiti kako Komisija može tvrditi da usputno upućivanje u pobijanoj presudi na tekst u spornoj EPSO‑ovoj obavijesti kojim se opravdava jezično ograničenje može učiniti tu presudu nevaljanom. Štoviše, teško je uvidjeti postojanje ikakve razlike između toga da je novozaposleni javni službenik „sposoban odmah početi raditi” i toga da je „sposoban odmah početi učinkovito raditi”. Iako se Komisija poziva na to razlikovanje u prilog svojoj tvrdnji da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava, ona u svojim očitovanjima ne objašnjava u čemu se to razlikovanje sastoji. Komisija je na raspravi pojasnila da, prema njezinu mišljenju, sposobnost da se učinkovito radi podrazumijeva mogućnost obavljanja sporednih zadaća koje nisu povezane sa stvarnim poslovima kandidatâ. Međutim, to se tumačenje protivi i uobičajenom značenju riječi i kontekstu u kojemu se one koriste u točki 157. pobijane presude.
72.

Kao što sam to već naveo, treba razlikovati: – Odluke u kojima javni naručitelj izričito odlučuje o sumnjama koje je mogla potaknuti određena ponuda i kojima se završava kontradiktorni postupak provjere kako bi se ocijenilo je li ponuda izuzetno niska. Prema mojem mišljenju, ta odluka, u bilo kojem od dva moguća oblika, utječe na interese ponuditeljâ, konkretno, ponuditelja čija se ponuda isključuje jer je izuzetno niska. Promjena njegova položaja u natječaju, zajedno s autonomijom postupka u kojem je javni naručitelj donio odluku, idu u prilog tome da se ta odluka kvalificira kao konačna odluka nad kojom se može provesti sudski nadzor od trenutka njezina donošenja. – Implicitne odluke javnog naručitelja koje se, s obzirom na to da ne postoje sumnje u ozbiljnost ponuda, uključuju u odluku o dodjeli ugovora. One se u sudskom postupku trebaju pobijati odgovarajućim pravnim sredstvom protiv te konačne odluke.
50.

Kako bi riješio taj zahtjev, Opći sud nije morao donijeti odluku o statusu IMG‑a kao međunarodne organizacije s obzirom na pravila međunarodnog javnog prava koja su obvezujuća za Uniju. Bilo je dovoljno istaknuti, kao što je to i učinio u točkama 78. do 80. pobijane presude, da pojam međunarodne organizacije koji se upotrebljava u financijskim pravilima iz 2002. i 2012. odgovara pojmu iz međunarodnog prava, ali da on u tim pravilima ima posebnu namjenu, izvršenje proračuna Unije.
106.

Međutim, takvo je odricanje, koje je „prethodno” izraženo tijekom istražnog postupka, dvosmisleno s obzirom na to da činjenica da je optuženik obaviješten o posljedicama neopravdanog nedolaska ne omogućuje ispravljanje te situacije. Naime, do tog odricanja dolazi u ranoj fazi kaznenog postupka u kojoj nadležno pravosudno tijelo ispituje predmet, odnosno istražuje činjenice koje mogu predstavljati kazneno djelo. Kad bi se priznalo da se takvo odricanje analizira uz privolu na suđenje u odsutnosti, to bi stoga bilo protivno načelima koje je naveo zakonodavac Unije i sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava. Podsjećam na to da se tom sudskom praksom zahtijeva da se tu osobu osobno obavijesti o optužbama koje su iznesene protiv nje i da joj se uruči sudski poziv u propisanom obliku ( 44 ). U suprotnom, tom se sudskom praksom zahtijeva da se to odricanje utvrdi na temelju preciznih, objektivnih i relevantnih činjenica kojima se može dokazati da je navedena osoba obaviještena da se protiv nje vodi kazneni postupak, da poznaje prirodu i razlog optužbe i da se stoga doista nedvosmisleno odrekla prava da se pojavi na raspravi i da se brani ( 45 ). U svakom slučaju, prema mišljenju Europskog suda za ljudska prava, nije dovoljno da je optuženik „načuo” da je protiv njega pokrenut kazneni progon ( 46 ).
89.

Međutim, kada bi se slijedilo upravo tumačenje koje predlaže RTL, to bi moglo dovesti do nejasnoća u tumačenju, s obzirom na to da bi se time izašlo iz postojećeg opisanog okvira: kabelsko reemitiranje jest samo ono koje provode profesionalni kabelski operatori, a priopćavanje javnosti, neovisno o sustavu reemitiranja, omogućuje da se organizacijama za radiodifuziju plaća naknada ovisno o prihvaćenom poslovnom modelu pod uvjetima koji su jasno utvrđeni pravom Unije i sudskom praksom Suda.
10.

Sustav vladavine i upravljanje Gibraltarom uređen je Rješenjem o Ustavu Gibraltara iz 2006. (Gibraltar Constitution Order 2006), koji je stupio na snagu 1. siječnja 2007. Na temelju tog rješenja izvršnu vlast izvršava guverner kojeg imenuje kraljica i, za određena unutarnja pitanja, Her Majesty’s Government of Gibraltar, zakonodavna vlast kraljica i gibraltarski parlament. Gibraltar ima uspostavljene vlastite sudove. Protiv presuda najvišeg suda Gibraltara postoji mogućnost žalbe pred Judicial Committee of the Privy Council (Sudski odbor Kraljevskog vijeća).
33.

Budući da su ÜTS‑om tarife snižene do same krajnosti (iznos „nula”), to je dovelo do toga da se općim pravilom prijevoznicima naložila stvarna obveza obavljanja javne usluge čiji je cilj dati poticaj „određenim skupinama putnika”.
49.

S obzirom na navedeno smatram da, ako situacije nisu objektivno usporedive, porezna pravila o kojima je riječ u glavnom postupku ne dovode do ograničavanja slobode poslovnog nastana. Stoga predlažem da Sud na prvo pitanje odgovori niječno, i to na način da se članku 43. u vezi s člankom 48. UEZ‑a ne protivi zakonodavstvo države članice koje rezidentnom društvu zabranjuje da od svoje oporezive dobiti odbije konačne gubitke svoje stalne poslovne jedinice koja se nalazi u drugoj državi članici ako to zakonodavstvo na temelju bilateralnog ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja sklopljenog između dviju odnosnih država članica izuzima dobit i gubitke.
61.

Stoga smatram, da ponovim izraz koji je upotrijebio Sud, da „poslodavac koji radniku ne omogući korištenje njegovim pravom na plaćeni godišnji odmor za to treba snositi posljedice” ( 34 ). Prema mojem mišljenju, kad bi se priznalo da je zbog nastupanja potpuno smanjene radne sposobnosti ili nesposobnosti za rad zbog bolesti poslodavac oslobođen od svoje obveze da radniku omogući korištenje njegova godišnjeg odmora do datuma od kojeg taj radnik više nije mogao obavljati svoj posao, to bi dovelo do stvaranja neravnoteže u korist tog poslodavca i na štetu radnika kojeg treba smatrati slabijom stranom radnog odnosa ( 35 ). Naime, poslodavcu bi stoga bila ponuđena mogućnost oslobođenja od poštovanja vlastitih obveza, pod izgovorom da je nastupanje potpuno smanjene radne sposobnosti ili nesposobnosti za rad zbog bolesti nepredvidljiv događaj ( 36 ). Ponovno preuzimam izraz koji je upotrijebio Sud, „[p]rihvatiti u tim okolnostima prestanak pravâ na plaćeni godišnji odmor koja je radnik stekao značilo bi […] potvrditi postupanje koje ide prema nezakonitom bogaćenju poslodavca na štetu samog cilja [Direktive 2003/88], a to je poštovanje radnikova zdravlja” ( 37 ).
7.

Člankom 11. navedene uredbe, naslovljenim „Opća pravila”, određuje se kako slijedi: „1. Na osobe na koje se primjenjuje ova Uredba, primjenjuje se zakonodavstvo samo jedne države članice. To se zakonodavstvo određuje u skladu s ovom glavom. 2. U smislu ove glave, za osobe koje primaju novčana davanja zbog ili kao posljedicu njihove djelatnosti u svojstvu zaposlenih ili samozaposlenih osoba, smatra se da obavljaju spomenutu djelatnost. To se ne primjenjuje na invalidske, starosne ili obiteljske mirovine, ili na [naknade] za ozljede na radu ili profesionalne bolesti, ili na novčana davanja za bolest kojima se pokrivaju troškovi liječenja na neograničeni rok. 3. Podložno člancima od 12. do 16.: (a) na osobu koja obavlja djelatnost kao zaposlena ili samozaposlena osoba u državi članici primjenjuje se zakonodavstvo te države članice; (b) na državnog službenika primjenjuje se zakonodavstvo države članice kojoj podliježe uprava koja ga zapošljava; (c) na osobu, koja prima davanja za nezaposlenost prema članku 65. na temelju zakonodavstva države članice boravišta, primjenjuje se zakonodavstvo te države članice; (d) na osobu pozvanu ili ponovno pozvanu u službu oružanih snaga ili na civilnu službu u državi članici primjenjuje se zakonodavstvo te države članice; (e) na ostale osobe na koje se točke od (a) do (d) ne primjenjuju, primjenjuje se zakonodavstvo države članice boravišta, ne dovodeći u pitanje ostale odredbe ove Uredbe koje joj jamče davanja prema zakonodavstvu jedne ili više država članica”.
5.

Poglavlje IX., naslovljeno „Obveze vezane uz podatke koje treba pružiti ulagateljima”, predviđa obvezno otkrivanje triju kategorija podataka, to jest prospekta i periodičnih izvješća (članci 68. do 75.), ostalih podataka (članci 76. i 77.) i ključnih informacija za ulagatelje (članci 78. do 82.).
89.

Iako Komisija načelno ima pravo izraziti zadrške u pogledu usklađenosti i valjanosti dobivene informacije, ne vidim kako to može izmijeniti taj zaključak. Komisija je samo navela da nije imala priliku provjeriti dobivenu informaciju a da pritom ne zauzme stajalište o sadržaju iste informacije. Ni na kojem se temelju ne može pretpostaviti da je Komisija namjeravala izvršiti takvu provjeru s obzirom na to da joj se Antidampinškim sporazumom, kako ga tumače sudovi Unije ( 24 ), i kao što to Komisija sama priznaje u svojem pisanom odgovoru na pitanja koja je postavio Sud, nalaže da tijekom ispitnog postupka osigura točnost podataka koje podnesu zainteresirane stranke. Suprotno tomu, okolnosti ovog predmeta upućuju na to da je donijela spornu uredbu a da je pritom zanemarila važnu fazu postupka. Budući da bi potpuno zanemarivanje činjenice da su ključni dokazi doista prikupljeni u okviru ispitnog postupka dovelo in fine do „nagrađivanja” ozbiljnog upravnog propusta, oklijevam slijediti Komisijinu argumentaciju u skladu s kojom dokazi ne ispunjavaju njezine zahtjeve ( 25 ). Ako se prihvati da Komisija može voditi ispitni postupak tako da zanemari dostupnu relevantnu informaciju i da se nad tom informacijom ne provede sudski nadzor, taj bi ispitni postupak mogao biti proizvoljan, neučinkovit i netočan. Čini mi se da takav razvoj događaja uopće nije poželjan.