ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, i iznos naknade za korištenje o kojem je riječ u glavnom postupku i iznos dodatne naknade predviđeni su tim dekretom, pri čemu tužitelj u glavnom postupku nema nikakvu diskrecijsku ovlast u pogledu svrsishodnosti njihove primjene. Osim toga, iako dodatna naknada dovodi do značajnog povećanja prvotno dugovanog iznosa, iz podataka kojima Sud raspolaže ne proizlazi da ona predstavlja sankciju za bilo kakav prometni prekršaj. Naime, kao što to navedeni tužitelj pojašnjava u svojim pisanim očitovanjima, obveza plaćanja naknade za korištenje i dodatne naknade razlikuje se od ovlasti nadležnog tijela da izriče novčane kazne, čiji iznos može varirati od 10000 do 300000 HUF (oko 25 do 830 eura), na temelju članka 21. stavka 2. Zakona o cestovnom prometu, kada vlasnik vozila ne ispuni svoju obvezu plaćanja cestovnih naknada.
242

Kao što to tvrdi Komisija, činjenica da, zbog primjene nacionalnih odredbi navedenih u trećem prigovoru iz tužbe u pogledu merituma, s jedne strane, nacionalni sudovi mogu biti spriječeni u tome da do izricanja konačne presude provjere jesu li sudac ili sud poštovali zahtjeve svojstvene djelotvornoj sudskoj zaštiti i da se, s druge strane, stegovni sustav do izricanja te presude može primijeniti kao sustav političkog nadzora nad sadržajem pravosudnih odluka, tijekom tog razdoblja može ugroziti neovisnost poljskih sudova i, prema tome, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 124. ovog rješenja, dovesti do teške i nepopravljive štete u pogledu pravnog poretka Unije i, prema tome, prava koja pojedinci imaju na temelju prava Unije i vrijednosti iz članka 2. UEU‑a na kojima se temelji Unija, među ostalim, vrijednosti vladavine prava.
30

No, u ovom slučaju, uzimajući u obzir te uvjete i datum na koji je nacionalni sud podnio svoje zahtjeve za prethodnu odluku, ne proizlazi da je moguće da Sud, čak i da o ovim predmetima odluči u ubrzanom postupku, donese odluku o njima u roku koji poštuje dobro sudovanje i koji omogućuje sudu koji je uputio zahtjeve da riješi sporove u glavnom postupku prije početka ljeta 2021., kako je on naveo da to mora učiniti zbog razloga spomenutih u točkama 19. i 25. ovog rješenja.
6

U skladu s člankom 27. te uredbe: „1. Podnositelj zahtjeva […] ima pravo na djelotvoran pravni lijek, u obliku žalbe protiv odluke o transferu ili činjeničnog i pravnog preispitivanja te odluke pred sudom. […] 3. Za potrebe žalbi protiv odluka o transferu ili preispitivanja tih odluka, države članice u svom nacionalnom pravu određuju da: (a) predmetna osoba na temelju žalbe ili preispitivanja ima pravo ostati u predmetnoj državi članici do ishoda žalbe ili preispitivanja; ili (b) se transfer automatski odgađa i takva odgoda prestaje nakon isteka određenog razumnog roka tijekom kojeg je sud, nakon detaljnog i temeljitog razmatranja, odlučio o tome hoće li žalbi ili preispitivanju dodijeliti suspenzivni učinak; ili (c) predmetna osoba ima mogućnost da u razumnom roku od suda zatraži odgodu izvršenja odluke o transferu do ishoda žalbe ili preispitivanja. Države članice odgađanjem transfera do donošenja odluke o prvom zahtjevu za odgodu osiguravaju da je na raspolaganju djelotvoran pravni lijek. Sve odluke u vezi s odgodom izvršenja odluke o transferu donose se u razumnom roku, koji omogućuje detaljno i iscrpno razmatranje zahtjeva za odgodu. U odluci da se izvršenje odluke o transferu ne odgađa moraju se navesti razlozi na kojima se ona temelji. 4. Države članice mogu odrediti da nadležna tijela po službenoj dužnosti mogu odlučiti da odgode izvršenje odluke o transferu do ishoda žalbe ili preispitivanja. 5. Države članice osiguravaju da predmetna osoba ima pristup pravnoj pomoći i, kada je to potrebno, jezičnoj pomoći. 6. Države članice osiguravaju da se na zahtjev pravna pomoć odobrava besplatno kada predmetna osoba ne može pokriti s tim povezane troškove. […] […]”
16

Usto, primjena sporne mjere može dovesti do između 107 i 619 tona dodatnih emisija dušikova oksida (NOx), odnosno povećanja od 1,35 % do 7,81 % takvih emisija i između 38 tona do 221 tone dodatnih emisija sitnih lebdećih čestica (PM2,5), odnosno povećanja od 0,86 % do 4,98 % takvih emisija. Troškovi tog onečišćenja zraka procjenjuju se na između 4,5 milijuna i 25,9 milijuna eura na razini cijele Europske unije.
20

U izvješću izrađenom u veljači 2021. na zahtjev Europske komisije (u daljnjem tekstu: drugo izvješće) utvrdilo se, s druge strane, da na razini cijele Europske unije primjena sporne mjere dovodi do emisije od 2,9 milijuna tona CO2, od 107 tona do 619 tona dušikovog oksida (NOx) i od 38 tona do 221 tone sitnih lebdećih čestica (PM2,5). Troškovi tog onečišćenja zraka procjenjuju se na 25,9 milijuna eura.
33

Iz te sudske prakse jasno se može zaključiti da, ako motorno vozilo nije u voznom stanju s obzirom na svoje tehničko stanje, nije registrirano te je, usto, zakonito povučeno iz upotrebe u skladu s primjenjivim nacionalnim pravom, to vozilo nije obuhvaćeno obvezom osiguranja predviđenom člankom 3. prvim stavkom Direktive 2009/103. Naime, takvim se zakonitim povlačenjem iz upotrebe objektivno utvrđuje da se predmetno vozilo ne može upotrebljavati i zato ne može koristiti kao prijevozno sredstvo te da stoga nema svojstvo „vozila” u smislu članka 1. točke 1. Direktive 2009/103 (vidjeti po analogiji presudu od 29. travnja 2021., Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, t. 58. i 59.). Činjenica da je to povlačenje privremeno u tom pogledu nema utjecaja, s obzirom na to da ništa ne upućuje na to da takva okolnost utječe na stvarno povlačenje predmetnog vozila iz upotrebe, tijekom trajanja tog povlačenja.
8

Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, predmetna uputa s informacijama dio je uravnotežene situacije u pogledu deviznog tečaja koja je prevladavala u vrijeme sklapanja predmetnog ugovora o zajmu. Točno je da je u toj uputi navedena mogućnost smanjenja deviznog tečaja i mogućnost njegova povećanja, kao i prednosti i nepogodnosti koje iz toga proizlaze, ali ona ne sadržava informacije o činjenici da promjena makroekonomskih uvjeta i situacije na međunarodnom monetarnom tržištu može dovesti do znatnog, čak i neograničenog povećanja mjesečnih obroka otplate, kao ni o tome da bi u deviznom tečaju između mađarske forinte i švicarskog franka moglo doći do velikih promjena, i to neovisno o stabilnom karakteru te stope u prošlosti.
42

Kad je riječ o pitanju kako načelo istaknuto u presudi od 29. veljače 1996., INZO (C‑110/94, EU:C:1996:67), u skladu s kojim se pravo na odbitak stječe i ako dođe do prestanka djelatnosti prije provedbe oporezivih transakcija, treba primjenjivati s pravilima Direktive o PDV‑u o ispravku odbitaka i osobito može li se odredba poput članka 11. poglavlja 9. Zakona o PDV‑u ipak prihvatiti s obzirom na ta pravila, valja podsjetiti na to da je Sud, s jedne strane, presudio da je mehanizam ispravka predviđen u člancima 184. do 187. Direktive o PDV‑u sastavni dio sustava odbitka PDV‑a uspostavljenog tom direktivom i njegov je cilj uspostaviti bliski i izravni odnos između prava na odbitak ulaznog PDV‑a i korištenja predmetne robe ili usluga za transakcije koje su izlazno oporezive (vidjeti u tom smislu presude od 9. srpnja 2020., Finanzamt Bad Neuenahr‑Ahrweiler, C‑374/19, EU:C:2020:546, t. 20. i od 17. rujna 2020., Stichting Schoonzicht, C‑791/18, EU:C:2020:731, t. 26.). On je, s druge strane, pojasnio da kad se roba ili usluge koje je porezni obveznik stekao koriste za potrebe transakcija oslobođenih od poreza ili onih koje ne ulaze u područje primjene PDV‑a, nema ni naplate izlaznog poreza ni odbitka ulaznog poreza (presuda od 9. srpnja 2020., Finanzamt Bad Neuenahr‑Ahrweiler, C‑374/19, EU:C:2020:546, t. 21. i navedena sudska praksa).
7

Tijekom 2005., na prijedlog vlade Ujedinjene Kraljevine, predstavnici vlada država članica imenovali su E. Sharpston za obnašanje dužnosti nezavisnog odvjetnika Suda za preostalo vrijeme trajanja mandata njezina prethodnika, to jest do 6. listopada 2009. Tijekom 2009., povodom novog prijedloga iste vlade, žaliteljica je imenovana kao nezavisna odvjetnica Suda na novi mandat od šest godina, za razdoblje od 7. listopada 2009. do 6. listopada 2015. Naposljetku, na temelju Odluke (EU, Euratom) 2015/578 predstavnika vlada država članica od 1. travnja 2015. o imenovanju sudaca i nezavisnih odvjetnika Suda (SL 2015., L 96, str. 11.), žaliteljica je imenovana za obnašanje dužnosti nezavisnog odvjetnika za razdoblje od 7. listopada 2015. do 6. listopada 2021.
7

Tijekom 2005., na prijedlog vlade Ujedinjene Kraljevine, predstavnici vlada država članica imenovali su E. Sharpston za obnašanje dužnosti nezavisnog odvjetnika Suda za preostalo vrijeme trajanja mandata njezina prethodnika, to jest do 6. listopada 2009. Tijekom 2009., povodom novog prijedloga iste vlade, žaliteljica je imenovana kao nezavisna odvjetnica Suda na novi mandat od šest godina, za razdoblje od 7. listopada 2009. do 6. listopada 2015. Naposljetku, na temelju Odluke (EU, Euratom) 2015/578 predstavnikâ vlada država članica od 1. travnja 2015. o imenovanju sudaca i nezavisnih odvjetnika Suda (SL 2015., L 96, str. 11.), žaliteljica je imenovana za obnašanje dužnosti nezavisnog odvjetnika za razdoblje od 7. listopada 2015. do 6. listopada 2021.
U okviru tih žalbenih razloga i argumenata žalitelji ističu da je Opći sud povrijedio članak 18. stavak 1. Uredbe br. 1024/2013 i obvezu obrazlaganja koju ima, time što nije pokazao da su oni postupali s nepažnjom. Sama činjenica da su ESB i Opći sud došli do tumačenja članka 26. stavka 3. Uredbe br. 575/2013 koje se razlikuje od onoga koje žalitelji zagovaraju ne znači da su oni postupali s nepažnjom. Naime, u točkama 87. do 89. i 93. do 95. prve pobijane presude te u točkama 73. do 75. i 79. do 81. druge i treće pobijane presude Opći sud je priznao da su neka nacionalna tijela i brojne kreditne institucije prihvatili tumačenje te odredbe koje se oslanja na službeno stajalište koje je EBA iznijela u objavljenom dokumentu. Opći sud također je priznao da je odlomak na popisu koji je EBA objavila mogao poduprijeti njihovo tumačenje. Štoviše, Opći sud nije utvrdio po čemu je to u vrijeme nastanka činjenica tumačenje koje je ESB prihvatio bilo predvidljivo, iako nije postojalo nikakvo objavljeno stajalište, bilo upravno ili sudsko, koje bi poduprlo to tumačenje.
28

U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Sud već u nekoliko navrata presudio da se pravu Unije ne protivi to da se od subjekta zahtijeva da poduzme sve mjere koje se od njega razumno mogu očekivati kako bi se uvjerio da ga transakcija koju poduzima neće dovesti do sudjelovanja u poreznoj utaji, s obzirom na to da određivanje mjera koje se u konkretnom slučaju razumno mogu zahtijevati od poreznog obveznika koji želi izvršiti pravo na odbitak PDV‑a kako bi se uvjerio da njegove transakcije nisu dio utaje koju je počinio trgovac koji je bio prije njega u transakciji u bitnome ovisi o okolnostima tog slučaja (vidjeti u tom smislu presude od 21. lipnja 2012., Mahagében i Dávid, C‑80/11 i C‑142/11, EU:C:2012:373, t. 54. i 59. i od 19. listopada 2017., Paper Consult, C‑101/16, EU:C:2017:775, t. 52.).
9

Pobijanim rješenjem, donesenim na temelju članaka 126. i 130. svojeg Poslovnika, Opći sud odbacio je tužbu kao nedopuštenu, nakon što je u točkama 25. do 27. navedenog rješenja presudio, s jedne strane, da tužitelj nema ni pravni interes ni aktivnu procesnu legitimaciju i, s druge strane, u točkama 28. do 33. istog rješenja, da je Europsko vijeće u svojem dopisu od 24. lipnja 2019. zauzelo stajalište o pozivu na djelovanje od 5. lipnja 2019. Međutim, Opći sud smatrao je primjerenim u točkama 34. do 38. pobijanog rješenja ispitati i meritum tužbe te ju je u svakom slučaju odbio kao očito potpuno pravno neosnovanu.
56

To osobito proizlazi iz točaka 271., 272. i 274. tužbe u prvom stupnju koje glase kako slijedi: „271 [Žalitelji] trpe štetu koja je izravno uzrokovana tim povredama jer nisu u mogućnosti prijaviti očitu povredu propisa Unije od strane Kneževine Andore koje je ona dužna prenijeti te, prema tome, i povredu Monetarnog sporazuma [između Unije i Andore]. Da sud Unije može proglasiti tužbu andorske države nezakonitom, to bi otvorilo izravno pravno sredstvo kojim bi se pred andorskim nacionalnim sudovima mogla istaknuti odgovornost Kneževine Andore za imovinsku štetu, […] 272 […] Naime, da je odgovornost Kneževine Andore za imovinsku štetu nastala zbog nezakonite primjene pravnog pravila koje je retroaktivno, nezakonito i doneseno ad hoc radi (teoretski) prenošenja Direktive 2014/59 […], to jest Zakona 8/2015, na društvo nad kojim se tada vodio stečajni postupak […], ponovno bi se uspostavio položaj [žaliteljâ] u kojemu bi se nalazili da nije došlo do primjene tog nezakonitog postupka (to jest situacija svojstvena stečajnom postupku). […] 274 Prema tome, […] [žalitelji] zahtijevaju od Općeg suda da utvrdi da je Komisijina odgovornost nastala zbog nedostatka dužne pažnje koji je pokazala prilikom potpisivanja Monetarnog sporazuma [između Unije i Andore] i koji je spriječio Andorce na koje su utjecale povrede [tog] monetarnog sporazuma da zbog te povrede pokrenu postupak pred sudom Unije […]”
29

Da bi se odgovorilo na to pitanje, treba podsjetiti na to da mjerodavni kriterij za utvrđivanje može li se članak 54. KPSS-a primijeniti jest kriterij istovjetnosti materijalnih činjenica, tumačen na način da materijalne činjenice na kojima se zasnivaju kazneni postupci pokrenuti u dotičnim dvjema državama članicama moraju obuhvaćati skup činjenica koje su vremenski, prostorno i sadržajno neraskidivo povezane (vidjeti u tom smislu, među ostalim, presudu od 18. srpnja 2007., Kraaijenbrink, C-367/05, EU:C:2007:444, t. 26. do 28.).
10

U okviru tog povezanog leta koji je bio predmet jedinstvene rezervacije napravljene kod KLM‑a, „prijevoznika Zajednice”, u smislu članka 2. točke (c) Uredbe br. 261/2004, let između New Yorka i Amsterdama, koji je obavilo društvo Delta Airlines, prijevoznik sa sjedištem u trećoj zemlji, u okviru ugovora o letovima sa zajedničkom oznakom, kasnio je u dolasku tako da povezani let od Amsterdama do Hamburga nije mogao biti izveden za dotične putnike, što je dovelo do kašnjenja osobe SP na konačno odredište više od tri sata.
17

Iako sud koji je uputio zahtjev ističe da prema njegovu mišljenju pojam „domicil potrošača” u smislu Uredbe br. 1215/2012 treba razumjeti tako da upućuje na domicil potrošača na dan podnošenja tužbe, on ipak pita Sud je li to stvarno slučaj ili taj pojam upućuje na domicil potrošača na dan sklapanja ugovornog odnosa, to jest, u slučaju poput onoga u glavnom postupku, na dan sklapanja predmetnog ugovora o potrošačkom kreditu.
Rješenje Suda (šesto vijeće) od 22. lipnja 2021. – Prosecutor of the regional prosecutor’s office in Ruse, Republika Bugarska

(predmet C-206/20) ( 1 )

„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Članak 8. stavak 1. točka (c) – Europski uhidbeni nalog koji je izdalo državno odvjetništvo države članice radi kaznenog progona na temelju naloga za oduzimanje slobode koji je izdalo isto tijelo – Nepostojanje sudskog nadzora prije predaje tražene osobe – Posljedice – Djelotvorna sudska zaštita – Povelja Europske unije o temeljnim pravima – Članak 47.”

1. Prethodna pitanja – Ubrzani prethodni postupak – Pretpostavke – Okolnosti koje opravdavaju brzo postupanje (Statut Suda, čl. 23.a; Poslovnik Suda, čl. 105. st. 1.) (t. 32.-34.)

2. Prethodna pitanja – Odgovor koji ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji – Odgovor koji se može jasno izvesti iz sudske prakse – Primjena članka 99. Poslovnika (čl. 267. UFEU-a; Poslovnik Suda čl. 99.) (t. 36., 37.)

3. Policijska suradnja – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka o europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica – Izdavanje europskog uhidbenog naloga radi kaznenog progona – Europski uhidbeni nalog i nacionalna odluka na kojoj se on temelji a koji je izdao državni odvjetnik koji se može okvalificirati kao pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog u smislu članka 6. stavka 1. Okvirne odluke – Nepostojanje sudskog nadzora takvih odluka u državi članici izdavanja prije predaje tražene osobe državi članici izvršenja – Usklađenost sa zahtjevima djelotvorne sudske zaštite – Nepostojanje (Povelja Europske unije o temeljnim pravima, članak 47.; Okvirna odluka Vijeća 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, čl. 6. st. 1. i čl. 8. st. 1. t. (c)) (t. 49., 51., 54. i izreka)

Izreka

Članak 8. stavak 1. točku (c) Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299/PUP Vijeća od 26. veljače 2009., u vezi sa člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i sudskom praksom Suda treba tumačiti na način da zahtjevi djelotvorne sudske zaštite, na koju ima pravo osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog radi kaznenog progona, nisu ispunjeni kada je i europski uhidbeni nalog i sudsku odluku na koju se on nadovezuje izdao državni odvjetnik koji se može okvalificirati kao „pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog” u smislu članka 6. stavka 1. te okvirne odluke, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, a da u odnosu na navedeni europski uhidbeni nalog ili navedenu sudsku odluku nije predviđena mogućnost sudskog nadzora u državi članici izdavanja prije nego što država članica izvršenja preda traženu osobu.

( 1 ) SL C 262 od 10. 8. 2020.
2.

Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes i Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) i Friends of the Irish Environment CLG snose vlastite troškove.
2.

Članak 5. stavak 1. točku (c) Uredbe br. 261/2004 treba tumačiti na način da, u slučaju otkazivanja prvotno predviđenog leta zbog izvanredne okolnosti, činjenica da je zračni prijevoznik preusmjerio putnika na let kojim je putnik na krajnje odredište stigao dan nakon prvotno predviđenog, predstavlja „razumnu mjeru” koja tog prijevoznika oslobađa od njegove obveze isplate odštete iz članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. stavka 1. te uredbe, osim ako nije postojala nikakva druga mogućnost izravnog ili neizravnog preusmjeravanja letom koji izvodi on sam ili bilo koji drugi zračni prijevoznik i koji manje kasni u dolasku od sljedećeg leta predmetnog zračnog prijevoznika ili ako je izvođenje takvog preusmjeravanja za potonjeg predstavljalo nepodnošljivu žrtvu u pogledu kapaciteta njegova poduzeća u relevantnom trenutku, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev.
120

U ovom slučaju, dvojbe koje je sud koji je uputio zahtjev istaknuo u pogledu zahtjeva neovisnosti sudaca koji proizlazi iz tih odredbi prava Unije odnose se, s jedne strane, na iste aspekte povezane sa statusom, sastavom i funkcioniranjem Ustavnog suda, koji je donio odluke o kojima je riječ u glavnom postupku, kao što su oni u predmetima u kojima je donesena presuda od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034). Usto, ovi zahtjevi za prethodnu odluku u tom pogledu u biti sadržavaju iste informacije kao što su one iznesene u zahtjevima iz tih predmeta. Na temelju tih se pak informacija, kao što to proizlazi iz razmatranja navedenih u točkama 231. do 237. te presude, ne može utvrditi da Ustavni sud ne ispunjava zahtjeve neovisnosti i nepristranosti, koji se navode u točkama 113. do 119. ovog rješenja, niti da su odluke o kojima je riječ u glavnom postupku donesene u kontekstu koji izaziva opravdanu sumnju u to da Ustavni sud u potpunosti poštuje te zahtjeve.
16

Osoba JL je pred sudom koji je uputio zahtjev podnijela tužbu radi osporavanja otkaza pred Juzgado de lo Social no 41 de Madrid (Radni sud br. 41 u Madridu, Španjolska). Presudom od 11. lipnja 2018. taj je sud prihvatio tu tužbu, pri čemu je utvrdio da je otkaz osobi JL bio nezakonit i da je njezin ugovor o radu prestao. To utvrđenje pratilo je pravo na naknadu štete u iznosu od 433,13 eura i plaće računajući od dana otkaza do dana donošenja te presude, u iznosu od 6170,75 eura.
27

U tom pogledu važno je podsjetiti na to da, s jedne strane, članak 1. stavak 2. Direktive 93/13 isključuje iz svojeg područja primjene ugovorne odredbe koje su odraz „obaveznih zakonskih ili regulatornih odredbi”, izraz koji, s obzirom na trinaestu uvodnu izjavu te direktive, ne obuhvaća samo odredbe nacionalnog prava koje se primjenjuju između ugovornih stranaka neovisno o njihovu izboru nego i one koje su dispozitivne naravi, to jest koje se primjenjuju automatski, kada ne postoji drukčiji dogovor među strankama (vidjeti u tom smislu presude od 26. ožujka 2020., Mikrokasa i Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, t. 50. do 53. i od 9. srpnja 2020., Banca Transilvania, C‑81/19, EU:C:2020:532, t. 23. do 25. i 28.).
23

Odlukom od 21. studenoga 2018. taj je sud odbacio to pravno sredstvo kao nedopušteno uz obrazloženje, u bitnome, da se samo stranke u postupku pred upravnim sudom mogu pozivati na subjektivno pravo na zaštitu pred sudom određenim zakonom. S druge strane, pogrešnom dodjelom predmeta ne može doći do povrede subjektivnog prava člana upravnog suda niti je on nadležan podnijeti pravno sredstvo protiv takve dodjele.
6.

U slučaju da se na temelju odgovora na postavljena prethodna pitanja može zaključiti da tumačenje nacionalnog pravnog pravila koje je uslijedilo nakon predmeta u kojem je doneseno rješenje od 10. studenoga 2016., Signum Alfa Sped (C‑446/15, EU:C:2016:869) i praksa uvedena na temelju tog pravila nisu u skladu s odredbama Direktive 2006/112 o pravu na odbitak PDV‑a i uzimajući u obzir da prvostupanjski sud ne može Sudu Europske unije u svim predmetima uputiti zahtjev za prethodnu odluku, može li se s obzirom na članak 47. [Povelje] smatrati da pravo na pokretanje sudskog postupka za naknadu štete poreznim obveznicima jamči pravo na djelotvoran pravni lijek i na pošteno suđenje koje im se priznaje tim člankom i može li se u tom pogledu tumačiti da odabir oblika rješenja koje je doneseno u predmetu Signum Alfa Sped [rješenje od 10. studenoga 2016., C‑446/15, neobjavljeno, EU:C:2016:869] podrazumijeva da je pitanje već uređeno pravom Unije te da je rješenje očito, s obzirom na to da je razjašnjeno sudskom praksom Suda Europske unije, ili pak taj izbor znači da, s obzirom na to da je predmet vraćen na ponovno ispitivanje, to pitanje nije u potpunosti razjašnjeno i da je stoga i dalje nužno zatražiti od Suda da na to pitanje odgovori u prethodnom postupku?”
11

FP Passenger Service podnio je tužbu Bezirksgerichtu Schwechat (Općinski sud u Schwechatu, Austrija), s ciljem dobivanja odštete u iznosu od 400 eura, uvećanog za kamate, a zbog pretrpljenog kašnjenja leta. U prilog svojem zahtjevu on tvrdi da je s obzirom na to da je dotični let kasnio u polasku, do svojeg konačnog odredišta mogao stvarno doći tek u 18.22, odnosno u vrijeme u koje je zrakoplov koji je kasnio došao u svoj parkirni položaj.