ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
106

Iako se u tužitelj u svojim odgovorima na pitanja Općeg suda (vidjeti točku 78. ove presude) pozvao na to da prilozi C.1 do C.12 replici sadržavaju dokaze potrebne za pobijanje argumenata na koje se Komisija poziva u odgovoru na tužbu, valja istaknuti da se, kao što to pravilno napominje tužitelj i kao što to priznaje Komisija, nepravodobno podnošenje dokaza koji se navode u prilozima C.1 do C.4 replici zapravo može opravdati kako bi se osiguralo poštovanje načela kontradiktornosti u pogledu određenih argumenata navedenih u odgovoru na tužbu. Kao prvo, u prilogu C.1 replici podnesen je izvadak rješenja o upućivanju zahtjeva pred kazneni sud i djelomičnoj obustavi od 16. travnja 2015. koji je donesen u okviru kaznenog postupka pokrenutog u Francuskoj kako bi se potvrdilo da je u korist osobe L. postupak obustavljen zbog merituma, odnosno nepostojanja dovoljnih dokaza, a ne zbog nadležnosti kao što je to Komisija tvrdila u točki 12. odgovora na tužbu. Kao drugo, postupovni elementi podneseni su Ombudsmanu u prilozima C.2 i C.3 replici kako bi se dokazalo da su samo osoba L. i ECO3 podlijegali upozorenju u SRU‑u a ne on sam, kao što je to Komisija tvrdila u točki 16. odgovora na tužbu. Kao treće, u prilogu C.4 replici podneseni su izvadci konačnih revizorskih izvješća u pogledu tri projekta u kojima je sudjelovao tužitelj, kako bi se utvrdilo da broj dana koji su stvarno iskorišteni u okviru projekta općenito odgovara onom koji je procijenjen u proračunu, što je Komisija dovela u pitanje u točki 50. odgovora na tužbu.
21

Kao drugo, što se tiče datuma berbe i datuma zrelosti, u pogledu kojih je tužitelj u biti osporavao uvjete i rezultate tehničkog ispitivanja, žalbeno vijeće smatralo je sljedeće: „Svojstva ‚datum berbe’ i ‚datum zrelosti hrane’ prilično su nejasno definirana u UPOV‑ovim smjernicama (TG/14/9) i Protokolu za ispitivanje za jabuku koji iz toga proizlazi [CPVO TP/14/2] jer upute obuhvaćaju širok raspon zrelosti od ranog do kasnog sazrijevanja te od prikladnosti za trenutačnu konzumaciju do dugotrajnog skladištenja. Učinkovito korištenje smjernica Protokola zahtijeva iskustvo u ispitivanjima RUP‑a i temeljito znanje o sjemenu. U odjeljku „Objašnjenja i metode” iz tablice svojstava Protokola za ispitivanje za jabuku dane su upute. Upute koje se odnose na trenutak berbe i onaj zrelosti hrane dane su u [točkama] Ad 56. i Ad 57. na stranici 32. Prema mišljenju žalbenog vijeća, te je upute pravilno slijedio Ured za ispitivanje. Za dobru usporedbu, plodovi sorte kandidata i referentne sorte ubrani su na isti datum i (u tom slučaju) čim je indeks smanjenja škroba bio oko 5 za sve predmetne sorte. „Trenutak zrelosti” može se osporiti, ali zbog toga što su GEVES‑ovi ispitivači imali iskustva s tim sjemenom, žalbeno se vijeće oslonilo na njihovu ocjenu trenutka zrelosti hrane koji odgovara fazi tijekom koje su sva svojstava plodova bila ocijenjena. Svojstva zrelih plodova mutacija sorte Braeburn bila su zapisana i/ili izmjerena na isti datum (kada je to bilo moguće), to jest oko sredine studenoga, kako se to zahtijeva.”
13

Tužitelj je dopisom od 21. rujna 2016. upućenom Upravi za sigurnost (u daljnjem tekstu: zahtjev od 21. rujna 2016.) zatražio pristup 42 od 71 dokumenta identificiranih u odluci od 8. ožujka 2016. (dokumenti br. 1 do 5, 8, 11, 13, 14, 19, 21 do 30, 33, 34, 37 do 43, 47 do 53, 56 do 58 i 63 do 65) ili barem „informacijama” sadržanima u tim dokumentima pozivajući se, s jedne strane, na članak 13. Uredbe br. 45/2001 i, s druge strane, na članak 6. Uredbe br. 1049/2001. Tužitelj je tom prilikom dokumente i informacije kojima traži pristup podijelio u četiri skupine, koje su stranke odredile kao skupinu A (dokumenti br. 2 do 5, 13, 19, 22 do 26, 29, 30, 33, 34, 37 do 40, 43, 47, 53, 56, 58 i 63), skupinu B (dokumenti br. 8, 11, 41, 42, 48, 49 i 51), skupinu C (dokumenti br. 48, 49 i 51, već uključeni u skupinu B) i skupinu D (dokumenti br. 1, 14, 21, 27, 28, 50, 52 i 57) i za svaku od tih skupina pojasnio razloge koji prema njegovu mišljenju opravdavaju odobrenje njegova zahtjeva.
90

Nasuprot tomu, iako svako smanjenje broja dana godišnjeg odmora nije samo po sebi dovoljno kako bi se zaključilo da je povrijeđeno pravo na godišnji odmor zajamčeno člankom 31. stavkom 2. Povelje, to nije slučaj novog članka 6. Priloga X. Pravilniku o osoblju koji značajno smanjuje trajanje godišnjeg odmora dužnosnika i službenika upućenih na rad u treće zemlje, i to s 42 na 24 dana u tri godine. To smanjenje ne treba, naime, smatrati kao da je spojivo s načelom koje potiče poboljšanje životnih uvjeta i uvjeta zaposlenja zainteresiranih osoba.
26

Tužitelj usto ističe da je podnošenje dokaza o ranijim pravima u pogledu međunarodnih registracija u kojima je naznačena Europska unija nepotrebno, po čemu se one razlikuju od nacionalnih žigova i međunarodnih registracija u kojima su naznačene samo neke države članice Unije. Naime, EUIPO raspolaže informacijama koje mogu potkrijepiti postojanje, valjanost i opseg zaštite međunarodnih registracija u kojima je naznačena Europska unija, s obzirom na to da se te informacije objavljuju u njegovoj bazi podataka CTM‑Online (koja je postala eSearch plus), u skladu s člankom 152. Uredbe br. 207/2009. Podnošenje dodatnih dokumenata za potrebe obrazlaganja prigovora stoga je suvišno, osim, prema potrebi, kada se radi o prijevodu popisa proizvoda i usluga na jezik postupka, koji treba biti podnesen u takvom slučaju.
2

Komisija je 23. srpnja 2015. uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku društvima Paramount Pictures International Ltd, sa sjedištem u Londonu (Ujedinjena Kraljevina) i Viacom Inc., sa sjedištem u New Yorku (New York, Sjedinjene Američke Države), koje je društvo majka prvonavedenog društva (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Paramount). U toj je obavijesti Komisija iznijela svoj preliminarni zaključak o usklađenosti s člankom 101. UFEU‑a i člankom 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) određenih klauzula iz sporazuma o licenciranju koje je Paramount sklopio s društvima Sky UK Ltd i Sky plc (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Sky).
259

U tim okolnostima nije utvrđeno da bi bilo primjerenije da Komisija ispita očekivanu profitabilnost ugovora o marketinškim uslugama od 25. siječnja 2010. za razdoblje od datuma početka tog ugovora do datuma isteka ugovora o uslugama zračne luke od 3. ožujka 2003. s kojim je taj ugovor bio povezan, odnosno travnja 2013., i tako, umjesto sedam mjeseci koje je uzela u obzir, produlji vremenski okvir od 2010. do 2013. U tom pogledu valja utvrditi da je točno da dopis od 14. travnja 2016. koji su podnijeli tužitelji upućuje na to da bi sklapanje ugovora o marketinškim uslugama od 25. siječnja 2010., u vezi s drugim dvama ugovorima, bilo isplativo da se analiza profitabilnosti provela za razdoblje od siječnja 2010. do travnja 2013. Međutim, kao što je to Komisija pravilno navela, analiza iz dopisa od 14. travnja 2016. ne uključuje nova očekivana plaćanja za marketinške usluge.
2

Zračna luka Nîmes‑Garons (u daljnjem tekstu: Zračna luka Nîmes), koja je u vlasništvu Francuske Republike, nalazi se u departmanu Gard u Francuskoj. Navedenom zračnom lukom najprije je upravljala Chambre de commerce et d’industrie de Nîmes‑Uzès‑Le Vigan (Trgovačka i industrijska komora Nîmes‑Uzès‑Le Vigan, Francuska, u daljnjem tekstu: CCI). Od 1. veljače 2006. odgovornost za uređenje, održavanje i razvoj civilne zone te zračne luke te njezino upravljanje povjereni su syndicat mixte pour l’aménagement et le développement de l’aéroport de Nîmes‑Alès‑Camargue‑Cévennes (Mješoviti sindikat za uređenje i razvoj Zračne luke Nîmes – Alès – Camargue – Cévennes, Francuska, u daljnjem tekstu: SMAN), koji je javna ustanova koja obuhvaća Conseil départemental du Gard (Vijeće departmana Gard), Communauté d’agglomération Nîmes Métropole (Zajednica naselja metropolitanskog područja Nîmesa), i Communauté d’agglomération du Grand Alès en Cévennes (Zajednica naselja Grand Alès en Cévennes). SMAN je od 1. veljače 2006. do 31. prosinca 2006. privremeno povjerio upravljanje predmetnom zračnom lukom navedenom CCI‑ju prijenosom ovlasti za obavljanje javnih usluga. Po isteku postupka javne nabave SMAN je u okviru Ugovora o prijenosu ovlasti za obavljanje javnih usluga, koji je stupio na snagu 1. siječnja 2007., odlučio podugovoriti upravljanje tom zračnom lukom s društvom Veolia Transport, koje je u provedbi ugovora zamijenilo njegovo društvo kći, Veolia Transport Aéroport Nîmes (u daljnjem tekstu: VTAN), koje je u njegovu stopostotnom vlasništvu.
26

Naime, kao prvo, iz spisa proizlazi da je Asiarim dao više lažnih izjava pred tijelima Sjedinjenih Američkih Država u kojima se proglašava vlasnikom žigova Commodore. Tako u obrascu 8K od 20. prosinca 2011. i od 5. i 6. siječnja 2012. koji je Asiarim podnio Securities and Exchange Commission (Komisija za vrijednosne papire i burzu, u daljnjem tekstu: SEC) (prilozi tužbi 6. do 8.), Asiariam, među ostalim, navodi da je „Commodore Asia Electronics [Ltd] [bil]o jedno od društava kojemu je povjereno licenciranje žigova unutar grupe, kao Commodore Licensingu […] u Europi, dobio licenciju od [tužitelja] 2008.” i da je „nakon restrukturiranja grupe na početku [mjeseca] studenoga 2011., Commodore Brand IP [Ltd] bio nositelj trgovačkih oznaka i intelektualnog vlasništva žiga Commodore” (prilog tužbi 6., str. 68.). Asiarim navodi u obrascu 8K od 16. siječnja 2012., među ostalim, da je tužitelj „i[staknuo] zahtjev […] kojim traži pravo vlasništva i zakonitog korištenja trgovačkog naziva i prikaza žiga Commodore”, na što je Asiarim odgovorio riječima da će on „snažno braniti svoja prava na trgovački naziv i prikaz žiga Commodore”. U tom pogledu, District Court of New York (Okružni sud u New Yorku, New York, Sjedinjene Američke Države) u presudi od 16. prosinca 2013. naložio je Asiarimu da izmijeni svoje izjave dane SEC‑u kvalificirajući ih kao „lažne i vjerojatno dane u zloj vjeri” (prilog tužbi 14., str. 129.).
42

Pridodaje i to da ima pravni interes jer bi poništavanje pobijane odluke dovelo do toga da Komisija mora vratiti iznos kazne koju je on platio 22. srpnja 2016.
83

Treba zaključiti da tužitelj, na kojemu je teret dokazivanja, ne navodi nikakvu tehničku specifičnost, niti ikakav razlog za takvu specifičnost, pod pretpostavkom da postoji, koja bi činila povjeravanje obavljanja tih poslova CESI‑ju apsolutno nužnim. U tom pogledu, tužitelj samo skreće pažnju na okolnost prema kojoj aktivnosti koje su predmet navedenih poslova uključuju korištenje softvera ili programa koje on i CESI već zajednički koriste. Treba istaknuti da, kao što to ističe i Komisija, okolnost da CESI koristi softvere kojima je i tužitelj vlasnik, sigurno predstavlja čimbenik usporedbe s ostalim konkurentskim subjektima, ali ne može opravdati, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 80. ove presude, a priori isključenje svakog drugog gospodarskog subjekta zbog navodno jedinstvenih sposobnosti CESI‑ja. Naime, ništa ne sprječava tužitelja da u slučaju povoljnije ponude od CESI‑jeve dodijeli licencu za korištenje predmetnog softvera ili programa novom gospodarskom subjektu. Između ostalog, treba istaknuti da licenca za programe ili softvere ne predstavlja isključivo pravo koje bi nametalo nemogućnost korištenja drugih gospodarskih subjekata za provođenje predmetnih aktivnosti. Drukčije ne bi trebalo biti jer, ako bi se moglo pozvati na prethodne profesionalne odnose s naručiteljem kako bi se isključilo bilo kakav postupak prethodnog poziva na nadmetanje u slučaju novih javnih nabava, cilj pokretanja javnih nabava kojima teži Direktiva 2004/17 bio bi neizbježno kompromitiran i to bi dovelo do paradoksalnog rezultata sprječavanja tržišnog natjecanja u korist izvršitelja.
86

Isto tako, drugi Odbor za utvrđivanje invalidnosti navodi da „ne zanemaruje to da u tom izvješću doktor J. navodi da ‚R. McCoy više ne može obavljati nikakve profesionalne aktivnosti, [već da] se nasuprot tomu, mora priznati da je zainteresirana stranka u potpunosti sposobna, neovisno o svojoj dobi, i dalje obavljati profesionalne aktivnosti u okviru privatnog života”. Međutim, on je samo naveo da „se ne slaže s utvrđenjem na temelju detaljnog liječničkog pregleda koji je on izvršio”, bez pojašnjenja po čemu je taj detaljni pregled doveo do suprotnog zaključka.
63

Naime, u predmetu u kojem je donesena presuda od 10. studenoga 2016., Simba Toys/EUIPO (C‑30/15 P, EU:C:2016:849) sud Unije odlučivao je o znaku koji se sastojao od trodimenzionalnog prikaza proizvoda označenih osporavanim žigom, to jest trodimenzionalne slagalice. Osim toga, u predmetu u kojem je donesena presuda od 14. rujna 2010., Lego Juris/OHIM (C‑48/09 P, EU:C:2010:516) sud Unije odlučivao je o znaku koji se sastojao od trodimenzionalnog prikaza kockice proizvoda označenih osporavanim žigom, to jest igračaka za slaganje. K tome, u predmetu u kojem je donesena presuda od 18. lipnja 2002., Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377) radilo se o znaku koji se sastojao od trodimenzionalnog prikaza nastavaka za brijanje proizvoda označenih osporavanim žigom, to jest električnih brijača. Naposljetku, u predmetu u kojem su donesene presude od 6. ožujka 2014., Pi‑Design i dr./Yoshida Metal Industry (C‑337/12 P do C‑340/12 P, neobjavljena, EU:C:2014:129) i od 11. svibnja 2017., Yoshida Metal Industry/EUIPO (C‑421/15 P, EU:C:2017:360) radilo se o znaku koji se sastojao od dvodimenzionalnog prikaza predmeta koji određuju njegovi obrisi, odnosno dršci proizvoda označenih osporavanim žigom (kuhinjski pribor kao što je nož).
113

Kao prvo, tvrde da, u skladu s člankom 14. Povelje o temeljnim pravima, svatko ima pravo na obrazovanje i da to pravo uključuje mogućnost besplatnog obveznog školovanja. U zemljama Unije, školovanje je u pravilu obvezno za djecu od 6 do 16 godina. Djeca dužnosnikâ u delegaciji imaju pravo na obrazovanje slične razine. Međutim, u određenim trećim zemljama, izbor škola koje nude tu razinu je ograničen. Stoga pravo na obrazovanje u tim trećim zemljama nije ograničeno na besplatno javno školovanje. To je osobito slučaj kada se u trećoj zemlji javno školovanje ne nudi ni na materinskom jeziku koji pričaju djeca osoblja u delegaciji ni na engleskom jeziku, nego samo na nacionalnom jeziku te zemlje.
66

Valja podsjetiti da se, kako je to navedeno u članku 1. pobijane odluke, od cjelokupnog CEPOL‑ova osoblja očekivalo da preuzme svoje dužnosti u novom sjedištu CEPOL‑a u Budimpešti 1. listopada 2014. ili do datuma dogovorenog između CEPOL‑ova direktora i dotičnog člana osoblja, te da će se nepoštovanje te upute smatrati ostavkom s učinkom od 30. rujna 2014. To je članovima CEPOL‑ova osoblja ostavilo dvije mogućnosti. Oni su pravodobno mogli preuzeti svoje dužnosti u novom sjedištu CEPOL‑a u Budimpešti, ili ih ne preuzeti. U ovom slučaju, tužitelji su odabrali prvu mogućnost. Kao što je to Službenički sud utvrdio u točki 57. pobijane presude, CEPOL‑ovo tijelo nadležno za sklapanje ugovora o radu stoga nije u odnosu na njih primijenilo ono što je navedeno u članku 1. pobijane odluke.
6

Odlukom od 21. srpnja 2016. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) peto žalbeno vijeće EUIPO‑a djelomično je poništilo odluku Odjela za poništaje u mjeri u kojoj se ona odnosila na proizvode iz razreda 9., iako ti proizvodi nisu bili predmet zahtjeva za djelomičan opoziv koji je podnio intervenijent. Na temelju članka 51. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, žalba je u preostalom dijelu odbijena. U tom je pogledu žalbeno vijeće u točkama 23. do 27. pobijane odluke kao prvo navelo da se razlozi za opoziv trebaju ocjenjivati s obzirom na okolnosti koje su postojale na datum podnošenja zahtjeva za opoziv. Kao drugo, ono je u točkama 28. do 33. pobijane odluke ocijenilo da navodnu pretvorbu žiga u uobičajeni naziv predmetnih proizvoda i usluga treba razmatrati s obzirom na percepciju krajnjih čeških korisnika. Prema tome, žalbeno vijeće odbilo je ispitati protudokaze koje je tužitelj podnio u pogledu svojih aktivnosti kojima je nastojao zaštititi svoj žig u drugim državama članicama osim Češke Republike. Kao treće, ono je u točkama 34. do 47. pobijane odluke smatralo da su dokazi podneseni tijekom postupka potvrdili da je pojam „spinning” u Češkoj Republici postao uobičajeni naziv za vrstu „Usluga vođenog tjelesnog vježbanja (fitnes)” i „Opreme za vježbanje” koja se koristi za to vježbanje. Kao četvrto, žalbeno vijeće u točkama 48. do 56. pobijane odluke ocijenilo je da se činjenica da je sporni žig postao uobičajeni naziv može pripisati nedovoljnoj tužiteljevoj aktivnosti radi zaštite njegova žiga u Češkoj Republici. Kao peto, u točkama 57. do 61. pobijane odluke ocijenilo je da je više odluka Úřada průmyslového vlastnictví (Ured za intelektualno vlasništvo, Češka Republika) i čeških sudova potvrdilo da tužitelj nije bio dovoljno pažljiv i nije uložio razuman trud kako bi zaštitio svoj žig u Češkoj Republici.
84

Tužiteljica konkretnije ističe: – činjenicu da je u poruci elektroničke pošte koju je ocjenjivačica br. 2 uputila svojem suprugu 16. srpnja 2015. (isprava XXXVI. iz priloga A.12.) ona: – iznijela svoju namjeru da od člana Izvršnog odbora ESB‑a zahtijeva da „[joj] da otkaz” kvalificirajući njezin slučaj primjerom nedovoljnog učinka; – spomenula činjenicu da je tužiteljica osporila prethodne odluke koje je donijela kao i odluke ocjenjivača br. 1, što je ona smatrala negativnim; – tvrdila da tužiteljica ima toliko loš ugled da ju niti jedna služba ne želi, uključujući GU [povjerljivo], u koji je bila upućena, i to zbog „nereda” („mess”) koji je tamo napravila; – činjenicu da je u poruci elektroničke pošte koja se nalazi u prilogu A.19. spisu ocjenjivačica br. 2 11. lipnja 2015. napisala svojem „treneru” sljedeće: „razljutim se na samu pomisao da se ona vraća [u DIV/[povjerljivo] nakon upućivanja]” (the sheer thought of her coming back makes me angry); „to me baš jako ljuti” (it just makes me very angry); „moram istražiti načine da se ograniči njezin utjecaj na nas i posebno na mene” (I have to think of ways to limit her impact on us and myself, in particular); – činjenicu da je u poruci elektroničke pošte od 20. ožujka 2015. (isprava XVII. iz priloga A.12.) ocjenjivačica br. 2 iznijela negativne zaključke u vezi s njom i da je tamo navela da je ocjenjivačica br. 3 izjavila da ne želi njezino upućivanje; – činjenicu da je ocjenjivačica br. 2 u poruci elektroničke pošte koja se nalazi u ispravi XXV. iz priloga A.12. 9. veljače 2015. napisala trima članovima višeg rukovodstva GU‑a [povjerljivo], iznenadivši se da se tužiteljica nalazi na popisu članova osoblja stavljenih na projekt [povjerljivo], „s obzirom na to da vam je poznat učinak [tužiteljice] u ESB‑u” ([g]iven that you know about [the applicant’s] performance here in the Bank) i činjenicu da je tako ocjenjivačica br. 2, mimo bilo kakvog ustrojenog i transparentnog postupka, priopćila višem vodstvu ESB‑a da je njezin učinak loš, da je njezina prisutnost na tom projektu podložna kritici, da je nesposobna sudjelovati na tom projektu i da nema pravo sudjelovati na njemu jer je njezin učinak navodno nedovoljan; – činjenicu da je u poruci elektroničke pošte od 14. travnja 2015., koja se odnosila na zapisnik s njezina polugodišnjeg ocjenjivanja, ocjenjivačica br. 2 rekla da radije ne bi održala sastanak s njom i navela sljedeće: „[R]adi ekonomičnosti, zašto bih morala ustrajati na dijalogu znajući da su njezino i naše stajalište međusobno suprotstavljeni?” (In the spirit of economising, why should I insist on talking to her when we know that her position and our position are orthogonal?).
38

Prvim tužbenim razlogom tužiteljica u biti tvrdi da je, s obzirom na to da je njezin zahtjev za preispitivanje podnesen protiv odluke o odbijanju prijave, on trebao biti podnesen odboru za odabir koji je donio tu odluku, u skladu s jasnim tekstom Općih uvjeta. Smatra, konkretnije, da EPSO nije nadležan ocijeniti nepravodobnost zahtjeva za preispitivanje s obzirom na to da je njegova jedina funkcija pružanje „administrativne potpore” odboru za odabir na otvorenim natječajima. On je u najboljem slučaju mogao upozoriti odbor za odabir na prekoračenje rokova. Prema tužiteljičinu mišljenju, nijedan pravni akt ne omogućuje EPSO‑u da donese dotičnu odluku umjesto odbora za odabir. Takav pristup ne proizlazi ni iz ranije upravne prakse. Drukčije tumačenje ne bi bilo u skladu s EPSO‑ovom funkcijom u natječajima. Tužiteljica navodi da iz općeg načela upravnog prava proizlazi da je sâmo tijelo ili više tijelo nadležno za odlučivanje o žalbama protiv odluka tog tijela. Naposljetku, tužiteljica tvrdi da EPSO nije mogao obrazložiti odluku od 17. kolovoza 2015. Iz toga proizlazi da nije sposoban preuzeti funkciju odbora za odabir u tom pogledu.
39

Kao što to ističe sama Komisija, članak 6. stavak 3. Odluke o jačanju službe za mirenje treba tumačiti na način da se njome određuje da se tijelo nadležno za donošenje konačne odluke kojom se postupak okončava treba savjetovati s Odborom osoblja. Osim toga, iako se to savjetovanje sastoji samo od prava na saslušanje, a da se pritom Odboru osoblja ne daje pravo suodlučivanja s tijelom koje donosi odluke, to savjetovanje mora biti takvo da može utjecati na sadržaj donesenog akta (vidjeti, u tom smislu, presudu od 6. ožujka 2001., Dunnett i dr./EIB, T‑192/99, EU:T:2001:72, t. 89. i 90.) s obzirom na to da donošenje potonjeg podrazumijeva široku marginu prosudbe (presuda od 12. veljače 1987., Bonino/Komisija, 233/85, EU:C:1987:82, t. 5.).
204

Usto, tužitelj iz donošenja drugog izvješća o probnom radu i odluke o nezapošljavanju na stalno radno mjesto nakon isteka najduljeg trajanja probnog rada od petnaest mjeseci pogrešno donosi zaključak o automatskom produljenju svojeg probnog rada do datuma donošenja navedenih odluka. Naime, takvo tumačenje protivno je najduljem trajanju probnog rada, propisanom člankom 34. stavkom 1. drugim podstavkom Pravilnika o osoblju. Iako izvješće o probnom radu načelno treba donijeti mjesec dana prije isteka probnog rada – kako bi se odluka o zapošljavanju dužnosnika na probnom radu na stalno radno mjesto ili o njegovu otpuštanju u mjeri u kojoj je to moguće podudarala s datumom isteka probnog rada ili njegova produljenja – donošenje tih akata nakon isteka probnog rada ne utječe na njihovu valjanost niti dovodi do prešutnog produljenja trajanja probnog rada do datuma njihova donošenja. Tako je presuđeno da, iako kašnjenje prilikom sastavljanja izvješća na kraju probnog rada čini nepravilnost u odnosu na zahtjeve iz Pravilnika o osoblju, bez obzira na to koliko je nepoželjno, ono ipak ne može dovesti u pitanje valjanost izvješća ili, prema potrebi, odluke kojom institucija otpušta dužnosnika na probnom radu ili mu produljuje probni rad (presude od 12. srpnja 1973., di Pillo/Komisija, 10/72 i 47/72, EU:C:1973:84, t. 5.; od 8. listopada 1981., Tither/Komisija, 175/80, EU:C:1981:221, t. 13. i od 11. prosinca 2014., CZ/ESMA, F‑80/13, EU:F:2014:266, t. 35.). Predmetni jednomjesečni rok nije otkazni rok, nego je njegova svrha osigurati da dužnosnik na probnom radu može dati svoje primjedbe prije nego što institucija donese odluku koja se odnosi na njegovo zadržavanje na funkciji ili otpuštanje na datum koji se podudara, u mjeri u kojoj je to moguće, s datumom isteka probnog rada (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2014., CZ/ESMA, F‑80/13, EU:F:2014:266, t. 35.)
52

Glede prigovora koji se temelji na povredi obveze nepristranog i pravičnog ispitivanja svih relevantnih elemenata predmetnog slučaja, valja podsjetiti da je 10. lipnja 2016. Parlament pribavio presliku plakatâ kampanje. Osim toga, on je tužitelja pozvao da prije 22. kolovoza 2016. podnese svoja očitovanja o neprihvatljivosti spornih troškova, a taj je rok potom produljen do 2. rujna 2016. Dana 5. rujna 2016. glavni tajnik Parlamenta uputio je poruku Predsjedništvu Parlamenta pozvavši ga da sporne troškove proglasi neprihvatljivima i dodavši da su konačno izvješće i svi drugi dokumenti o zaključenju financijskih izvještaja za financijsku godinu 2015. dostupni na zahtjev. Osim toga, tužiteljeva očitovanja od 2. rujna 2016. uzeta su u obzir, kao što to proizlazi iz poruke elektroničke pošte koju su službe Parlamenta uputile predsjedniku 7. rujna 2016. i kao što je to tužitelj sam priznao na raspravi, iako on tvrdi da ih nadležno tijelo nije ispitalo.