ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predmet C-337/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Via Lattea Scrl i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. svibnja 2018. uputio Consiglio di Stato (Italija) – Via Lattea Scrl i dr. protiv Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

(Predmet C-337/18)

Sud koji je uputio zahtjev

Consiglio di Stato

Stranke glavnog postupka

Žalitelji: Via Lattea Scrl, Alba Gilberto, Antonio Barausse, Gabriele Barausse, Azienda Agricola Benvegnù Gianni Battista e Giangaetano s.s., Domenico Brogliato s.s., Cesare Filippi, Michele Filippi, Fontana Fidenzio e Fabrizio s.s., Giovanni Gastaldello, Tiziano Giaretta, Azienda Agricola Guadagnin Gianni ed Emanuele s.s., Il Moretto di Martinazza Laura s.s., Marini Alessandro e Domenico s.s., Azienda Agricola Milan Sergio & C. s.s., Matteo Mosele, Luciano Mosele, Ennio Mosele, Renato Munaretto, Azienda Agricola Pain di Gazzola Luigi, Azienda Agricola Parise Luigi, Angelo, Francesco e Giancarlo, Sillo Zefferino Maurizio s.s., Storti Danilo e Nicoletta s.s., Tosatto Paolo e Federico s.s., Vivaldo Emilio e Pierino s.s., Giuseppe Zanettin

Druge stranke u postupku: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Regione Veneto

Prethodna pitanja

1. Treba li u situaciji poput one opisane u predmetu iz glavnog postupka, pravo Europske unije tumačiti na način da neusklađenost zakonodavne odredbe države članice s člankom 2. stavkom 2. trećim podstavkom Uredbe (EEZ) br. 3950/92 ( 1 ) dovodi do nepostojanja obveze proizvođača da plate dodatnu pristojbu ako su ispunjeni uvjeti propisani tom uredbom?

2. Treba li u situaciji poput one opisane u predmetu iz glavnog postupka, pravo Europske unije i, posebno, opće načelo zaštite legitimnih očekivanja, tumačiti na način da se ne mogu zaštititi očekivanja subjekata koji su poštovali obvezu koju je propisala država članica i koji su imali koristi od učinaka vezanih uz poštovanje te obveze, iako je utvrđeno da je ta obveza protivna pravu Europske unije?

3. U situaciji poput one opisane u predmetu iz glavnog postupka, protivi li se članku 9. Uredbe (EZ) br. 1392/2001 od 9. srpnja 2001. ( 2 ) i pojmu „prioritetna kategorija” iz prava Unije, odredba države članice kao što je članak 2. treći stavak Uredbe sa zakonskom snagom br. 157/2004 koju je donijela Talijanska Republika, a kojom se propisuju različiti načini povrata prekomjerno obračunate dodatne pristojbe, praveći razliku, u pogledu rokova i načina povrata, između proizvođača koji su postupali u skladu s obvezom poštovanja nacionalne odredbe za koju je utvrđeno da je protivna pravu Unije i proizvođača koji tu odredbu nisu poštovali?

( 1 ) Uredba Vijeća (EEZ) br. 3950/92 od 28. prosinca 1992. o uvođenju dodatne pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 405, str. 1.)

( 2 ) Uredba Komisije (EZ) br. 1392/2001 od 9. srpnja 2001. o načinima primjene Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3950/92 o uvođenju dodatne pristojbe u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda (SL L 187, str. 19.)
(b)

Ako je odgovor na prethodno pitanje negativan, to jest, ako pojam „unutarnja transakcija” ulazi, djelomično ili potpuno, u područje primjene prava država članica, treba li navedenu odredbu Direktive 2004/18 tumačiti na način da države članice imaju diskrecijsko pravo uvesti ograničenja ili dodatne uvjete za sklapanje unutarnjih transakcija (u usporedbi s pravom Unije i sudskom praksom Suda koji tumači to pravo), ali pod uvjetom da to diskrecijsko pravo mogu koristiti samo kroz donošenje određenih i jasnih propisa koji se odnose na javnu nabavu?
1.

Protivi li se člancima 4. i 13. Direktive 2008/98/EZ ( 1 ), kao i uvodnim izjavama 6., 8., 28. i 31., nacionalno primarno zakonodavstvo i s njime povezani podzakonski provedbeni propisi, to jest članak 35. stavak 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 133/2014 koja je pretvorena u legge n. 164/2014 (Zakon br. 164/2004) i dekret predsjednika Vijeća ministara od 10. kolovoza 2016. objavljen u Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana n. 233 (Službeni list Talijanske Republike br. 233) od 5. listopada 2016., u dijelu u kojem se samo tamo razmatrana postrojenja za spaljivanje, obuhvaćena prilozima i tablicama iz dekreta predsjednika Vijeća ministara, kvalificiraju kao infrastruktura i strateški objekti od prevladavajućeg nacionalnog interesa kojima se provodi sveobuhvatan i moderan sustav gospodarenja komunalnim i sličnim otpadom i koji jamče sigurnost nacionalne samodostatnosti, s obzirom na to da nacionalni zakonodavac nije jednako priznao istu kvalifikaciju postrojenjima namijenjenima obradi otpada radi recikliranja i ponovne uporabe, bez obzira na to što ta dva postupka prevladavaju u hijerarhiji otpada iz navedene direktive? Podredno tome, ako se navedeni propis ne protivi tim člancima, protivi li se člancima 4. i 13. Direktive 2008/98/EZ nacionalno primarno zakonodavstvo i s njime povezani podzakonski provedbeni propisi, to jest članak 35. stavak 1. Uredbe sa zakonskom snagom br. 133/2014 koja je pretvorena u Zakon br. 164/2014 i dekret predsjednika Vijeća ministara od 10. kolovoza 2016. objavljen u Službenom listu Talijanske Republike br. 233 od 5. listopada 2016., u dijelu u kojem se postrojenja za spaljivanje komunalnog otpada kvalificiraju kao infrastruktura i strateški objekti od prevladavajućeg nacionalnog interesa radi prevladavanja i sprečavanja daljnjih postupaka povrede zbog neprovedbe pravila Europske unije iz tog područja, te radi ograničavanja količine otpada koji se isporučuje u odlagališta?
8.

Pogreška koja se tiče prava jer su povrijeđene odredbe o ugovorima u Općim uvjetima FP7 i načelo ugovorne pravne sigurnosti time što je revizijama 11-INFS-025 i 11-BA119-016, odobrila primjenu novih zahtjeva sadržanih u Financijskom vodiču iz 2011. na Rose Vision tako da su razdoblja u odnosu na koje je provedena revizija 11-INFS-025 razdoblje od 1. studenoga 2009. do 31. listopada 2010. (za projekt FutureNEM) i ono od 1. siječnja 2010. do 31. prosinca 2010. (za projekte FIRST i sISI);
Predmet C-375/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Court of Appeal (Irska) – Hampshire County Council protiv C.E., N.E.

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. lipnja 2018. uputio Court of Appeal (Irska) – Hampshire County Council protiv C.E., N.E.

(Predmet C-375/18)

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal

Stranke glavnog postupka

Podnositelj zahtjeva: Hampshire County Council

Druga strana u postupku: C.E., N.E.

Prethodno pitanje

Je li u skladu s pravom Europske unije, a osobito s odredbama Uredbe Vijeća (EZ) 2201/2003 ( 1 ), da sudovi jedne države članice odobravaju privremene mjere (zaštitne mjere) usmjerene protiv javnog tijela druge države članice in personam, kojima se to tijelo sprječava u provođenju posvojenja djece pred sudovima te druge države članice kada in personam mjera proizlazi iz potrebe zaštite prava stranaka u postupku izvršenja koja proizlaze iz Poglavlja III. Uredbe iz 2003.?

( 1 ) Uredba Vijeća (EZ) 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanima s roditeljskom odgovornošću te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133. i ispravak SL 2014., L 46, str. 22.)
b)

potrošač, koji je zakonski ovlašten za vlastite potrebe koristiti vodu iz vlastitog kućnog zdenca, a koju zbog povećanih vrijednosti nitrata ne koristi (u trenutku kada je podnesen predmetni zahtjev nije mogao koristiti, ali bi ga u razdoblju podnošenja predmetnog pitanja Sudu Europske unije mogao koristiti, no nesporno je da se može očekivati povećanje vrijednosti nitrata preko 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi), nego ju nabavlja od javnog isporučitelja vodne usluge, u smislu sudske prakse Suda Europske unije (u ovom slučaju nedovoljna provedba Direktive Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991.), zbog navodno nedostatnih planova djelovanja budući da je prekoračena vrijednost od 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi njegovog mjesta crpljenja vode (kućnog zdenca), zahvaćen na način da su mu, zbog toga što ne može koristiti svoje zakonski ograničeno pravo korištenja podzemnih voda na svojem zemljištu, priznata subjektivna prava u okviru Direktive o nitratima b.1) za izmjenu nacionalnog, za provedbu Direktive o nitratima već donesenog, programa djelovanja (prema članku 5. stavku 4. Direktive o nitratima) na način da se donesu strože mjere s ciljem postizanja cilja iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l? b.2) za donošenje dodatnih mjera ili pojačanih djelovanja (prema članku 5. stavku 5. Direktive o nitratima) s ciljem ostvarenja ciljeva iz članka 1. Direktive o nitratima, posebice postizanje vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l?
2.

U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, proizlazi li iz tumačenja članka 148. točke (c), u vezi s točkom (a) Direktive 2006/112/EZ, da je bitan uvjet za primjenu izuzeća od poreza na dodanu vrijednost činjenica da se, tijekom njezina korištenja (u okviru komercijalne/industrijske djelatnosti), odobalna samopodizna platforma za bušenje, koja je isplovila na otvoreno more, tamo i dalje mora stvarno nalaziti u pomičnom stanju, plutajući i pomičući se na moru od jedne točke do druge, u razdoblju koje je dulje od onoga u kojem se nalazi u nepomičnom stanju, kada je nepokretna zbog djelatnosti bušenja u moru, odnosno treba li djelatnost plovidbe stvarno prevladavati u odnosu na djelatnost bušenja?
2.

Ako se u odgovoru na prvo pitanje bude smatralo da uspostava zakonskog monopola odgovara značajkama usluge od općeg gospodarskog interesa, protivi li se članku 106. stavku 2. UFEU-a (raniji članak 90. Ugovora koji je postao članak 86. stavak 2. UEZ-a) i članku 107. stavku 1. UFEU-a (raniji članak 92. Ugovora koji je postao članak 87. UEZ-a), u skladu s tumačenjem tih pravila koje je pružio Sud u pogledu zahtjeva za razlikovanje zakonite mjere – kojom se kompenziraju obveze obavljanja javne usluge – od nezakonite državne potpore (presuda Suda od 24. srpnja 2003., C-280/00, Altmark Trans GmbH i Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), pravilo poput onog koje proizlazi iz članka 10. stavka 3. Zakonodavne uredbe br. 504/1992, u vezi s člankom 2. stavcima 18. do 20. Zakona br. 662/1996 i člankom 3. stavkom 1. Uredbe Predsjednika Republike br. 144/2001, koje društvu Poste Italiane s.p.a. daje ovlast jednostranog određivanja iznosa „provizije” koju duguje koncesionar (agent) za naplatu poreza ICI i koja se primjenjuje na svaku transakciju upravljanja izvršenu na poštanskom tekućem računu koji glasi na koncesionara, uzimajući u obzir to da je društvo Poste Italiane s.p.a. odlukom upravnog odbora br. 57/1996 utvrdilo navedenu proviziju u iznosu od 100 lira za razdoblje od 1. travnja 1997. do 31. svibnja 2001., a u iznosu od 0,23 eura za razdoblje nakon 1. lipnja 2001.?
Predmet C-316/18: Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs protiv The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. svibnja 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs protiv The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Predmet C-316/18)

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Druga stranka: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Prethodna pitanja

1. Treba li praviti ikakvu razliku između transakcija koje su izuzete od PDV-a i onih koje nisu njime oporezive pri odlučivanju postoji li pravo na odbitak PDV-a plaćenog za potrebe takvih transakcija?

2. Kada su naknade za upravljanje plaćene samo u vezi s neoporezivom investicijskom aktivnošću, postoji li ipak između tih troškova i gospodarskih aktivnosti koje se financiraju prihodom od investicija potrebna veza koja omogućuje odbitak PDV-a s obzirom na narav i razmjer kasnije gospodarske aktivnosti koja daje pravo na odbitak PDV-a? U kojoj je mjeri relevantno uzeti u obzir svrhu za koju će se ostvareni prihod upotrijebiti?
1.

Koje značenje ima [okolnost], u okviru tumačenja prethodno navedenih odredaba ( 1 ), ako u državi članici izdavateljici za zatvorenike postoje mogućnosti pravne zaštite u pogledu uvjeta oduzimanja njihove slobode? (a) Uzimajući u obzir prethodno navedene odredbe, može li se isključiti da postoji stvarna opasnost od nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja prema okrivljeniku u slučaju njegova izručenja koja bi činila nedopuštenim to izručenje samo zato što postoje mogućnosti takve pravne zaštite a da pritom nije potrebno daljnje ispitivanje konkretnih uvjeta oduzimanja slobode ako pravosudna tijela izvršenja imaju dokaze o postojanju sustavnih ili općih nedostataka u pogledu uvjeta oduzimanja slobode u državi članici izdavateljici koji se odnose na određene skupine osoba ili određene zatvorske ustanove? (b) Je li u tu svrhu relevantno to da u pogledu mogućnosti te pravne zaštite Europski sud za ljudska prava nije smatrao da postoje indicije prema kojima one zatvoreniku ne pružaju realne perspektive u svrhu poboljšanja neprimjerenih uvjeta oduzimanja slobode?
2.

U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: na koje se slučajeve navedene u članku 90. stavku 1. Direktive davatelj leasinga može pozivati protiv države članice u slučaju raskida ugovora o leasingu zbog djelomičnog neplaćanja dugovanih obroka naknade za leasing, kako bi ishodio smanjenje osnovice poreza na dodanu vrijednost razmjerno dugovanim, ali u razdoblju od prestanka plaćanja do trenutka raskida ugovora neplaćenim obrocima, s obzirom na to da raskid nije retroaktivan i da se to potvrđuje i odredbom samog ugovora?
1.

Treba li se obilježje „usluga koja se sastoji u cijelosti, ili većim dijelom, od prijenosa signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama” iz članka 2. točke (c) Okvirne direktive 2002/21/EZ ( 1 ) tumačiti na način da uključuje ili može uključivati i internetske usluge elektroničke pošte koje se stavljaju na raspolaganje preko otvorenog interneta, ali same ne omogućavaju pristup internetu? a) Treba li se to obilježje osobito tumačiti na način da se već informacijsko-tehnički učinak obrade koju pružatelj takve usluge elektroničke pošte pruža preko svojih poslužitelja elektroničke pošte time što adresama elektroničke pošte dodjeljuje IP adrese uključenih fizičkih priključaka te elektroničku poštu, koja je rastavljena na pakete podataka, na temelju različitih protokola određene skupine internetskih protokola šalje na otvoreni internet tj. – obrnuto – prima, smatra „prijenosom signala” ili tek prijenos navedenih paketa podataka preko interneta koji provode pružatelji (pristupa) interneta predstavlja „prijenos signala”? b) Treba li se to obilježje osobito tumačiti na način da se prijenos elektroničke pošte, koja je rastavljena na pakete podataka, preko otvorenog interneta, a koji provode pružatelji pristupa internetu, može pripisati pružatelju takve usluge elektroničke pošte što znači da i on u tom pogledu pruža uslugu koja uključuje „prijenos signala”? Pod kojim bi pretpostavkama takvo pripisivanje bilo moguće? c) U slučaju da pružatelj takve usluge elektroničke pošte sam prenosi signale ili da mu se u svakom slučaju može pripisati prijenos signala pružatelja (pristupa) interneta: može li se to obilježje konkretnije tumačiti na način da se takva usluga elektroničke pošte „u cijelosti ili većim dijelom” sastoji od prijenosa signala, bez obzira na moguće dodatne funkcije usluge kao što su uređivanje, spremanje i organiziranje elektroničke pošte ili upravljanje kontaktnim podacima i bez obzira na pružateljev tehnički napor koji je potreban za pojedine funkcije, zbog toga što je, sa stajališta korisnika, u funkcionalnom vidu komunikacijska funkcija usluge u prvom planu?
4.

Četvrti žalbeni razlog, koji se temelji na tome da je Opći sud: — pogrešno tumačio članak 22(a) Pravilnika o osoblju kada je u bitnome utvrdio da je, čak i kada službenik in tempore non suspecto iznosi tvrdnje o lošem financijskom upravljanju te u tom pogledu ponudi barem početne dokaze i te su tvrdnje istinite, agencija pravilno postupila kada su njegovu godišnju uspješnost ocjenjivale osobe na koje se odnose njegove tvrdnje, — podredno, počinio pogrešku koja se tiče prava time što je žaliteljeve tvrdnje pravno kvalificirao kao tvrdnje koje nisu iznesene in tempore non suspectu, koje nisu istinite niti potkrijepljene dokazima te time što je ocijenio da su službenici na koje su se tvrdnje odnosile, svejedno mogli nepristrano ocijeniti žaliteljevu uspješnost.
1.

Može li se trgovac na veliko stokom koji od poljoprivrednika kupuje žive životinje i prevozi ih do klaonice koja se nalazi na udaljenosti do 100 kilometara i kojoj prodaje životinje, pozivati na iznimku iz članka 13. stavka 1. točke (p) Uredbe (EZ) br. 561/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o usklađivanju određenog socijalnog zakonodavstva koje se odnosi na cestovni promet (u daljnjem tekstu: Uredba (EZ) br. 561/2006) ( 1 ) – „vozila koja se koriste za prijevoz živih životinja s gospodarstava do lokalnih tržnica i natrag s tržnica u lokalne klaonice u krugu do 100 km” jer je u slučaju kupnje od poljoprivrednika riječ o „tržnici” u smislu te odredbe ili jer sâmog poduzetnika koji trguje stokom treba smatrati „tržnicom”? Ako nije riječ o „tržnici” u smislu te odredbe:
3.

Treba li odredbe Direktive o PDV-u, kao i, u dijelu koji se na njih odnosi, temeljno načelo poštovanja prava obrane i članak 47. Povelje o temeljnim pravima tumačiti na način da im se protivi nacionalna praksa na temelju koje utvrđenja koja je porezno tijelo donijelo u okviru nadzora strana u pravnom odnosu koji je obuhvaćen pravnom obvezom, uslijed postupka provedenog kod izdavatelja računa, i koja podrazumijevaju utvrđenje da je navedeni izdavatelj sudjelovao u aktivnoj poreznoj utaji, porezno tijelo mora po službenoj dužnosti uzeti u obzir tijekom nadzora primatelja računa, s obzirom na to da, u postupku nadzora provedenog kod izdavatelja, navedeni primatelj ne raspolaže pravima povezanima sa svojstvom stranke i stoga niti ne može iskoristiti pravo na pravni lijek u okviru postupka nadzora čija utvrđenja porezno tijelo mora po službenoj dužnosti uzeti u obzir u postupku nadzora u pogledu porezne obveze primatelja te ih se potonjem primatelju može staviti na teret i s obzirom na to da porezno tijelo primatelju ne stavlja na raspolaganje relevantan spis nadzora provedenog kod izdavatelja, konkretno dokumente na kojima se temelje utvrđenja, zapisnike i upravne odluke, nego mu dostavlja samo dio i to u sažetom obliku, pri čemu porezno tijelo tako primatelju omogućuje da se sa spisom upozna tek neizravno, odabirući dijelove tog spisa prema vlastitim kriterijima nad kojima taj primatelj ne može izvršiti nikakav nadzor?
HR Službeni list Europske unije C 190/8

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. ožujka 2018. uputio Court of Appeal (Ujedinjena Kraljevina) – Safeway Ltd protiv Andrewa Richarda Newtona, Safeway Pension Trustees Ltd

(Predmet C-171/18)

(2018/C 190/10)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: Safeway Ltd

Druge stranke u postupku: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

Prethodna pitanja

Ako se pravilima fonda mirovinskog osiguranja na temelju nacionalnog prava, nakon izmjene njegova akta trusta, dodjeljuje ovlast kojom se retroaktivno smanjuje vrijednost stečenih mirovinskih prava i muškaraca i žena za razdoblje između datuma objave planiranih promjena u fondu u pisanom obliku i datuma kad je akt trusta doista izmijenjen, zahtijeva li se člankom 157. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (prethodno i u vrijeme nastanka činjenica članak 119. Ugovora iz Rima) da se stečena mirovinska prava i muškaraca i žena tijekom ovog razdoblja smatraju neizmjenjivima, na način da se njihova mirovinska prava štite od retroaktivnog smanjenja korištenjem ovlasti na temelju nacionalnog prava?
1.

Treba li članak 3. stavke 2., 4. i 5. Uredbe (EZ) br. 1484/95 (1) u vezi s člankom 141. Uredbe (EZ) br. 1234/2007 (2) tumačiti na način da se u njemu opisanim kontrolnim mehanizmom, čak i u slučaju naknadne kontrole, željelo samo osigurati da nadležna tijela mogu pravodobno saznati činjenice ili okolnosti koje se odnose na slijed transakcija, koje bude sumnju u ispravnost navedene uvozne cijene CIF i koje mogu dovesti do podrobnijeg ispitivanja? Ili je točno suprotno mišljenje, te kontrolni mehanizam opisan u članku 3. stavcima 2., 4. i 5. Uredbe br. 1484/95, čak i u slučaju naknadne kontrole valja tumačiti na način da jedna ili više naknadnih prodaja od strane uvoznika na tržište Zajednice za cijenu nižu od navedene uvozne cijene CIF pošiljke zajedno s iznosom dugovanih uvoznih carina, ne udovoljavaju propisanim uvjetima (prodaje) na tržištu Unije, tako da se dodatna carina duguje već zbog toga? Je li za odgovor na posljednje pitanje bitno to je li naknadnu prodaju odnosno prodaje obavio uvoznik za cijenu koja je niža od važeće reprezentativne cijene? Je li u tom kontekstu značajno da je reprezentativna cijena prije 11. rujna 2009. određivana drugačije nego nakon tog datuma? Je li za odgovor na ova pitanja od značaja to da je kupac u Uniji povezano društvo uvoznika?