ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Temeljeći se, u točki 20. pobijanog rješenja, osobito na presudama od 18. svibnja 1982., AM & S Europe/Komisija (C‑155/79, EU:C:1982:157, t. 24.) i od 14. rujna 2010., Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija i dr., (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, t. 42.), prema kojima se uloga odvjetnika u pravnom poretku Unije, koja proizlazi iz pravnih tradicija koje su zajedničke državama članicama, poima na način da se on smatra suradnikom u postupku, od kojeg se zahtijeva pravna pomoć koja je potrebna stranci, potpuno neovisna i u njezinu najboljem interesu, Opći je sud, u točki 21. tog rješenja, citirajući rješenje od 29. rujna 2010., EREF/Komisija (C‑74/10 P i C‑75/10 P, neobjavljeno, EU:C:2010:557, t. 53. i navedenu sudsku praksu), pojasnio da uvjet neovisnosti odvjetnika podrazumijeva nepostojanje bilo kakvog radnog odnosa između potonjeg i njegove stranke, podsjećajući da se pojam „neovisnosti odvjetnika” ne definira samo pozitivno, i to upućivanjem na etički kodeks odvjetnika, nego i negativno, to jest nepostojanjem radnog odnosa između odvjetnika i njegove stranke.
24

Uvodno valja napomenuti, s jedne strane, da se postavljeno pitanje temelji na utvrđenju da je osoba M, roditeljska skrb nad kojom je osobito predmet postupka pred švedskim sudovima, tijekom postupka stvarno prenijela svoje uobičajeno boravište na državno područje treće države, odnosno Ruske Federacije, koja je stranka Haške konvencije iz 1996. S obzirom na to da se, u skladu sa sudskom praksom Suda, uobičajeno boravište djeteta, koje odgovara mjestu u kojem se stvarno nalazi središte njegovih životnih interesa (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2018., HR, C‑512/17, EU:C:2018:513, t. 42.), treba utvrditi na temelju opće ocjene činjeničnih okolnosti svojstvenih svakom konkretnom slučaju (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2018., HR, C‑512/17, EU:C:2018:513, t. 42. i 54.), nije na Sudu, nego na nacionalnim sudovima, da provjere je li premještanje uobičajenog boravišta izvan državnog područja predmetne države članice stvarno. U tom pogledu, treba podsjetiti na to da, uz fizičku prisutnost djeteta na području neke države, treba uzeti u obzir i druge čimbenike koji bi mogli uputiti na to da ta prisutnost ni u kojem slučaju nije privremena ili povremena te da upućuje na određenu integraciju djeteta u društvenu i obiteljsku okolinu (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2018., HR, C‑512/17, EU:C:2018:513, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
5.

kako bi se utvrdilo je li dodjela ugovora za pružanje usluge na temelju okvirnog sporazuma ili dinamičkog sustava nabave bila nezakonita zbog povrede članka 155. stavaka 4. do 9., članka 162. stavaka 1. do 5., članka 316. stavaka 1. do 3. ili članka 323. stavaka 1. do 5.;
174

Naime, s jedne strane, kao što je to utvrđeno u točkama 99. i 154. ove presude, situacije obuhvaćene odredbama članaka 18. i 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju razlikuju se u pogledu datuma sklapanja braka s obzirom na to je li služba dužnosnika, kako proizlazi iz članka 47. Pravilnika o osoblju, prestala i, s druge strane, do takvog prestanka službe uglavnom dolazi, kao što to u biti proizlazi iz podudarajuće argumentacije stranaka, slijedom umirovljenja u smislu članka 52. Pravilnika o osoblju. Međutim, s obzirom na činjenicu da se tim člankom 52. u okviru njegove najšire primjene predviđa, kao što to osoba BT naglašava u svojoj replici pred Općim sudom, da se dužnosnici koji imaju pravo na starosnu mirovinu u smislu članka 20. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju mogu umiroviti u dobi od 58 do 70 godina, valja utvrditi da su bivši dužnosnici obuhvaćeni člankom 20. općenito sklopili brak u ranijoj dobi nego bivši dužnosnici obuhvaćeni člankom 18. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju.
31

Kao peto i posljednje, Opći sud je u točkama 53. do 56. pobijane presude istaknuo da je to tumačenje potkrijepljeno načelom pravne sigurnosti i da ono koje predlaže Komisija ne bi samo dovelo do nedostatka predvidljivosti, s obzirom na to da bi ono na kraju prijelaznog razdoblja dovelo do neizvjesnosti u pogledu vremenske primjene kvalificirane većine kako je definirana u članku 3. stavku 3. Protokola br. 36, nego bi također moglo dovesti do zaobilaženja članka 3. stavka 2. tog protokola određivanjem datuma glasovanja nakon 31. ožujka 2017.
57

Naime, povrh činjenice da je Opći sud, u točki 58. pobijane presude, izričito priznao da je taj postupak „iznimno” važan za tu svrhu zbog toga što, kao što to tvrdi žalitelj, omogućava Komisiji da provjeri cjelovitost, točnost i istinitost računa koje je podnijela dotična država članica, kao što to proizlazi iz točke 59. pobijane presude, „formalna” priroda koju je Opći sud pripisao tom postupku vezana je isključivo za činjenicu, koju je Opći sud pravilno utvrdio, da se taj postupak sastoji od ex post provjere prihvatljivih izdataka iz računa koje su države članice utvrdile na temelju zahtjeva za međuplaćanje podnesenih Komisiji, tako da navedeni postupak ne može rezultirati računovodstvenim priznavanjem izdataka koji nisu bili predmet takvih zahtjeva.
40

To znači, kao što je to nezavisna odvjetnica u biti navela u točkama 36. do 44. svojeg mišljenja, da naknada štete koja se može ostvariti takvom tužbom, koja se temelji na nacionalnom pravu, ne smije biti jednaka dodjeli prednosti protivnoj pravu Unije, biti na teret proračuna Unije niti dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja među državama članicama.
20

U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ističe da je istražno vijeće Žalbenog suda u Angersu, kako bi odbilo predaju osobe KL na temelju izvršenja kazne zatvora u trajanju od deset godina izrečene zbog djela koja su kvalificirana kao „uništavanje i pljačka”, istaknulo da dva postupanja na kojima se temelji to kazneno djelo ne mogu predstavljati kazneno djelo u Francuskoj, i to, s jedne strane, oštećenje prostorija društva Credito Italiano i, s druge strane, oštećenje vozila vrste Fiat Brava podmetanjem požara. To je istražno vijeće na temelju toga zaključilo da, s obzirom na to da su Corte d'appello di Genova (Žalbeni sud u Genovi) i Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) „izrazili nedvosmislenu namjeru” da sedam djela za koja se postupak vodi pod kvalifikacijom „uništavanja i pljačke” razmatraju kao neodvojivu cjelinu, uvjet dvostruke kažnjivosti djela nalaže neuzimanje u obzir svih neodvojivih djela koja se kažnjavaju u okviru te kvalifikacije.
3

U skladu s uvodnim izjavama 1. do 7. Direktive 87/357: „budući da su u nekoliko država članica na snazi zakoni koji se odnose na određene proizvode koji izgledaju kao nešto drugo od onoga što stvarno jesu pa ugrožavaju sigurnost ili zdravlje potrošača; budući, međutim, da se ove odredbe razlikuju prema svom sadržaju, dosegu i polju primjene; budući osobito da se ove odredbe u određenim državama članicama odnose na sve proizvode koje izgledaju poput hrane iako to nisu, dok se u drugim državama članicama odnose na proizvode koji se lako mogu zamijeniti za hranu, osobito slastice; budući da navedena situacija stvara značajne zapreke slobodnom kretanju roba i nejednakim uvjetima tržišne utakmice unutar Zajednice, a pritom ne osiguravaju učinkovitu zaštitu potrošača, osobito djece; budući da je ove prepreke uspostavljanja i djelovanja zajedničkog tržišta potrebno ukloniti i osigurati odgovarajuću zaštitu potrošača u skladu s rezolucijama Vijeća od 14. travnja 1975. i 19. svibnja 1981. o prvome [SL 1975., C 92, str. 1.] i drugome programu [SL 1981., C 133; str. 1.] Europske ekonomske zajednice za zaštitu potrošača i informacijsku politiku te Rezolucijom Vijeća od 23. lipnja 1986. o novom poticaju za politiku zaštite potrošača [SL 1986., C 167, str. 1.]; budući da bi zdravlje i sigurnost potrošača trebali uživati jednaku razinu zaštite u različitim državama članicama; budući da je u tu svrhu potrebno zabraniti stavljanje na tržište, uvoz te proizvodnju i izvoz proizvoda koji, s obzirom [na to] da ih se može zamijeniti za hranu, [da] ugrožavaju zdravlje ili sigurnost potrošača; budući da treba osigurati da nadležna tijela država članica provode kontrolu; budući da, u skladu s načelima obuhvaćenima u rezolucijama Vijeća o zaštiti potrošača, opasni proizvodi moraju biti povučeni s tržišta;”
50

To tumačenje ne može se dovesti u pitanje nastankom te odredbe, čak i ako nastanak akta Unije može pokazati elemente koji su važni za njegovo tumačenje (vidjeti u tom smislu presudu od 13. siječnja 2022., Njemačka i dr./Komisija, C‑177/19 P do C‑179/19 P, EU:C:2022:10, t. 82.). U ovom slučaju valja istaknuti da prilikom donošenja Direktive 89/104, koja je potom kodificirana Direktivom 2008/95, tekst njezina sadašnjeg članka 6. stavka 2., kako ga je talijanska delegacija predložila Vijeću Europske unije, nije bio u cijelosti usvojen. U skladu s prijedlogom te delegacije, ograničenje učinaka žiga primjenjivalo bi se „čak i ako se na to [ranije] pravo više ne može pozivati protiv kasnije registriranog žiga”.
65

Uzimajući u obzir ta razmatranja, na treće pitanje valja odgovoriti tako da članak 30. stavak 2. točke (a) i (b) Carinskog zakonika treba tumačiti na način da carinsko tijelo države članice prilikom određivanja carinske vrijednosti može isključiti transakcijske vrijednosti koje se odnose na druge operacije podnositelja zahtjeva za carinjenje, čak i ako te vrijednosti nisu osporili to carinsko tijelo ni carinska tijela drugih država članica, pod uvjetom da ih, s jedne strane, što se tiče transakcijskih vrijednosti koje se odnose na uvoze koji se obavljaju u toj državi članici, navedeno tijelo prethodno dovede u pitanje u skladu s člankom 78. stavcima 1. i 2. Carinskog zakona, unutar rokova propisanih njegovim člankom 221. i slijedeći postupak predviđen člankom 181.a Provedbene uredbe, te, s druge strane, što se tiče transakcijskih vrijednosti koje se odnose na uvoze koji se obavljaju u drugim državama članicama, to carinsko tijelo opravdava to isključenje u skladu s člankom 6. stavkom 3. Carinskog zakona upućivanjem na elemente koji utječu na njihovu vjerodostojnost.
42

Takav sustav obilježava to da još ne postoji obveza obračuna trošarine na trošarinsku robu, iako je oporezivi događaj već nastao. Slijedom navedenog, kad je riječ o trošarinskoj robi, u tom sustavu dolazi do odgode obveze obračuna trošarine na trošarinsku robu do ispunjenja pretpostavke za nastanak te obveze (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2021., Silcompa, C‑95/19, EU:C:2021:128, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
56

Osim toga, s obzirom na to da se drugo pitanje odnosi na pregovarački postupak bez prethodne objave za ugovore o javnoj nabavi radova, robe i usluga, valja istaknuti da je članak 32. stavak 2. Direktive 2014/24, u kojem se u točkama (a) do (c) navode „slučajev[i]” u kojima je dopušteno pokrenuti takav postupak, relevantan za odgovor na to drugo pitanje. Taj je popis uostalom iscrpan s obzirom na to da se u članku 26. stavku 6. te direktive pojašnjava da države članice ne mogu dopustiti da se pregovaračkim postupkom bez prethodne objave poziva na nadmetanje koristi u slučajevima osim onih navedenih u članku 32. navedene direktive (vidjeti analogijom presude od 8. travnja 2008., Komisija/Italija, C‑337/05, EU:C:2008:203, t. 56. i 57., i od 15. listopada 2009., Komisija/Njemačka, C‑275/08, neobjavljena, EU:C:2009:632, t. 54.).
56

Najprije valja istaknuti, s jedne strane, da je Opći sud, kako bi ocijenio težinu pogreške u ocjeni koju je Komisija počinila prilikom razvrstavanja CTPHT‑a, u točkama 88. do 108. prve pobijane presude, u točkama 89. do 109. druge pobijane presude, u točkama 86. do 106. treće pobijane presude i u točkama 89. do 109. četvrte pobijane presude, analizirao druge elemente osim izvješća Odbora, koji su posebno navedeni u točkama pobijanih presuda navedenima u prethodnoj točki. Slijedom toga, ne može se tvrditi da se Opći sud oslonio isključivo na mišljenje Odbora kako bi zaključio da je Komisija postupala kao uobičajeno oprezna i pažljiva uprava.
36

Međutim, moglo bi se prihvatiti i drukčije tumačenje članka 15. navedene uredbe. Naime, iz Komisijinih obveza sadržanih u njezinoj Bijeloj knjizi, koje su osobito navedene u uvodnoj izjavi 31. te uredbe, kao i iz same Uredbe br. 1315/2013 proizlazi da ona ima dva cilja, odnosno ojačati konkurentnost prometa i smanjiti emisije stakleničkih plinova nastalih prometom do 2050. godine za najmanje 60 % u odnosu na razinu iz 1990. godine. Usto, tumačenje članka 15. navedene uredbe na način da se njime zabranjuje rastavljanje željezničke veze u okolnostima kao što su to one u ovom slučaju može se temeljiti, među ostalim, na člancima 5., 10. i 16. te uredbe kao i na smjernicama iz njezinih uvodnih izjava 7. i 8.
21

Stoga valja utvrditi, u slučaju da članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 dopušta nacionalnom sudu da djelomično odbije izdavanje platnog naloga, mora li taj sud, na temelju te odredbe, po službenoj dužnosti izvesti sve posljedice nepoštenosti predmetne odredbe i po službenoj dužnosti izvršiti prijeboj ili, naprotiv, mora postupiti u skladu sa sudskom praksom suda višeg stupnja koji je, neovisno o tome što je utvrdio postojanje nepoštene odredbe u ugovoru o potrošačkom kreditu naložio izdavanje platnog naloga, a zahtjev za izdavanje tog naloga odbio samo u dijelu u kojem se odnosi na iznose koji se potražuju na temelju te odredbe, bez mogućnosti izvršenja prijeboja. Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu pojašnjava da to pitanje postavlja u kontekstu osiguravanja djelotvornih sredstava zaštite potrošača, s obzirom na to da je na temelju bugarskog prava sudski prijeboj tražbina dopušten samo kada se ostvaruje kao subjektivno pravo. S druge strane, on se iznimno može izvršiti po službenoj dužnosti na temelju članka 19. stavka 6. ZPK‑a.
60

U ovom slučaju, navodna mogućnost korištenja koju je Komisija, prema žaliteljevu mišljenju, trebala smatrati državnom potporom sastoji se od uspostave degresivnog sustava naplate koji, prema žaliteljevim argumentima, dovodi do toga da su velike klaonice, u stupnjevanom modelu opisanom u točkama 4. i 5. ove presude, obuhvaćene cjenovnom kategorijom koja je povoljnija od one koja se primjenjuje na male klaonice. U tim okolnostima, kao što je to, u biti, u točkama 59. i 60. svojeg mišljenja istaknuo nezavisni odvjetnik, bilo bi, slično onomu što je Sud utvrdio u presudi Montessori, neprirodno, a osim toga i protivno interesu dobrog sudovanja, obvezati žalitelja i s njim povezane klaonice da od nacionalnih tijela koja provode taj sustav naplate zahtijevaju da malim klaonicama priznaju mogućnost korištenja povoljnije cjenovne kategorije koja se primjenjuje na velike klaonice, iako znaju da na to nemaju pravo, a sve kako bi osporavali akt kojim se taj zahtjev odbija pred nacionalnim sudom i naveli taj sud da se obrati Sudu u pogledu valjanosti sporne odluke u vezi s navedenim sustavom.
29

Sud koji je uputio zahtjev dodaje da odbijanje primjene mehanizma prijenosa porezne obveze osobi kao što je VB također ima za posljedicu to da porezni obveznici koji su od te osobe kupili neposječeno građevno drvo ne mogu odbiti PDV koji se odnosi na te transakcije, s obzirom na to da taj porez nije bio pravilno obračunan u trenutku nastanka oporezivog događaja. Stoga se taj sud pita protivi li se sudskoj praksi Suda to da je registracija u svrhu PDV‑a uvjet za primjenu mehanizma prijenosa porezne obveze.
36

Uostalom, to je tumačenje potkrijepljeno člankom 77. te direktive u vezi s njezinom uvodnom izjavom 118., kojim se državama članicama dopušta da odrede da javni naručitelji mogu rezervirati pravo sudjelovanja u posebnim postupcima za dodjelu ugovora o javnoj nabavi isključivo za određene usluge organizacijama koje ispunjavaju uvjete navedene u tom članku 77. stavku 2. Među tim uvjetima nalaze se, s jedne strane, navedeni članak 77. stavak 2. točka (b) prema kojem bi se, ako se dobit raspodjeljuje ili preraspodjeljuje, to trebalo temeljiti na načelu sudjelovanja i, s druge strane, u istom članku 77. stavak 2. točka (c) prema kojoj se upravljačke ili vlasničke strukture organizacije koja izvršava ugovor temelje na vlasništvu zaposlenika ili načelima sudjelovanja ili zahtijevaju aktivnog sudjelovanja zaposlenika, korisnika ili zainteresiranih strana.
31

Iz toga slijedi, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 62. i 63. svojeg mišljenja, da se članak 13. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 561/2006 ne može tumačiti na način da se, kada se vozila na koja se on odnosi upotrebljavaju istodobno za prijevoze robe u krugu radijusa do 100 km od sjedišta dotičnog poduzeća i za prijevoze robe izvan tog kruga, ta odredba primjenjuje na sve prijevoze robe koje su obavila ta vozila, uključujući i one poduzete izvan tog kruga. Stoga se na potonje prijevoze ne mogu primijeniti iznimke od članaka 5. do 9. te uredbe.
26

Do transfera osobe IA u Italiju, predviđenog za 23. listopada 2017., nije moglo doći jer je ona u razdoblju od 6. listopada do 4. studenoga 2017. bila, bez svojega zahtjeva, smještena na psihijatrijski odjel jedne bečke bolnice. Taj je smještaj jedan bečki općinski sud proglasio zakonitim, najprije privremeno, prvim rješenjem od 6. listopada 2017., a zatim sve do 17. studenoga 2017., drugim rješenjem od 17. listopada 2017. Navedeni je sud odobrio smještaj osobe IA zbog toga što je ona, zbog svoje psihičke bolesti, predstavljala ozbiljnu i znatnu prijetnju za sebe i za druge.
19

Što se tiče zahtjeva neovisnosti sudova, on sadržava dva aspekta. Prvi aspekt, vanjske prirode, znači da predmetno tijelo posve samostalno izvršava svoje funkcije a da se pritom ni u kojem pogledu ne nalazi u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne prima naloge ili upute ikoje vrste te da je tako zaštićeno od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu narušiti neovisnu prosudbu njegovih članova i utjecati na njihove odluke (presuda od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 63.).
53

Svojim trećim pitanjem u predmetima C‑102/21 i C‑103/21 sud koji je uputio zahtjev u biti pita jesu li potpore o kojima je riječ u glavnim postupcima spojive s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, s obzirom na to da omogućuju „olakšavanje razvoja određenih gospodarskih područja”, ili one mogu „narušiti tržišno natjecanje i utjecati na trgovinu među državama članicama”.
20

Najprije valja istaknuti da je ugovor na daljinu, u skladu s člankom 2. točkom 7. Direktive 2011/83, definiran kao „ugovor sklopljen između trgovca i potrošača na temelju organiziranog sustava prodaje ili pružanja usluga na daljinu bez istodobne prisutnosti trgovca i potrošača, isključivo uz korištenje jednog ili više sredstava daljinske komunikacije do, uključno, trenutka u kojem se sklapa ugovor”. Iz toga proizlazi da je ugovor o usluzi sklopljen između trgovca i potrošača na internetskoj platformi za rezervaciju smještaja, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, obuhvaćen pojmom „ugovora na daljinu” i stoga, s obzirom na to da se ne primjenjuju isključenja predviđena u članku 3. stavcima 2. do 4. Direktive 2011/83, obuhvaćen područjem primjene te direktive, kako je određeno u njezinu članku 3. stavku 1.
45

S druge strane, taj će sud morati uzeti u obzir okolnost da se priznavanje tog profesionalnog iskustva može ostvariti u skladu s postupkom koji zainteresiranoj osobi pruža mogućnost dokazivanja jednakovrijednosti njezina profesionalnog iskustva stečenog u drugim državama članicama, jednako kao što se to, kako to proizlazi iz spisa kojim Sud raspolaže, nacionalnim propisom o kojem je riječ u glavnom postupku to dopušta radi dobivanja trogodišnjih dodataka za radni staž privremenog osoblja.
7

U skladu s člankom 75. te uredbe, naslovljenim „Isplate korisnicima”: „1. Plaćanja u okviru programa potpore i mjere iz članka 67. stavka 2. izvršavaju se u razdoblju od 1. prosinca do 30. lipnja sljedeće kalendarske godine. Plaćanja se vrše u najviše dvije rate u tom vremenskom roku. Neovisno o prvom i drugom podstavku ovog stavka, države članice mogu: (a) prije 1. prosinca te najranije 16. listopada, platiti predujmove u visini do 50 % za izravna plaćanja; (b) prije 1. prosinca, platiti predujmove u visini do 75 % za potporu odobrenu u okviru ruralnog razvoja, kako je navedeno u članku 67. stavku 2. U pogledu potpore odobrene u okviru ruralnog razvoja, kako je navedeno u članku 67. stavku 2., prvi i drugi podstavak ovog stavka primjenjuju se na zahtjeve za potporu ili zahtjeve za plaćanje podnesene od godine podnošenja zahtjeva 2019. 2. Plaćanja iz stavka 1. ne izvršavaju se prije završetka provjere uvjeta prihvatljivosti koju trebaju provesti države članice u skladu s člankom 74. Odstupajući od prvog podstavka, predujmovi za odobrenu potporu u okviru ruralnog razvoja iz članka 67. stavka 2. mogu se isplatiti nakon završetka administrativnih provjera u skladu s člankom 59. stavkom 1. 3. Komisija u hitnim slučajevima donosi provedbene akte koji su potrebni i opravdani kako bi se razriješili određeni problemi vezani uz primjenu ovog članka. Takvi provedbeni akti mogu odstupati od stavaka 1. i 2., no samo u onoj mjeri i onoliko dugo koliko je to nužno potrebno. Ti se provedbeni akti donose u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 116. stavka 3.”
53

Što se konkretnije tiče zahtjeva za međunarodnu zaštitu koje su u Finskoj podnijele osobe C i CD, iz očitovanja koja su one podnijele proizlazi da su ti zahtjevi zasnovani u velikom dijelu na argumentima o uvjetima oduzimanja slobode u država članici izdavanja, to jest Rumunjskoj, i temelje se na relevantnoj sudskoj praksi Suda u tom području, osobito presudama od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru (C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198), od 25. srpnja 2018., Generalstaatsanwaltschaft (Uvjeti oduzimanja slobode u Mađarskoj) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589) i od 15. listopada 2019., Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857). Iz spisa kojim Sud raspolaže vidljivo je da su se osobe C i CD pozvale na te argumente pred pravosudnim tijelom izvršenja tijekom postupka koji je doveo do donošenja pravomoćnih odluka o predaji.
67

Budući da sud koji je uputio zahtjev osim toga pita, kao što to proizlazi iz navoda sažetih u točki 38. ove presude, o pravnim posljedicama koje mogu proizlaziti iz odštetne ili kompenzacijske prirode potpore poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, s obzirom na odredbe primarnog ili sekundarnog prava Unije koje se odnose na dodjelu javnih potpora treba podsjetiti na to da je, s jedne strane, cilj članka 30. Uredbe br. 1305/2013, kao što je to navedeno u točkama 43. i 60. te presude, omogućiti dodjelu potpora namijenjenih naknadi štete poljoprivrednicima i posjednicima šuma za troškove i izgubljeni prihod koji su pretrpjeli zbog neprilika uzrokovanih provedbom direktiva 92/43, 2000/60 i 2009/147. Odštetna ili kompenzacijska priroda tih potpora stoga proizlazi iz same njihove namjene, kao što je to zamislio zakonodavac Unije (vidjeti u tom smislu presude od 30. ožujka 2017., Lingurár, C‑315/16, EU:C:2017:244, t. 26. i 28. i od 27. siječnja 2022., Sātiņi‑S, C‑234/20, EU:C:2022:56, t. 43.) i stoga ne može dovesti u pitanje njihovu kvalifikaciju u svojstvu potpora koje se mogu dodijeliti na temelju propisa Unije u vezi s EPFRR‑om.
14

U tom smislu valja podsjetiti na to da je takav ubrzani postupak postupovni instrument kojim treba odgovoriti na izvanrednu kriznu situaciju (presuda od 10. ožujka 2022., Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs (Sveobuhvatno zdravstveno osiguranje), C‑247/20, EU:C:2022:177, t. 41. i navedena sudska praksa).
–

za absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG, C. Rohnke, Rechtsanwalt,
3

Uredba br. 1408/71 stavljena je izvan snage i zamijenjena 1. svibnja 2010. Budući da se sporovi iz glavnih postupaka odnose na neplaćanje doprinosâ za socijalno osiguranje za razdoblje od lipnja 2006. do veljače 2010. i premija osiguranja za razdoblje od siječnja 2008. do siječnja 2013., oni mogu biti obuhvaćeni područjem primjene Uredbe br. 1408/71. Ta uredba sadržavala je u svojoj glavi II., naslovljenoj „Određivanje primjenjivog zakonodavstva”, članke 13. do 17.