ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Drugi žalbeni razlog: povreda članka 288. UFEU-a, članaka 3. i 13. stavka 1. Uredbe o općim skupnim izuzećima, kao i zabrane diskriminacije Presudom se povrjeđuje članak 288. UFEU-a, kao i članak 3. i članak 13. stavak 1. Uredbe o općem skupnom izuzeću iz 2008., jer Opći sud – da nije počinio pogrešku koja se tiče prava – protivniku žalitelja nije smio dodijeliti dodatnu nadležnost za ispitivanje potpora i utvrđivanje njihove nespojivosti s unutarnjim tržištem putem odluke, ako su te potpore do iznosa praga iz članka 6. stavka 2. Uredbe o općem skupnom izuzeću iz 2008. već materijalno utvrđene spojivima s unutarnjim tržištem na temelju sekundarnog prava Unije, koje ima viši rang. Osim toga, posljedica je pobijane presude to da se žalitelja – u odnosu na njegove konkurente – diskriminira zabranom primanja potpore u iznosu većem od 17 milijuna eura, do iznosa praga iz Uredbe o općem skupnom izuzeću iz 2008. Naime, svaki bi sudionik na tržištu – čak i onaj koji se nalazi u dominantnom položaju – u usporedivoj situaciji za investiciju usporedive visine mogao dobiti, u skladu s njemačkim InvZulG-om, potporu do iznosa praga.
1.

Povreda prava slobodnog poslovnog nastana zajamčenog člankom 49. UFEU-a i člankom 15. stavkom 2. točkama (b) i (c) Direktive 2006/123/EZ o uslugama na unutarnjem tržištu. U članku 5. stavku 1. Zakona 3898/2010 i odgovarajućoj Predsjedničkoj uredbi br. 123/2011 određeno je da je jedini dopušteni pravni oblik društava za osposobljavanje posrednika neprofitno društvo koje se sastoji od barem jedne grčke odvjetničke i gospodarske komore i da ona mogu djelovati tek nakon što su dobila odobrenje od tijela iz članka 7. tog zakona. Takva ograničenja primjenjuju se i na subjekte koji žele po prvi puta osnovati poslovni nastan u Grčkoj i na one koje u toj zemlji žele imati sekundarni poslovni nastan u obliku podružnice. Nijedna fizička ili pravna osoba čiji pravni oblik nije onaj odvjetničke ili gospodarske komore ne može biti subjekt za osposobljavanje posrednikâ koji, na temelju takvog osposobljavanja, mogu pristupiti ispitu za dobivanje potvrde o kvalifikaciji posrednika u Grčkoj bez sporazuma s grčkom odvjetničkom ili gospodarskom komorom. Usto, nijedan subjekt čiji sadašnji zakonski oblik nije onaj neprofitnog društva u biti osobama koje žele biti posrednici ne može kao protučinidbu za plaćene upisne pristojbe ponuditi osposobljavanje na temelju kojeg oni mogu pristupiti ispitu za dobivanje potvrde o kvalifikaciji posrednika u Grčkoj. Konačno, svim subjektima za osposobljavanje porijeklom iz druge države članice, koji su zainteresirani za pružanje usluga o kojima je riječ kao protučinidbe za to da im studenti upisani u programe za osposobljavanje posrednika plate upisne pristojbe u biti je onemogućen ulazak na grčko tržište i osnivanje sekundarnog poslovnog nastana u obliku podružnice ako njihov sadašnji pravni oblik nije neprofitno društvo i njihove podružnice nisu samo neprofitna društva. Komisija tvrdi da gore navedene odredbe predstavljaju ograničenje prava poslovnog nastana, kako je propisano člankom 49. UFEU-a i člankom 15. stavkom 2. točkama (b) i (c) Direktive 2006/123/EZ o unutarnjem tržištu. Takvo ograničenje nije obuhvaćeno iznimkom iz članka 51. stavka 1. UFEU-a jer pružanje usluga osposobljavanja posrednika nije djelatnost povezana s državom, izvršavanjem javnih ovlasti, a osobito ne s pravosuđem. Osim toga, nije opravdana interesom zaštite kvalitete usluga koja nema nikakve izravne veze s ograničenjem pravnog oblika subjekata za osposobljavanje i udjela u kapitalu društva.
4.

U svakom slučaju, je li u okolnostima kao u ovom predmetu u suprotnosti s člankom 47. stavkom 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i pojmom neovisnog i nepristranog suda predviđenog pravom Europske unije, djelatnost suca izmiritelja koji bi, s obzirom na interes za određeno rješenje spora u korist tužitelja koji obavlja istu pravosudnu dužnost kao isključivu službenu djelatnost, mogao preuzeti ulogu suda koji je nadležan na temelju zakona, zbog odbijanja najvišeg tijela unutarnjeg pravosudnog sustava – Opće sjednice [Corte Suprema di] Cassazione – da osigura djelotvornu zaštitu traženih prava, te tako sudu nadležnom na temelju zakona nametnuti da odbije, kad je to zatraženo, vlastitu nadležnost za priznavanje traženog prava, unatoč tome što se to pravo – kao što je to slučaj s plaćenim godišnjim odmorom u glavnom postupku – temelji na primarnom i izvedenom pravu Europske unije u slučaju izravne vertikalne primjene propisa „Zajednice” u odnosu na državu članicu? U slučaju da Sud utvrdi da je prekršen članak 47. Povelje, od njega se dalje traži da navede kojim unutarnjim pravnim sredstvima se može izbjeći kršenje normi primarnog prava Unije te spriječiti da u unutarnjem pravnom poretku dođe do apsolutnog odbijanja da se u konkretnom slučaju zaštite temeljna subjektivna prava zajamčena pravom Unije?
1.

a) Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU-a tumačiti na način da tužitelj može osporavati zakonitost odluke institucije Unije koju trebaju provesti nacionalna tijela pozivajući se na bitne povrede postupka, povrede Ugovorâ ili nekih pravnih pravila koja se trebaju primijeniti prilikom njihove provedbe ili zbog zloporabe ovlasti? b) Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU-a tumačiti na način da su institucije Unije koje su bile uključene u donošenje odluke čija se valjanost pobija pred nacionalnim sudom obvezne tom sudu na njegov zahtjev dostaviti sve podatke koji su im dostupni i koje su uzimale u obzir ili koje su trebale uzeti u obzir prilikom donošenja te odluke? c) Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da je dio prava na djelotvoran pravni lijek da sud sveobuhvatno ispituje jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu članka 13. Uredbe (EZ) br. 1225/2009 (1)? Proizlazi li iz članka 47. Povelje osobito to da sud smije u potpunosti ocijeniti jesu li činjenice potpuno utvrđene i može li se odgovarajuća pravna posljedica primjereno obrazložiti? Proizlazi li iz članka 47. Povelje osobito to da sud smije u potpunosti ocijeniti je li činjenice, koje se navodno nisu uzele u obzir pri donošenju odluke, ali koje su možda imale utjecaj na pravnu posljedicu povezanu s utvrđenim činjeničnim stanjem, trebalo uzeti u obzir?
HR Službeni list Europske unije C 42/8

Žalba koju su 28. studenoga 2017. podnijeli Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 12. rujna 2017. u predmetu T-247/16, Trasta Komercbanka AS i drugi protiv Europske središnje banke

(Predmet C-669/17 P)

(2018/C 042/11)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA (zastupnici: O.H. Behrends, L. Feddern, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

Druga stranka u postupku: Europska središnja banka

Žalbeni zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju:

— da ukine t. 1 rješenja odnosno odluke Općeg suda prema kojoj nema potrebe odlučivati po tužbi za poništenje koju je podnijela Trasta Komercbanka AS (TKB);

— proglasi TKB-ovu tužbu za poništenje osnovanom;

— proglasi tužbu za poništenje dopuštenom;

— vrati predmet Općem sudu na odlučivanje o tužbi za poništenje; i

— naloži Europskoj središnjoj banci (ESB) snošenje žaliteljevih troškova i troškova žalbe.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Prvim žalbenim razlogom žalitelji tvrde da je Opći sud pogriješio kad je smatrao da je TBK-ov pravni lijek povjeren likvidatoru. Žalitelji tvrde da je ta pretpostavka suprotna članku 263. UFEU-a i pravu na djelotvoran pravni lijek, kao i drugim povezanim načelima.

Drugim žalbenim razlogom žalitelji tvrde da je Opći sud pogriješio kad je smatrao da se tužbom dioničara može zamijeniti njihova mogućnost da TKB-ovu licencu obrane tužbom koju podnosi sam TKB.

Trećim žalbenim razlogom žalitelji tvrde da je počinjeno niz materijalnih pogrešaka uključujući neprimjenu načela nemo auditur zbog ESB-ova uplitanja u TKB-ov pravni lijek.

Četvrtim žalbenim razlogom žalitelji tvrde da Opći sud nije uzeo u obzir zahtjeve (uključujući formalne zahtjeve) za valjano povlačenje punomoći koju je prvotno dao TKB.

Petim žalbenim razlogom žalitelji ističu da je Opći sud pogrešno primijenio članak 51. stavak 1. umjesto članka 131. Poslovnika, kao i druge daljnje postupovne povrede.
HR Službeni list Europske unije C 42/2

Žalba koju je 3. kolovoza 2017. podnio Morton’s of Chicago Inc. protiv presude Općeg suda (šesto vijeće) od 15. svibnja 2017. u predmetu T-233/15, Morton’s of Chicago protiv EUIPO-a

(Predmet C-468/17 P)

(2018/C 042/03)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Morton’s of Chicago Inc. (zastupnici: J. Moss, Barrister, M. Krause, Solicitor)

Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo, Mortons the Restaurant Ltd

Žalba je rješenjem Suda (deseto vijeće) od 13. prosinca 2017. proglašena nedopuštenom.
HR Službeni list Europske unije C 42/5

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. studenoga 2017. uputio High Court (Irska) – M.A., S.A., A.Z. protiv The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irska

(Predmet C-661/17)

(2018/C 042/09)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: M.A., S.A., A.Z.

Tuženici: International Protection Appeals Tribunal, Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irska

Prethodna pitanja

1. Kada odlučuje o transferu podnositelja zahtjeva za zaštitu na temelju Uredbe br. 604/2013 (1) Ujedinjenoj Kraljevini, mora li nacionalno tijelo koje donosi odluku, pri razmatranju svih pitanja nastalih u vezi s diskrecijskom ovlašću iz članka 17 i/ili bilo kojih pitanja zaštite temeljnih prava u Ujedinjenoj Kraljevini, zanemariti postojeće okolnosti u trenutku takvog razmatranja u vezi s predloženim izlaskom Ujedinjene Kraljevine iz Unije?

2. Uključuje li pojam „države članice koja provodi postupak određivanja odgovorne države članice” iz Uredbe br. 614/2013 ulogu države članice u izvršavanju ovlasti priznate ili dodijeljene člankom 17. uredbe?

3. Uključuju li ovlasti države članice [na temelju] članka 6. Uredbe br. 604/2013 ovlast priznatu ili dodijeljenu člankom 17. uredbe?

4. Primjenjuje li se pojam djelotvornog pravnog lijeka na prvostupanjsku odluku donesenu na temelju članka 17. Uredbe br. 604/2013 tako da se mora predvidjeti mogućnost ulaganja žalbe ili jednakovrijednog pravnog lijeka protiv takve odluke i/ili tako da se nacionalno zakonodavstvo kojim je predviđen žalbeni postupak protiv prvostupanjske odluke na temelju uredbe treba tumačiti na način da obuhvaća žalbu protiv odluke na temelju članka 17.?

5. Je li učinak članka 20. st. 3. Uredbe br. 604/2013 taj da ako nema dokaza za obaranje presumpcije da je u djetetovu najboljem interesu da se njegovu ili njezinu situaciju ne razmatra zasebno od one njegovih ili njezinih roditelja, nacionalno tijelo koje donosi odluku ne mora razmotriti takve najbolje interese odvojeno od roditelja kao zasebno pitanje ili kao polazišnu točku za razmatranje treba li izvršiti transfer?

(1) Uredba (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva (SL 2013., L 180, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 108. i ispravak SL 2017., L 49, str. 50.).
HR Službeni list Europske unije C 42/5

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 16. studenoga 2017. uputio Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (Portugal) – Luís Manuel dos Santos protiv Fazenda Pública

(Predmet C-640/17)

(2018/C 042/08)

Jezik postupka: portugalski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Luís Manuel dos Santos

Tuženik: Fazenda Pública

Prethodno pitanje

Protivi li se načelu slobodnog kretanja robe među državama članicama, propisanom člankom 110. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), nacionalno pravno pravilo [članak 2. stavak 1. točka (b) CIUC-a (Código do Imposto Único de Circulação) (1)] tumačeno na način da se prilikom oporezivanja jedinstvenim porezom za stavljanje vozila u promet ne uzima u obzir datum prve registracije vozila u drugoj državi članici, nego je relevantan samo datum registracije u Portugalu, u okolnostima u kojima to tumačenje dovodi do većeg oporezivanja vozila uvezenih iz druge države članice?

(1) Zakon o jedinstvenom porezu za stavljanje vozila u promet
—

da ukine rješenje Općeg suda (drugo vijeće) od 12. rujna 2017. u predmetu T-247/16, Trasta Komercbanka AS, Mr Ivan Fursin, Igors Buimisters, SIA C & R Invest, Figon Co Limited, G.C.K J Holding Netherlands B.V. i Rikam Holding S.A. – SPF protiv Europske središnje banke u dijelu u kojem se njime odbija prigovor nedopuštenosti u pogledu tužbe koju su podnijeli dioničari društva Trasta Komercbanka AS;
7.

Treba li Direktivu Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima, konkretno njezin članak 1. stavke 1. i 3., i Direktivu Vijeća 92/13/EEZ od 25. veljače 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o primjeni pravila Zajednice u postupcima nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnoga gospodarstva, energetskom, prometnom i telekomunikacijskom sektoru, konkretno njezine članke 1. i 2., s obzirom na presudu Suda Europske unije C-2/06, Willy Kempter, u skladu s kojom se pojedinac ne mora obvezno pozvati na sudsku praksu Suda, tumačiti na način da se postupci pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, uređeni navedenim direktivama, mogu pokretati samo na temelju zahtjeva za pravnu zaštitu u kojem je sadržan izričit opis navedene povrede koja se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi te konkretno pravilo koje se odnosi na sklapanje javnih ugovora do čije je povrede došlo, to jest konkretni članak i stavak, drugim riječima, da se u postupku pravne zaštite koji se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi mogu ispitati samo povrede koje je podnositelj zahtjeva za pravnu zaštitu naveo pozivajući se na odredbu, to jest na konkretan članak i stavak, koja se odnosi na sklapanje ugovora o javnoj nabavi do čije je povrede došlo, dok je u bilo kojem drugom upravnom i građanskom postupku dostatno da pojedinac iznese činjenice i dokaze kojima to potkrepljuje te da nadležno tijelo ili nadležni sud odluči o zahtjevu za pravnu zaštitu u skladu s njegovim sadržajem?
HR Službeni list Europske unije C 32/16

Žalba koju je 24. studenoga 2017. podnijela Europska središnja banka protiv rješenja Općeg suda (drugo vijeće) od 12. rujna 2017. u predmetu T-247/16: Fursin i dr. protiv Europske središnje banke

(Predmet C-663/17 P)

(2018/C 032/23)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Europska središnja banka (zastupnici: E. Koupepidou i C. Hernández Saseta, agenti, B. Schneider, Rechtsanwalt)

Druge stranke u postupku: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine pobijano rješenje u mjeri u kojoj je Opći sud utvrdio da su tužitelji dioničari imali pravni interes i aktivnu procesnu legitimaciju za podnošenje tužbe za poništenje sporne odluke pred Općim sudom (točka 2. pobijanog rješenja);

— donese konačnu meritornu odluku i odbaci kao nedopuštenu tužbu koju su podnijeli tužitelji dioničari; i

— naloži tužiteljima snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe tri žalbena razloga.

1. Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na navodu da tužitelji dioničari (odnosno dioničari društva Trasta Komercbanka, za razliku od sâmog društva Trasta Komercbanka) nisu imali pravni interes za podnošenje tužbe za poništenje koji bi bio različit od pravnog interesa društva Trasta Komercbanka. Prvi žalbeni razlog temelji se na sljedećim argumentima: — žalitelj navodi da je Opći sud pogrešno protumačio sudsku praksu kojom se zahtijeva da dioničari dokažu da imaju zaseban pravni interes za podnošenje tužbe protiv odluke upućene poduzeću kojim djelomično upravljaju. Osobito, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je u svojem rješenju od 12. rujna 2017. utvrdio da se ta sudska praksa ne primjenjuje na predmet T-247/16 — tužitelji dioničari nisu dokazali da imaju pravni interes koji bi bio različit od pravnog interesa društva Trasta Komercbanka: sporna odluka (za razliku od odluke o pokretanju postupka likvidacije, što je zaseban akt) nije utjecala na njihov pravni položaj. Ne može se smatrati da bi pravni interes tužitelja dioničara da Trasta Komercbanka posjeduje odobrenje o pružanju bankovnih usluga bio različit od pravnog interesa sâmog društva Trasta Komercbanka da posjeduje takvo odobrenje; — konkretno, pravni interes za obeštećenje ili ekonomski interes dioničara za isplatu dividendi ne bi trebalo smatrati zasebnim pravnim interesom.

2. Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na navodu da tužitelji dioničari nisu imali aktivnu procesnu legitimaciju, s obzirom na to da se sporna odluka ne odnosi na njih osobno. Drugi žalbeni razlog temelji se na sljedećim argumentima: — sporna odluka ne odnosi se osobno na tužitelje dioničare jer se ne odnosi na određene osobine koje su im svojstvene. — sporna odluka nije dovela tužitelje dioničare u pravni položaj različit od pravnog položaja ostalih dioničara ili položaja sâmog društva Trasta Komercbanka.
4.

U okolnostima u kojima: (1) su društva A i B dio iste grupe društava; (2) tuženik X de facto obavlja dužnost glavnog izvršnog direktora te grupe društava (kao što je to činio P. Bosworth za grupu društava Arcadia Group; sažeti prikaz činjeničnog stanja, t. 14.); X je zaposlen u jednom od društava grupe, društvu A (te je stoga zaposlenik društva A) (kao što je to povremeno bio P. Bosworth u okolnostima navedenima u sažetom prikazu činjeničnog stanja, t. 15.); te, u skladu s nacionalnim pravom, nije zaposlenik društva B; (3) društvo A je podnijelo zahtjeve protiv X-a i oni su obuhvaćeni člancima 18. do 21.; i (4) drugo društvo B iz te grupe također je podnijelo zahtjeve protiv X-a zbog istog ponašanja zbog kojeg je društvo A podnijelo zahtjeve protiv X-a; koji je pravilni kriterij za određivanje toga jesu li zahtjevi društva B obuhvaćeni odjeljkom 5.? Osobito: (1) Ovisi li odgovor o tome je li između X-a i društva B postojao „pojedinačni ugovor o zapošljavanju” u smislu odjeljka 5. i, ako jest, koji je pravilni kriterij za određivanje toga je li takav ugovor postojao? (2) Treba li društvo B smatrati „poslodavcem” X-a za potrebe odjeljka 5. glave II. Luganske konvencije i/ili su zahtjevi društva B protiv X-a (u gore navedenom točki 4. pod.(4)) obuhvaćeni člancima 18. do 21. na isti način na koji su zahtjevi društva A protiv X-a obuhvaćeni člancima 18. do 21.? Osobito: (a) Je li zahtjev društva B obuhvaćen člankom 18. samo ako je obveza na kojoj se on stvarno temelji obveza iz ugovora o radu između društva B i X-a? (b) Alternativno, je li zahtjev obuhvaćen člankom 18. ako bi sporno ponašanje predstavljalo povredu obveza iz ugovora o radu između društva A i X-a? (3) Ako nijedan od gore navedenih kriterija nije pravilan, koji je pravilni kriterij?
3.

U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje, predstavlja li razlika u postupku zapošljavanja redovnih sudaca u odnosu na postupke odabira uređene zakonom za zapošljavanje mirovnih sudaca na određeno vrijeme objektivni razlog u smislu članka 4. stavka 1. i/ili stavka 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, prenesenog Direktivom 1999/70/EZ, kojim se može opravdati da se – u skladu s pravom „prema sadašnjem stanju”, koje su utvrdili Corte di Cassazione (Kasacijski sud) na zajedničkoj sjednici u presudi n. 13721/2017 i Consiglio di Stato (Državno vijeće) u mišljenju n. 464/2017 od 8. travnja 2017. – na mirovne suce, kao što je to u slučaju tužiteljice, radnice zaposlene na određeno vrijeme, ne primjeni iste uvjete rada koji se primjenjuju na usporedive redovne suce zaposlene na neodređeno vrijeme te kojim se može opravdati neprimjena mjera za sprječavanje i sankcioniranje zlouporabe ugovora o radu na određeno vrijeme iz članka 5. navedenog okvirnog sporazuma, prenesenog Direktivom 1999/70/EZ, te nacionalnih provedbenih pravila, imajući u vidu da u talijanskom pravnom poretku, pa ni na ustavnoj razini, ne postoje pravila kojima se može opravdati diskriminacija u pogledu uvjeta rada kao ni apsolutna zabrana promjene dužnosničkog radnog odnosa mirovnih sudaca na neodređeno vrijeme, a to nije slučaj ni s ranijim nacionalnim zakonodavstvom (Zakon br. 217/1974) kojim je već bilo predviđeno izjednačavanje uvjeta rada i stabilizacija radnog odnosa počasnih sudaca (to jest počasnih zamjenika sudaca)?
1.

a. Treba li članak 9. stavak 2. točku (c) prvu alineju Šeste direktive (1) odnosno članak 52. točku (a) Direktive o PDV-u iz 2006. (2) (u verziji koja je bila na snazi do 1. siječnja 2010.) tumačiti na način da u njega ulazi i stavljanje na raspolaganje interaktivnih erotskih izvedbi uživo pred web kamerom uz naknadu? b. U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 1.a, treba li dio rečenice „mjesto gdje se usluge fizički izvršavaju” u članku 9. stavku 2. točki (c) Šeste direktive odnosno na početku članka 52. Direktive o PDV-u iz 2006. tumačiti na način da je mjerodavno mjesto gdje modeli nastupaju pred web kamerom ili na način da je mjerodavno mjesto gdje posjetitelji gledaju slike, ili u obzir dolazi i neko drugo mjesto?
1.

Povrjeđuje li se Odlukom (EU) 2015/774 Europske središnje banke od 4. ožujka 2015. o programu kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima (ESB/2015/10) (1) u verziji Odluke (EU) 2015/2101 Europske središnje banke od 5. studenoga 2015. o izmjeni Odluke (EU) 2015/774 o programu kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima (ESB/2015/33) (2), Odluke (EU) 2016/702 Europske središnje banke od 18. travnja 2016. o izmjeni Odluke (EU) 2015/774 o programu kupnje vrijednosnih papira javnog sektora na sekundarnim tržištima (ESB/2016/8) (3) i Odluke (EU) 2016/1041 Europske središnje banke od 22. lipnja 2016. o prihvatljivosti utrživih dužničkih instrumenata koje izdaje ili za koje u potpunosti jamči Helenska Republika i stavljanju izvan snage Odluke (EU) 2015/300 (ESB/2016/18) (4), odnosno način njezine provedbe, članak 123. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske Unije? Povrjeđuje li se osobito članak 123. stavak 1. Ugovora o funkcioniranju Europske Unije ako se u okviru programa kupnje imovine javnog sektora na sekundarnim tržištima (PSPP): a) o pojedinostima kupnji izvješćuje na takav način da se na tržištima stvara faktična sigurnost u pogledu toga da će Eurosustav djelomično otkupiti obveznice koje izdaju države članice? b) ni naknadno ne objavljuju pojedinosti u pogledu pridržavanja minimalnih rokova između izdavanja dužničkog instrumenta na primarnom tržištu i njegove kupnje na sekundarnom tržištu tako da sudski nadzor nije moguć? c) sve kupljene obveznice dalje ne prodaju, nego ih se drži do njihova dospijeća te ih se na taj način isključuje s tržišta? d) Eurosustav kupuje nominalno utržive dužničke instrumente s negativnim prinosom do dospijeća?