ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10.

U uvodnim izjavama 1. do 4. i 7. pobijane uredbe navodi se sljedeće: „(1) Člankom 43. stavkom 3. [UFEU‑a] predviđeno je da Vijeće na prijedlog Komisije donosi mjere o utvrđivanju i raspodjeli ribolovnih mogućnosti. (2) Uredbom [o ZRP‑u] zahtijeva se donošenje mjera očuvanja, uzimajući u obzir raspoložive znanstvene, tehničke i gospodarske savjete, uključujući, kada je to relevantno, izvješća koja je sastavio Znanstveni, tehnički i gospodarski odbor za ribarstvo. (3) Zadaća je Vijeća donijeti mjere o utvrđivanju i raspodjeli ribolovnih mogućnosti, uključujući, prema potrebi, određene uvjete koji su s time funkcionalno povezani. Ribolovne mogućnosti trebalo bi raspodijeliti među državama članicama tako da se svakoj državi članici osigura relativna stabilnost ribolovnih aktivnosti za svaki stok ili ribarstvo i uvažavajući na odgovarajući način ciljeve [ZRP‑a] utvrđene Uredbom [o ZRP‑u]. (4) [TAC‑ove] bi trebalo utvrditi na temelju dostupnih znanstvenih savjeta, uzimajući u obzir biološke i društveno‑gospodarske aspekte te istodobno osiguravajući pošten tretman različitim ribarskim sektorima, kao i s obzirom na mišljenja izražena tijekom savjetovanja s dionicima, a posebno u predmetnim regionalnim savjetodavnim vijećima. […] (7) U pogledu četiri stoka tuponosoga grenadira znanstveni savjeti i nedavne rasprave u okviru Komisije za ribarstvo sjeveroistočnog Atlantika (NEAFC) ukazuju na mogućnost da bi se ulovi te vrste mogli lažno prijavljivati kao ulovi grenadira. U tom je kontekstu primjereno utvrditi TAC koji obuhvaća obje vrste no kojim se istodobno omogućuje odvojeno prijavljivanje za svaku od njih.”
30.

Nakon uspješnog prolaska natječaja započinje početno razdoblje obuke u trajanju od 27 mjeseci ( 36 ). Natječaj je općenit, ali je specijalizacija, po potrebi, moguća tek tijekom karijere, i to zahvaljujući tome što se policijski službenici mogu kontinuirano osposobljavati. Stoga nije moguće prethodno razlikovati policijske službenike koji će svoju djelatnost obavljati ponajprije u obliku fizičkih zadaća i one koji će se usmjeriti na fizički manje zahtjevna područja, kao što je to primjerice forenzična policija. U svakom slučaju, od policijskih se službenika prvog razreda očekuje da do moguće specijalizacije budu u stanju obavljati fizičke zadaće svojstvene svojim dužnostima.
1.

Žalbom u predmetu C‑20/15 P Europska komisija zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 7. studenoga 2014. u predmetu Autogrill España/Komisija (T‑219/10, EU:T:2014:939) ( 2 ) kojom je navedeni sud poništio članak 1. stavak 1. ( 3 ) i članak 4. ( 4 ) Odluke Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla za stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska ( 5 ).
49.

Čak i da su žalitelji do kraja sudjelovali u nagodbi, navedeni su rasponi mogli biti prilagođeni u konačnoj odluci kako bi se uzeli u obzir elementi o kojima je Komisija obaviještena nakon svojih procjena jer su takvi rasponi samo indikativni, a ne obvezujući, kao što to, prema mojem mišljenju, jasno proizlazi iz odredbi primjenjivih u tom području ( 66 ). To nepostojanje „osnovanih očekivanja” tim je očitije jer su nakon izlaska iz postupka nagodbe zainteresirane osobe istaknule, po prvi puta u okviru redovnog postupka, elemente na temelju kojih se može skratiti trajanje njihova sudjelovanja u povredi koja se stavlja na teret te je ta nova situacija navela tu instituciju da revidira cijelu svoju prvotnu analizu ( 67 ).
22.

Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da, za razliku od situacija kao što su one u potonja dva predmeta, člankom 167. stavkom 2. točkom 2. SGB‑a III zapravo ne dolazi do dvostrukog oporezivanja s obzirom na to da se, u ovom slučaju, samo porez koji se duguje u Njemačkoj fiktivno uzeo u obzir pri izračunu naknade zbog insolventnosti.
38.

Kao prvo, odstupanje je prvotno bilo osmišljeno za nove elektrane, a ne za postojeće. To je očito iz usporedbe Direktive 2001/80 i njezine prethodnice, Direktive Vijeća 88/609/EEZ ( 6 ). Prilog VI. Direktivi 88/609 postavio je različite granične vrijednosti emisija za NOx ovisno o vrsti goriva koje elektrana koristi i dopustio je do 1300 mg/Nm3 za kruta goriva čiji je SHT manji od 10 %. Međutim, ništa ne upućuje na to da su autori Priloga VI. Direktivi 88/609 imali na umu Aberthaw (postojeću elektranu), s obzirom na to da se odstupanje sadržano u Prilogu VI. toj direktivi primjenjivalo samo na nove, a ne i postojeće elektrane.
4.

Tako, u skladu s člankom 4. stavkom 1. European Communities (Eligibility for Protection) Regulations 2006 (uredba o europskim zajednicama iz 2006. (uvjeti za priznavanje zaštite)) ( 9 ), dopis kojim ministar dotičnu osobu, nakon što je odbijen njezin zahtjev za azil, obavještava da namjerava donijeti odluku o njezinu protjerivanju ( 10 ) mora sadržavati navod da ta osoba može, u roku od 15 dana od te obavijesti, podnijeti zahtjev za supsidijarnu zaštitu i za privremeni ostanak u Irskoj („application for leave to remain”).
47.

Potom valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 296. stavkom 1. Direktive 2006/112 države članice mogu primjenjivati paušalnu odredbu na poljoprivrednike ako bi zbog primjene uobičajene odredbe PDV‑a ili jednog od pojednostavljenih postupaka na njih„moglo doći do poteškoća”. S druge strane, člankom 296. stavkom 2. određeno je da države članice mogu isključiti iz paušalne odredbe određene poljoprivrednike ili kategorije poljoprivrednika za koje nije vjerojatno da bi zbog primjene uobičajene odredbe PDV‑a ili pojednostavljenih postupaka moglo doći do administrativnih poteškoća. Naposljetku, u skladu s člankom 296. stavkom 3. Direktive 2006/112 svaki poljoprivrednik za kojeg vrijedi paušalna odredba može se umjesto za paušalnu odredbu odlučiti za primjenu uobičajene odredbe PDV‑a ili pojednostavljenih postupaka, ovisno o slučaju.
71.

U tom pogledu još smatram potrebnim iznijeti neka razmatranja o tome da u ovom predmetu nisu ispunjene pretpostavke za postojanje ugovora o javnoj nabavi. Kao prvo, ne mislim da bi se, kao što to ističe Komisija, pojam pisanog ugovora trebao proširiti do te mjere da obuhvaća i mjeru poput one koja je provedena u predmetnom slučaju. Komisija je očito predložila takvo proširenje jer se boji da bi se mogla zaobići obveza provedbe postupka javne nabave propisana pravom Unije o javnoj nabavi. Iako se, kao što to proizlazi iz točke 47. ovog mišljenja, takva bojazan pod određenim okolnostima pokazuje kao potpuno opravdana, ipak treba utvrditi da u spisu nema naznake koja bi u ovom predmetu mogla opravdati tu bojazan. Iz toga proizlazi da u predmetnom slučaju nipošto nije opravdano proširenje pojma pisanog sporazuma kako je to predložila ta institucija, s obzirom na to da ne postoji takav sporazum između Hanoverske regije i udruženja posebne namjene.
40.

Stoga je Sud u navedenoj presudi utvrdio da „kad bi svaka država članica mogla okončati mandat nadzornog tijela prije isteka roka koji je za to prvotno predviđen, bez poštovanja pravila i jamstava koja su unaprijed utvrđena u tu svrhu primjenjivim propisom, prijetnja takvog prijevremenog prestanka koja bi postojala za to nacionalno tijelo tijekom izvršavanja njegovog mandata mogla bi dovesti do određenog oblika poslušnosti tog tijela političkoj vlasti koja bi bila nespojiva s navedenim zahtjevom neovisnosti. [...] To je točno čak i kad je prijevremeni prestanak mandata rezultat preustroja ili promjene modela, koji se treba organizirati na način da se poštuju uvjeti neovisnosti propisani primjenjivim pravilima.” ( 20 )
33.

Kao i Komisija, smatram da je predmetni prigovor neosnovan ( 32 ). Okolnost da su u okviru određenog sustava istodobno donesene mjera kojom neki poduzetnici ostvaruju korist u obliku djelomičnog ili potpunog oslobođenja obveze koja bi im inače bila nametnuta i mjera kojom se nameće navedena obveza u načelu nije relevantna za ocjenu selektivnosti navedene koristi te ne sprječava zaključak da se prvom mjerom izuzima druga. Kako je točno podsjetio Opći sud u osporavanoj točki presude Ryanair, Sud je već imao priliku pojasniti u presudi od 22. prosinca 2008., British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, t. 92.), da članak 107. stavak 1. UFEU‑a određuje državne intervencije s obzirom na njihove učinke, a time neovisno o tehnikama koje se koriste. Sud je stoga u toj presudi smatrao irelevantnom okolnost u kojoj prednost za poduzetnike korisnike nije proizašla iz odobravanja oslobođenja, već iz načina na koji je bilo ograničeno područje primjene ratione materiae predmetne porezne mjere ( 33 ). U presudi od 15. studenoga 2011., Komisija/Government of Gibraltar i Ujedinjena Kraljevina (C‑106/09 P i C‑107/09 P, EU:C:2011:732, t. 92), na koju se također poziva u točki 89. presude Ryanair, Sud je pojasnio da bi bilo protivno sudskoj praksi koja daje prednost analizi učinaka u području potpora obuhvatiti kriterij selektivnosti u smislu da se njime pretpostavlja da, kako bi se mogao kvalificirati kao selektivan, porezni sustav mora biti osmišljen u skladu s određenom regulatornom tehnikom, što bi za posljedicu imalo trenutačnu nemogućnost nadzora poreznih nacionalnih pravila u području državnih potpora samo zato što je na njih primijenjena drukčija regulatorna tehnika iako pravno i/ili činjenično proizvode iste učinke. Osim toga, ta je pojašnjenja Sud dao u slučajevima složenih poreznih sustava koji su, umjesto da su propisivali opća pravila za sve poduzetnike i odstupanja od njih u korist određenih poduzetnika, doveli do istovjetnog rezultata tako da su potvrdili i kombinirali porezna pravila na način da je njihova primjena dovela do različitog poreznog pritiska u odnosu na različite poduzetnike (presuda od 15. studenoga 2011., Komisija/Government of Gibraltar i Ujedinjena Kraljevina, C 106/09 P i C 107/09 P, EU:C:2011:732, t. 93.), odnosno ograničili su područje primjene poreza na način da su isključili određene poduzetnike koji su se nalazili u usporedivoj situaciji u odnosu na ciljeve predmetnog sustava (presuda od 22. prosinca 2008., British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, t. 89.). Međutim, u konkretnom je slučaju riječ o relativno jednostavnom sustavu u kojem, iako po različitim stopama, porez moraju plaćati svi poduzetnici koji obavljaju gospodarsku djelatnost koja predstavlja oporezivi događaj.
57.

Ako bi se u tom izrazu, kao što se to predlaže u pravnoj teoriji, vidjelo upućivanje na dodatne postupovne pretpostavke nacionalnog prava, to bi, s druge strane, dovelo do toga da se članak 8. točka 4. Uredbe Bruxelles I.a ne bi smio ujednačeno primjenjivati u Uniji, već načelno drukčije u svakoj državi članici, to jest s obzirom na relevantno nacionalno postupovno pravo. Takva bi nedosljednost stajala u napetosti u odnosu na cilj da se odredbe uredbe što je više moguće ujednačeno primjenjuju i budu predvidljive za pojedinca. Osim toga, budući da upućivanje na nacionalno pravo ne proizlazi jednoznačno iz teksta odredbe, postojalo bi proturječje s načelom prema kojem je autonomno i ujednačeno tumačenje prava Unije pravilo, dok moguće upućivanje na nacionalno pravo mora jasno proizlaziti iz odnosnog akta ( 24 ).
31.

Audiencia Provincial de Alicante (Okružni sud u Alicanteu) dvoji o dosegu sankcije kod nepoštenih odredaba. Članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 ograničava se na zahtjev da te odredbe nisu obvezujuće za potrošača prema uvjetima iz nacionalnog prava. Pitanje povrata plaćenih iznosa na temelju odredaba koje su proglašene nepoštenima nije a priori harmonizirano tom direktivom. Ipak, sud koji je uputio zahtjev pita se u ovim dvama predmetima bi li bilo suprotno korisnom učinku, odvraćajućoj svrsi i potpunoj zaštiti potrošača, što promiče Direktiva 93/13, tumačiti članak 6. stavak 1. Direktive 93/13 na način da isto tako on ne obvezuje države članice na određivanje uvjetâ za isplatu naknade u korist potrošača kod kojih su takve odredbe primijenjene. Pored toga, taj se sud pita je li ograničenje povrata na način na koji je to odredio Tribunal Supremo (Vrhovni sud) suprotan zabrani koju je nametnuo Sud nacionalnim sudovima u vezi s integriranjem ili ublažavanjem sadržaja odredaba koje su proglašene nepoštenima. S obzirom na to da ustaljena praksa Suda posebno obvezuje nacionalne sudove na poduzimanje svih mjera koje po nacionalnom pravu proizlaze iz ocjene „nepoštenosti” određene odredbe ( 16 ), nacionalni sud smatra da valja odgovoriti na pitanje mora li se neobvezivost nepoštenih odredaba koji je nametnula Direktiva, tumačiti na apsolutni ili bezuvjetni način ili je, suprotno tomu, prilagodljiv. Naposljetku, pod pretpostavkom da su kriteriji koje je postavio Sud prilikom određivanja granica retroaktivnih učinaka vlastitih odluka mjerodavni u situaciji kao što je ona u kojoj se našao Tribunal Supremo (Vrhovni sud), Audiencia Provincial de Alicante (Okružni sud u Alicanteu) dvoji o tome može li se uvažiti dobra vjera banaka koje su se bez sumnje nalazile u nadmoćnom položaju u odnosu na potrošače. Što se tiče rizika od ozbiljnih ekonomskih povreda, sud koje je uputio zahtjev sumnja u to da je stvarno dokazan rizik takve prirode pred Tribunalom Supremo (Vrhovnim sudom) jer se on temeljio jedino na svojoj „očitosti”, bez navođenja točnih kvantitativnih ili kvalitativnih okolnosti.
43.

Kao što to proizlazi iz njezina teksta, navedena odredba kao jedini uvjet za postojanje obveze prijevoznika ili primatelja robe postavlja primitak robe sa saznanjem o pravnom postupku koji se na tu robu primjenjuje. Zakonodavac Unije uopće ne razlikuje obavlja li prijevoz izravno glavni prijevoznik ili je on podugovoren s drugim prijevoznikom pa obveza podnošenja robe odredišnom carinskom uredu u nepromijenjenom stanju bez razlike tereti sve osobe koje su zadužene za prijevoz robe kada je dokazano da je ta osoba stvarno znala za postupak vanjskog provoza Zajednice. Kad podizvođač usluge prijevoza ispunjava uvjet saznanja, on podliježe obvezi propisanoj člankom 96. stavkom 2. Carinskog zakonika.
47.

Parlament tvrdi da se člankom 25. stavkom 2. Odluke 2008/615 predviđa pojednostavljeni postupak koji nije predviđen u članku 34. stavku 2. točki (c) UEU‑a, u okviru kojeg se za usvajanje osnovnih akata zahtijeva prethodna inicijativa države članice ili Komisije kao i savjetovanje s Parlamentom. Čak i ako bi Sud zaključio da pobijane odluke predstavljaju provedbene mjere, Parlament ističe da se postupak iz članka 25. stavka 2. Odluke 2008/615 razlikuje od onog iz članka 34. stavka 2. točke (c) UEU‑a: razlog za to ne bi bio samo to da se člankom 25. stavkom 2. ne zahtijeva prethodna inicijativa države članice ili Komisije ili savjetovanje s Parlamentom, nego i to da se tom odredbom zahtijeva jednoglasnost u Vijeću. Posljedično, pobijane odluke bi se trebale poništiti zbog nezakonitosti članka 25. stavka 2. Odluke 2008/615.
80.

To me dovodi do zadnje točke: nastavno na ono što sam gore iznio u točki 61. te kako to Komisija ističe, u vremenu krize jednako je važno smanjiti sve čimbenike koji obeshrabruju nova poduzeća od ulaganja jer gospodarska učinkovitost može pomoći pri poticanju stvaranja novih radnih mjesta i gospodarskog rasta. Pretpostavljam da je to razlog zašto je Grčka, kao uvjet financijske pomoći koju pruža Europski stabilizacijski mehanizam, pristala „rigorozno preispita[ti] i modernizira[ti] kolektivno pregovaranje, industrijsku akciju te, u skladu s relevantnom direktivom EU‑a i najboljom praksom, kolektivno otpuštanje u skladu s vremenskim planom i pristupom dogovorenim s institucijama. Politike tržišta rada trebalo bi na temelju tog preispitivanja uskladiti s najboljom međunarodnom i europskom praksom te one ne bi trebale uključivati povratak na prijašnje politike koje nisu kompatibilne s ciljevima promicanja održivog i uključivog rasta” ( 39 ).
35.

Nadalje, to su slučajevi kada organizator utrke – neovisno o rezultatu ostvarenom u utrci – plaća vlasniku konja za to sudjelovanje. To može biti, primjerice, kada je konj posebno poznat i kada samo njegovo sudjelovanje u utrci može povećati komercijalnu vrijednost i ugled tog događaja. U tom slučaju to što organizator utrke plaća vlasniku konja predstavlja protučinidbu za uslugu koji je potonji pružio prvome time što je pristao da njegov konj sudjeluje u utrci.
1.

Test‑trake za upotrebu u in vitro dijagnostičkom medicinskom proizvodu proizvođač podvrgava ocjeni sukladnosti u jednoj državi članici. Vanjska oznaka i upute za uporabu su na jeziku te države članice. Test‑trake se odobravaju i dobivaju CE oznaku sukladnosti. Njegovo društvo za distribuciju u drugoj državi članici stavlja tamo iste test‑trake u promet, i to s vanjskom oznakom i uputama za uporabu na jeziku te druge države članice. Paralelni distributer kupuje test‑trake u prvoj državi članici s vanjskom oznakom i uputama za uporabu na jeziku te države članice, ali na vanjskom pakiranju dodaje obavijesti o proizvodu i prilaže upute za uporabu koje od riječi do riječi odgovaraju uputama priloženima uz test‑trake koje distribuira proizvođačevo društvo za distribuciju u drugoj državi članici. On potom distribuira test‑trake na tržištu druge države članice. Društvo za distribuciju osporava zakonitost djelatnosti svojeg konkurenta, tvrdeći da paralelni distributer djeluje kao „proizvođač” u smislu članka 9. Direktive o in vitro dijagnostičkim medicinskim proizvodima (u daljnjem tekstu: Direktiva) ( 2 ) i da je stoga za tu distributivnu djelatnost potreban ponovni ili dopunski postupak ocjenjivanja sukladnosti. Ovim se zahtjevom za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) nudi Sudu po prvi put mogućnost da protumači Direktivu čiji je cilj istodobno uklanjanje prepreka slobodnom kretanju unutar jedinstvenog tržišta proizvoda koji nose CE oznaku sukladnosti i osiguranje visokog stupnja zdravstvene zaštite.
27.

Sud koji je uputio zahtjev objašnjava da je na temelju odmjeravanja vjerojatnosti zaključio (a) da se potreban kapital nije mogao prikupiti od privatnih ulagača; (b) da se potreban kapital nije mogao prikupiti od postojećih dioničara te (c) da bi neprovođenje dokapitalizacije do isteka roka dovelo do propasti ILP‑a, bilo zbog velikog povlačenja sredstava deponenata iz ILP‑a, ukidanja njegova odobrenja za rad, poziva za isplatu različitih dužničkih instrumenata ili prekida financiranja na temelju programa hitne pomoći za likvidnost, bilo zbog kombinacije svih ili nekih od tih mogućnosti. Osim toga, to bi (d) vjerojatno dovelo do potpunog gubitka vrijednosti za dioničare.
42.

Na osnovi te sudske prakse zaključujem da, kada je riječ o mjerama poštovanja propisanih cijena, članak 15. stavak 1. podstavak 2. više ne podrazumijeva, ako je to ikad i bio slučaj, odstupanje od prava proizvođača ili uvoznika da slobodno određuju cijene. Ako ništa drugo, ta je odredba tek podsjetnik na ono što proizlazi iz same direktive, a to je da države članice imaju pravo uvođenja mjera kojima će osigurati poštovanje, sve do prodaje krajnjem potrošaču, najviše maloprodajne cijene koju je odredio proizvođač ili uvoznik ( 19 ). Tom se mogućnošću sprečava ugrožavanje cjelovitosti sustava trošarina prekoračivanjem propisanih cijena ( 20 ).
41.

Međutim, Sud koji je uputio zahtjev se u biti pita jesu li tarifne mjere koje je ACM donio na temelju modela izračuna „BULRIC strict” koji predviđa Preporuka 2009/396 pretjerane i je li dovoljna, kao što to tvrde tužitelji u glavnom postupku, najviša tarifa utemeljena na ponešto drugačijem modelu izračuna – to jest modelu nazvanom „BULRIC plus” koji operatorima o kojima je riječ na određenom tržištu omogućava povrat neizbježnih troškova kao što su to zajednički i pripadajući troškovi ( 15 ) – s obzirom na to da tarifna mjera utemeljena na tom modelu već odgovara zahtjevima da cijene slijede troškove.
39.

Valja, međutim, naglasiti činjenicu da iz stalne sudske prakse proizlazi da se među situacije koje potpadaju pod područje primjene prava Unije ubrajaju i one koje se tiču ostvarivanja temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom o funkcioniranju Europske unije, posebice one kod kojih je riječ o pravu na slobodno kretanje i boravak na državnom području država članica kako je to uređeno u članku 21. UFEU‑a ( 11 ). Stoga se, u odnosu na područja koja potpadaju pod nadležnost država članica, relevantan element povezanosti s pravom Unije može sastojati od ostvarenja prava državljana države članice na kretanje i boravak na području druge države članice ( 12 ). Međutim, kada je Sud suočen sa situacijom kada, s jedne strane, sporno područje potpada pod nadležnost država članica i, s druge strane, osoba koja se poziva na pravo Unije nije iskoristila svoje pravo na slobodno kretanje predviđeno u članku 21. UFEU‑a, on se oglašava nenadležnim za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku koji mu je upućen ( 13 ).
1.

Ova je žalba podnesena protiv presude Općeg suda Europske unije od 25. studenoga 2014. u predmetu Simba Toys/OHIM – Seven Towns (Oblik kocke sa stranicama rešetkaste strukture) ( 2 ) , kojom je Opći sud odbio tužbu za poništenje odluke drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) ( 3 ), koja se odnosi na postupak za proglašavanje žiga ništavim između društva Simba Toys GmbH & Co. KG i društva Seven Towns Ltd.
30.

U tim je okolnostima Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (Radni sud br. 33 u Barceloni) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li opću zabranu diskriminacije proglašenu u članku 21. stavku 1. Povelje tumačiti na način da u njezino područje zabrane i zaštite, ulazi odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu i to dok je ostvarivao zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja? 2. Treba li članak 30. Povelje tumačiti na način da zaštita koja se treba osigurati radniku koji je očito dobio arbitraran i nedopušten otkaz, treba biti predviđena nacionalnim propisom za svaki otkaz kojim se krši temeljno pravo? 3. Ulazi li odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu i to dok ostvaruje zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja u područje primjene članaka 3., 15., 31., 34. stavka 1. i članka 35. stavka 1. Povelje (ili samo područje primjene jednog ili više njih)? 4. U slučaju potvrdnog odgovora na prethodna tri pitanja (ili jedno od njih) i u slučaju da Sud odluči da odluka o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu dok ostvaruje zdravstvenu njegu i naknadu od socijalnog osiguranja, ulazi u područje primjene nekog ili nekih članka Povelje, može li ih nacionalni sud primijeniti kako bi odlučio u sporu između pojedinaca, makar samo zato što, ovisno o tome je li riječ o ‚pravu’ ili ‚načelu’, treba smatrati da imaju horizontalan učinak ili zato što valja primijeniti ‚načelo usklađenog tumačenja’? 5. U slučaju negativnog odgovora na četiri prethodna pitanja, ulazi li u koncept ‚izravne diskriminacije zbog invaliditeta’ kao razloga diskriminacije iz članaka 1., 2. i 3. Direktive 2000/78 odluka poduzeća o otkazu radniku, koji je do tada u profesionalnom smislu bio dobro ocijenjen, samo zbog činjenice da je privremeno nesposoban za rad – na neodređeno vrijeme – zbog nesreće na radu?”
32.

Čini mi se također bezuspješnim pozivanje na načelo retroaktivnosti in mitiuus do kojeg nas naizgled dovodi članak 49. Povelje. To načelo u stvarnosti je način sukcesivne primjene zakona u vremenu, kako se napominje u samom tekstu članka 49. stavka 1. Povelje. Treba doći do još jedne izmjene u slijedu zakona u odnosu na isto kazneno djelo, o čemu se ovdje ne radi jer nije došlo ni do kakve izmjene u vezi s kriminalizacijom ili kaznom za kazneno djelo.