ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
HR Službeni list Europske unije C 78/11

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. prosinca 2016. uputio High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Ujedinjena Kraljevina) – American Express Co. protiv The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(Predmet C-643/16)

(2017/C 078/15)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: American Express Co.

Tuženik: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

Prethodna pitanja

1. Podliježe li platni sustav, na koji se inače na temelju članka 35. stavka 2. točke (b) Direktive (EU) 2015/2366 (1) („PSD2”) ne primjenjuje obveza pristupa iz članka 35. stavka 1. PSD2, toj obvezi zbog (i) sklapanja co-branding sporazuma s co-branding partnerima koji sami ne pružaju platne usluge u tom sustavu u vezi s tom vrstom co-branding proizvoda i/ili (ii) koristeći se zastupnikom koji platne usluge pruža u njihovo ime?

2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje, je li članak 35. stavak 1. PSD2 nevaljan time što određuje da tako uređeni sustavi podliježu obvezi pristupa, na temelju: (a) povrede obveze obrazlaganja na temelju članka 296. UFEU-a; (b) očite pogreške u ocjeni; i/ili (c) povrede načela proporcionalnosti?

(1) Direktiva (EU) 2015/2366 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2015. o platnim uslugama na unutarnjem tržištu, o izmjeni direktiva 2002/65/EZ, 2009/110/EZ i 2013/36/EU te Uredbe (EU) br. 1093/2010, i o stavljanju izvan snage Direktive 2007/64/EZ (SL 2015., L 337, str. 35.).
2.

naloži Slovačkoj Republici da Europskoj komisiji plati, na račun „Vlastita sredstva Europske unije”: a) novčanu kaznu u iznosu od 6 793,80 eura za svaki dan zakašnjenja u donošenju mjera koje su potrebne da Slovačka Republika izvrši presudu Suda donesenu u predmetu C-331/11, Komisija/Slovačka, počevši od dana objave presude u ovom predmetu do dana donošenja mjera koje su potrebne da Slovačka Republika izvrši istu presudu Suda donesenu u predmetu C-331/11, Komisija/Slovačka; b) dnevni paušalni iznos od 743,60 eura, u ukupnom iznosu od najmanje 939 000 eura, za svaki dan zakašnjenja u donošenju mjera koje su potrebne da Slovačka Republika izvrši presudu Suda donesenu u predmetu C-331/11, Komisija/Slovačka, počevši od 25. travnja 2013., dana donošenja navedene presude, — do dana objave presude u ovom predmetu odnosno — do dana donošenja mjera koje su potrebne da Slovačka Republika izvrši presudu Suda donesenu u predmetu C-331/11, Komisija/Slovačka, ako bi taj datum bio raniji od onog donošenja presude u ovom predmetu; i
1.

Kada je nekretnina na tržištu, unatoč tomu što je dvije ili više godina nije zauzeta, to jest kada se u promet stavlja radi davanja u zakup ili pružanja usluga, na primjer, office centrea i kada se utvrdi da vlasnik ima namjeru dati je u zakup i na to obračunati PDV te je poduzeo za to potrebne radnje, je li u skladu s člancima 167., 168., 184., 185. i 187. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. (1) smatrati da se nekretnina „stvarno ne upotrebljava radi gospodarske djelatnosti” ili „stvarno ne upotrebljava za oporezive djelatnosti”, u smislu članka 26. stavka 1. Zakona o PDV-u i članka 10. stavka 1. točke (b) Uredbe o odricanju od oslobođenja od PDV-a na transakcije u vezi s nekretninama, usvojene Uredbe sa zakonskom snagom 21/2007 od 29. siječnja, u njegovim ranijim inačicama, i stoga ocijeniti da se prvotno učinjeni odbitak treba ispraviti jer je veći od onog na koji je imao pravo porezni obveznik?
1.3.

Ako se komentari iz 2003. mogu ugraditi u tumačenje, je li preduvjet za to da se društvo ne smatra ovlaštenim korisnikom u smislu Direktive 2003/49/EZ to da je konkretno došlo do prijenosa sredstava na one osobe koje država članica u kojoj je isplatitelj kamata rezident smatra ovlaštenim korisnicima kamata o kojima je riječ i ako da, je li dodatan preduvjet to da se konkretan prijenos odvije nedugo nakon isplate kamata i/ili izvrši u obliku isplate kamata?? 1.3.1. Od kakve bi važnosti u vezi s time bilo to da se za zajam koristi vlasnički kapital, da se kamate o kojima je riječ pribroje glavnici (kapitalizirane kamate), da je primatelj kamata platio porez na primljene kamate državi u kojoj je platitelj kamata rezident, da je primatelj kamata naknadno izvršio prijenos unutar grupe na svoje matično društvo koje je rezident u istoj državi kako bi u skladu s mjerodavnim pravilima u predmetnoj državi zaradu prilagodio u porezne svrhe, da se predmetne kamate naknadno prenesu u vlasnički kapital društva zajmoprimca, da je primatelj kamata imao ugovornu ili pravnu obvezu prenijeti kamate na drugu osobu?
HR Službeni list Europske unije C 38/14

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 29. studenoga 2016. uputio Upper Tribunal (Ujedinjena Kraljevina) – Rafal Prefeta protiv Secretary of State for Work and Pensions

(Predmet C-618/16)

(2017/C 038/18)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Rafal Prefeta

Tuženik: Secretary of State for Work and Pensions

Prethodna pitanja

1. Je li Prilog XII. Ugovoru o pristupanju državama članicama omogućavao da poljske državljane isključe od prava iz članka 7. stavka 2. Uredbe o radnicima (1) i članka 7. stavka 3. Direktive o građanstvu (2) kada radnik, iako je sa zakašnjenjem ispunio obvezu prijave zapošljavanja predviđenu nacionalnim pravom, još nije radio u neprekinutom registriranom razdoblju od dvanaest mjeseci?

2. Ako je odgovor na prvo pitanje niječan, može li se radnik koji je poljski državljanin, u okolnostima iz prvog pitanja, pozivati na članak 7. stavak 3. Direktive o građanstvu koji se odnosi na zadržavanje statusa radnika?

(1) Uredba (EU) br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (Tekst značajan za EGP)

SL 2011., L 141, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.)

(2) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ

(tekst značajan za EGP)

SL 2004., L 158, str. 77. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak u SL-u 2016., L 87, str. 36.)
HR Službeni list Europske unije C 38/16

Žalba koju je 25. studenoga 2016. podnijela Scuola Elementare Maria Montessori Srl protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 15. rujna 2016. u predmetu T-220/13, Scuola Elementare Maria Montessori protiv Komisije

(Predmet C-622/16 P)

(2017/C 038/21)

Jezik postupka: talijanski

Stranke

Žalitelj: Scuola Elementare Maria Montessori Srl (zastupnici: E. Gambaro, F. Mazzocchi, odvjetnici)

Druge stranke u postupku: Europska komisija, Talijanska Republika

Zahtjevi

— poništiti presudu kojom je odbijena tužba koju je podnijela Scuola Elementare Maria Montessori i, slijedom toga, poništiti odluku Komisije 2013/284/EU (1) u dijelu u kojem je njome navedeno da nije trebao biti određen povrat potpore dodijeljene u obliku oslobođenja od plaćanja općinskog poreza na nekretnine (ICI), kao i u dijelu u kojem se njome smatralo da mjere koje se odnose na oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine (IMU) nisu obuhvaćene područjem primjene članka 107. stavka 1. UFEU-a;

— u svakom slučaju, poništiti presudu u dijelovima na koje se odnose žalbeni razlozi iz žalbe koje će Sud smatrati osnovanima i uvažiti ih;

— naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i drugostupanjskog postupaka.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

1. Prvim žalbenim razlogom podijeljenim u četiri dijela, Scuola Elementare Maria Montessori ističe povredu i pogrešnu primjenu članka 108. UFEU-a, članka 14. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 659/1999 (2) i povredu obveze lojalne suradnje iz članka 4. stavka 3. UEU-a, kao i pogrešno tumačenje pojma apsolutne nemogućnosti, pogrešnu pravnu kvalifikaciju činjenica, iskrivljavanje nekih dokaza i proturječnost obrazloženja, jer je Opći sud smatrao da Komisija nije počinila pogrešku kada nije naložila Talijanskoj Republici povrat iznosa koji se odnose na porezna oslobođenja koja su uživali nekomercijalni subjekti osnovani u posebne svrhe u smislu propisa o općinskom porezu na nekretnine, koje je Komisija smatrala nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem.

2. Drugim žalbenim razlogom Scuola Elementare Maria Montessori ističe povredu i pogrešnu primjenu članka 107. stavka 1. UFEU-a jer je Opći sud smatrao da oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine (IMU), koji je porez od 2012. zamijenio općinski porez na nekretnine (ICI), u ovom slučaju ne predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.

(1) Odluka Komisije 2013/284/EU od 19. prosinca 2012. o državnoj potpori SA.20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)], Sustav koji se odnosi na oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine koje koriste nekomercijalni subjekti osnovani u posebne svrhe koji je provela Italija (SL 2013., L 166, str. 24.) [neslužbeni prijevod]

(2) Uredba Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 93. Ugovora o EZ-u (SL L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.)
4.

Proizlazi li iz odredbi članka 46. stavka 3. Direktive 2013/32, u pogledu prava na učinkovit pravni lijek u vezi sa zahtjevom za „[potpunim i ex nunc ispitivanjem] činjeničnih i pravnih pitanja”, tumačenih u vezi s člancima 33. i 34. kao i s člankom 35. stavkom 2. te direktive i člankom 21. stavkom 1. Direktive 2011/95 u vezi s člancima 18., 19. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, da je u žalbenom postupku pred sudom u kojem se pobija odluka o odbijanju zahtjeva za međunarodnu zaštitu donesena u skladu s člankom 10., stavkom 2. Direktive 2013/32 prvostupanjskom sudu dopušteno: A) da po prvi put odlučuje o dopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu i o vraćanju osobe bez državljanstva u državu u kojoj je boravila prije podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu, nakon što od tijela nadležnog za azil zatraži podnošenje potrebnih dokaza za tu svrhu i predmetnoj osobi dade mogućnost da izloži svoj stav o dopuštenosti zahtjeva; ili B) da poništi odluku zbog povrede bitnih postupovnih odredbi i da od tijela nadležnog za azil zatraži da, uzimajući u obzir upute o tumačenju i primjeni prava, ponovno odluči o zahtjevu za međunarodnu zaštitu, između ostalog, provođenjem razgovora o dopustivosti iz članka 34. Direktive 2013/32 i odlučivanjem o pitanju je li osobu bez državljanstva moguće vratiti u državu u kojoj je prebivala prije podnošenja zahtjeva za međunarodnu zaštitu? C) da ocijeni sigurnosno stanje u državi u kojoj je osoba prebivala u trenutku saslušanja ili, ako je došlo do bitnih promjena u situaciji koje treba uzeti u obzir u korist te osobe u odluci koja se ima donijeti, u vrijeme kada je donesena presuda?
1.

Prvi žalbeni razlog podijeljen je u četiri dijela. U prvom dijelu Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja pravne naravi „Općih odredbi” koje se primjenjuju na otvorene natječaje (SL 2014, C 60 A/1) s obzirom na to da, po mišljenju Komisije, te odredbe utvrđuju nove i specifične obveze za održavanje postupka natječaja koje pobijane obavijesti ne mijenjaju. U drugom dijelu prvog žalbenog razloga Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja članka 7. stavka 1. Priloga III. Pravilniku jer Europski ured za odabir osoblja nije imao regulatornu ovlast utvrditi opće i apstraktne odredbe koje se primjenjuju na jezični sustav natječajâ koje organizira. Po mišljenju Komisije, Europski ured za odabir osoblja ima tu ovlast. U vezi s time, Komisija također ističe povredu obveze obrazlaganja u mjeri u kojoj Opći sud proturječi sam sebi kada je u točki 57. in fine pobijane presude naveo da Europski ured za odabir osoblja prilikom organiziranja različitih natječaja ipak ima ovlast procjenjivati potrebe, čak i one jezične, pojedinih institucija. U trećem dijelu prvog žalbenog razloga Komisija smatra da je Opći sud pogrešno utvrdio da su odredbe bile namijenjene samo za objavljivanje kriterija za odabir drugog jezika u postupcima natječaja koje organizira Europski ured za odabir osoblja s obzirom na to da te one zapravo utvrđuju, s obvezujućim učinkom, kriterije koji opravdavaju takav odabir. Konačno, u četvrtom dijelu prvog žalbenog razloga, Komisija smatra da je Opći sud pogrešno protumačio narav i sadržaj pobijanih obavijesti s obzirom na to da su, glede jezičnog sustava, obavijesti bile izvor novih i specifičnih obaveza, čime je počinjena i povreda obveze obrazlaganja kod odbijanja prigovora nedopuštenosti koji je podnijela Komisija; u tom smislu, po mišljenju Komisije, pobijane obavijesti imale su sadržaj samo potvrđujuće naravi kako je utvrđeno u općim odredbama.
2.

Ako Sud na prvo pitanje odgovori tako da se pojam neizbježnosti odnosi na kašnjenje: mora li se stvarni zračni prijevoznik u situaciji u kojoj izvanredne okolnosti utječu na zrakoplov koji izvodi prethodni let potruditi da, čim one nastanu, osigura zamjenski zrakoplov ili može sačekati dok ne bude siguran da će te okolnosti dovesti do dužeg kašnjenja sljedećeg leta?
HR Službeni list Europske unije C 30/29

Žalba koju su 24. studenoga 2016. podnijeli Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 8. rujna 2016. u predmetu T-467/13, Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd protiv Europske komisije

(Predmet C-601/16 P)

(2017/C 030/34)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd (zastupnici: C. Firth, S. Kon, C. Humpe, Solicitors)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Zahtjevi

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine presudu Općeg suda od 8. rujna 2016. u predmetu T-467/13 i/ili poništi članke 1., 2. i 3. Odluke Komisije C(2013) 3803 final od 19. lipnja 2013. u predmetu AT.39226-Lundbeck u dijelu u kojem se odnose na Arrowa; ili

— podredno, ukine presudu Općeg suda od 8. rujna 2016. u predmetu T-467/13 i vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; ili

— podredno tome, ukine presudu Općeg suda od 8. rujna 2016. u predmetu T-467/13 u dijelu u kojom se njome potvrđuje novčana kazna izrečena Arrowu na temelju članka 2. Odluke Komisije C(2013) 3803 final u pogledu britanske i danske nagodbe ili smanji iznos te novčane kazne; i

— naloži Komisiji snošenje troškova Arrowa.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Prvi žalbeni razlog: Opći sud pogrešno je primijenio relevantni test za moguće tržišno natjecanje:

1. Kao prvo, Opći sud prebacio je teret dokaza na Arrow i oslobodio Komisiju obveze utvrđivanja postojanja mogućeg tržišnog natjecanja.

2. Kao drugo, Opći sud pogriješio je u tome što je zaključio da postoji moguće tržišno natjecanje na temelju niza hipoteza protivnih načelu da postojanje mogućeg tržišnog natjecanja nužno pretpostavlja postojanje stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržište.

3. Kao treće, Opći sud pripisao je preveliku važnost Lundbeckovoj namjeri i pogrešno ocijenio dokaznu vrijednost činjenica koje su se odvijale nakon sklapanja nagodbi.

4. Kao četvrto, Opći sud propustio je ispitati relevantnost i utjecaj presude „Paroxetine” engleskog suda.

5. Kao peto, Opći sud pogrešno je zaključio da postoji moguće tržišno natjecanje na temelju činjenice da je Arrow poduzeo pripremne radnje za ulazak na tržište.

6. Kao šesto, Opći sud pogriješio je u tome što je primijenio presumpciju prvotne nevaljanosti i nepostojanja povrede Lundbeckovih patenata.

Drugi žalbeni razlog: Opći sud pogriješio je u tome što je zaključio da je cilj nagodbi zbog povrede patenta bio ograničiti tržišno natjecanje:

1. Kao prvo, Opći sud je zanemario činjenicu da sporazum koji „samo može” ograničiti tržišno natjecanje nije povreda s obzirom na cilj.

2. Kao drugo, Opći sud je pogriješio time što je kvalificirao nagodbe kao, u biti, sporazume o isključenju s tržišta.

3. Kao treće, Opći sud pogrešno je zaključio da je Komisija mogla utvrditi postojanje protutržišnog cilja nagodaba a da nije razmotrila situaciju koja bi postojala u nedostatku tih sporazuma.

Treći žalbeni razlog: Opći sud pogriješio je u tome što je prihvatio Komisijine zaključke da je Arrow namjerno ili nehajno postupao prilikom počinjenja navodne povrede zbog čega se nikakva novčana kazna nije trebala izreći.
2.

Opći sud Europske unije očito smatra da kod izravnog utjecaja regulatornih akta koji ne podrazumijevaju provedbene mjere, postoje dva zasebna mjerila, koja su podložna zasebnoj ocjeni. Međutim, na to treba odgovoriti negativno s obzirom na to da s jedne strane nisu potrebne daljnje provedbene mjere ni od strane Ujedinjene Kraljevine ni Europske komisije, i s druge strane odobrenje potpore će imati neposredni učinak na tržište, to jest osjetiti će se neposredni natjecateljski učinci za žalitelja.
7.

Imaju li članak 1. stavak 3. točka (i.) i članak 10. stavak 1. Direktive 94/19 izravan učinak i daju li vlasnicima depozita u banci koja je članica sustava osiguranja, uz njihovo pravo na naknadu štete do iznosa određenog u članku 7. stavku 1. Direktive 94/19, također pravo držati državu odgovornom zbog povrede prava Unije podnošenjem tužbe protiv tijela od kojeg se zahtijevalo da utvrdi nedostupnost depozita, tražeći naknadu štete koja je nastala kao posljedica zakašnjele isplate depozita, ako je odluka na temelju članka 1. stavka 3. točke (i.) donesena nakon isteka roka od pet dana određenog u direktivi i do zakašnjenja je došlo zbog mjera sanacije kojima se banku nastojalo zaštititi od insolventnosti i donijelo ju je to tijelo, ili u okolnostima poput onih u glavnom postupku, dopuštaju li nacionalnu odredbu poput članka 79. stavka 8. ZKI-a, na temelju koje su BNB, njegova tijela i od strane njih ovlaštene osobe odgovorni za štetu koja proizlazi iz provedbe njihove aktivnosti nadzora samo ako je prouzročena namjerno?
HR Službeni list Europske unije C 22/14

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. studenoga 2016. uputio High Court of Justice (Chancery Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Merck Sharp protiv Comptroller-General of Patents, Desings and Trade Marks

(Predmet C-567/16)

(2017/C 022/20)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Merck Sharp

Tuženik: Comptroller-General of Patents, Desings and Trade Marks

Prethodna pitanja

1. Mora li se s obavijesti o završetku postupka koju je prije isteka temeljnog patenta izdala referentna država članica u skladu s člankom 28. stavkom 4. Direktive 2001/83/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu primjenu, postupati jednako kao i s izdanim odobrenjem za stavljanje u promet u smislu članka 3. točke (b) Uredbe (EZ) br. 469/2009 (2) Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (kodificirana verzija) (u daljnjem tekstu: Uredba o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti) tako da je podnositelj zahtjeva za svjedodžbu o dodatnoj zaštiti ovlašten u predmetnoj državi članici podnijeti zahtjev i dobiti svjedodžbu o dodatnoj zaštiti na temelju obavijesti o završetku postupka?

2. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, je li u okolnostima iz prvog pitanja neizdavanje odobrenja za stavljanje u promet u predmetnoj državi članici na dan podnošenja zahtjeva za izdavanje svjedodžbe o dodatnoj zaštiti u toj državi članici nepravilnost koju je moguće ispraviti u skladu s člankom 10. stavkom 3. Uredbe o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti kada je odobrenje za stavljanje u promet izdano?

(1) (SL L 311, str. 67.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 56., str. 27.)

(2) (SL L 152, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 64., str. 166.)
2.

Može li se smatrati da porezno jamstvo u iznosu do 500 000 eura, poput onog koje je određeno u glavnom postupku, nije protivno slobodi poduzetništva iz članka 16. i da neizravno ne uzrokuje to da se proglasi stečaj poreznog obveznika, da nije diskriminatorno u smislu članka 21. stavka 1. i da u okviru naplate PDV-a ne krši načela ne bis in idem i zabrane retroaktivnosti iz članka 49. stavaka 1. i 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?
HR Službeni list Europske unije C 22/16

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. studenoga 2016. uputio High Court of Justice (Chancery Division) (Ujedinjena Kraljevina) – Air Berlin plc protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Predmet C-573/16)

(2017/C 022/22)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Air Berlin plc

Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prethodna pitanja

1. Protivi li se to što država članica ubire porez od 1,5 % na prijenos, kako je opisan u zahtjevu, pod uvjetima opisanim u zahtjevu, jednom od ili više slijedećih članaka: (1) članku 10. ili članku 11. prve direktive (1); (2) članku 4. ili članku 5. druge direktive (2); ili (3) člancima 12., 43., 48., 49. ili 56. Ugovora o EZ-u?

2. Bi li odgovor na prvo pitanje bio drukčiji u slučaju da je prijenos dionica klirinškom društvu bio nužan kako bi se olakšalo uvrštavanje društva o kojemu je riječ na burzu u toj ili drugoj državi članici?

3. Bi li odgovor na prvo ili drugo pitanje bio drukčiji u slučaju da je nacionalno zakonodavstvo države članice klirinškom društvu, u slučaju odobrenja poreznog tijela, omogućilo da odabere neplaćanja poreza na prijenos dionica u klirinško društvo, ali da se umjesto toga na svaku slijedeću prodaju dionica unutar klirinškog društva obračunava SDRT (po stopi od 0,5 % od prodajne cijene)?

4. Bi li odgovor na treće pitanje bio drukčiji u slučaju da struktura transakcija, koju je odabralo društvo o kojemu je riječ, podrazumijeva da se pogodnost odabira ne može iskoristiti?

(1) Direktiva Vijeća 69/335/EEZ od 17. srpnja 1969. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL L 249, str. 25.) [neslužbeni prijevod]

(2) Direktiva Vijeća 2008/7/EZ od 17. srpnja 1969. o neizravnim porezima na prikupljanje kapitala (SL L 46, str. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 159.)
HR Službeni list Europske unije C 22/13

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 9. studenoga 2016. uputio Eirinodikeio Lerou (Grčka) – Alessandro Saponaro, Kalliopi-Chloi Xylina

(Predmet C-565/16)

(2017/C 022/19)

Jezik postupka: grčki

Sud koji je uputio zahtjev

Eirinodikeio Lerou (Grčka)

Stranke glavnog postupka

Podnositelji zahtjeva: Alessandro Saponaro Kalliopi-Chloi Xylina

Prethodno pitanje

U slučaju kad su grčkom sudu roditelji djeteta s uobičajenim boravištem u Italiji podnijeli zahtjev za odobrenje za odricanje od nasljedstva i u svrhu utvrđivanja je li prorogacija nadležnosti u skladu s člankom 12. stavkom 3. točkom (b) Uredbe 2201/2003 (1): (a) znači li samo podnošenje zahtjeva grčkom sudu nedvosmislen prihvat prorogacije nadležnosti od roditelja, (b) je li državni odvjetnik jedna je od stranaka u postupku koje moraju prihvatiti prorogaciju nadležnosti u trenutku podnošenja zahtjeva s obzirom na to da u skladu s odredbama grčkog prava ima zakonsko pravo sudjelovati u tom postupku; (c) je li prorogacija nadležnosti u interesu djeteta s obzirom na to da potonje i njegovi roditelji, u svojstvu podnositelja zahtjeva, imaju uobičajeno boravište u Italiji, dok je ostaviteljevo prebivalište u trenutku smrti bilo u Grčkoj i njegova ostavina se nalazi u Grčkoj?

(1) Uredba Vijeća (EZ) br. 2201/2003 od 27. studenoga 2003. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću, kojom se stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1347/2000 (SL 2003., L 338, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 133.)