MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA

od 6. srpnja 2016. ( 1 )

Predmet C‑216/15

Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH

protiv

Ruhrlandklinik gGmbH

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht (Njemačka))

„Zahtjev za prethodnu odluku — Socijalna politika — Rad preko poduzeća za privremeno zapošljavanje — Direktiva 2008/104/EZ — Područje primjene — Članak 1. stavci 1. i 2. — Pojam ‚radnik’ — Pojam ‚gospodarska djelatnost’ — Član neprofitne udruge koji od nje prima naknadu te je ustupljen trećoj osobi radi obavljanja rada prema uputama te treće osobe — Naknada troškova osoblja i upravnih troškova koje treća osoba plaća udruzi“

I – Uvod

1. Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesarbeitsgericht odnosi se na tumačenje Direktive 2008/104/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje ( 2 ), osobito njezina članka 1., u kojem je utvrđeno područje primjene te direktive.

2. Taj zahtjev upućen je u okviru spora između poduzeća koje upravlja bolnicom i tijela koje zastupa osoblje u tom poduzeću u vezi s odbijanjem tog tijela da dâ suglasnost da se medicinska sestra, članica neprofitne udruge, trajno ustupi navedenoj bolnici na temelju ugovora između poduzeća i te udruge.

3. Sud koji je uputio zahtjev postavlja Sudu, doduše, samo jedno pitanje, no iz obrazloženja njegove odluke proizlazi da on u biti dvoji o značenju i dosegu dvaju različitih pojmova. Naime, on se pita, s jedne strane, treba li članove udruge koji svoju profesionalnu djelatnost obavljaju u takvom kontekstu prema uputama treće osobe smatrati „radnicima“ u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 2008/104 i onda kada oni nemaju to svojstvo prema njemačkom pravu te, s druge strane, radi li se o „gospodarskoj djelatnosti“ u smislu članka 1. stavka 2. te direktive ako udruga uz plaćanje naknade ustupa svoje članove trećoj osobi.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

4. Člankom 1. stavcima 1. i 2. Direktive 2008/104, u kojem je određeno njezino područje primjene, određeno je: „1. Ova se Direktiva primjenjuje na radnike s ugovorom o zapošljavanju ili radnom odnosu s poduzećem za privremeno zapošljavanje koji su ustupljeni poduzećima korisnicima za rad na određeno vrijeme pod njihovim nadzorom i rukovodstvom. 2. Ova se Direktiva primjenjuje na javna i privatna poduzeća koja su poduzeća za privremeno zapošljavanje ili poduzeća korisnici koji obavljaju gospodarske djelatnosti, bez obzira na to posluju li s ciljem ostvarenja dobiti ili ne.“

5. Prema članku 2. Direktive 2008/104, njezina je „[s]vrha […] osigurati zaštitu radnika zaposlenih kod poduzeća za privremeno zapošljavanje i poboljšati kvalitetu zapošljavanja preko poduzeća za privremeno zapošljavanje osiguravanjem primjene načela jednakog postupanja, kako je utvrđeno u članku 5., na radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje i prepoznavanjem poduzeća za privremeno zapošljavanje kao poslodavaca, uz istodobno uvažavanje potrebe uspostavljanja odgovarajućeg okvira za primjenu zapošljavanja preko poduzeća za privremeno zapošljavanje s ciljem učinkovitog pridonošenja stvaranju radnih mjesta i razvoju fleksibilnih oblika rada“.

6. Njezinim je člankom 3. („Definicije“) predviđeno: „1. Za potrebe ove Direktive: (a) ‚radnik’ znači svaka osoba koja je u dotičnoj državi članici zaštićena kao radnik na temelju nacionalnog prava o zapošljavanju; (b) ‚poduzeće za privremeno zapošljavanje’ znači svaka fizička ili pravna osoba koja u skladu s nacionalnim pravom sklapa ugovor o zapošljavanju ili radnim odnosima s radnicima zaposlenim kod poduzeća za privremeno zapošljavanje kako bi ih ustupila poduzeću korisniku za rad na određeno vrijeme pod njegovim nadzorom i rukovodstvom; (c) ‚radnik zaposlen kod poduzeća za privremeno zapošljavanje’ znači radnik koji ima ugovor o zapošljavanju ili radnom odnosu s poduzećem za privremeno zapošljavanje s ciljem da bude ustupljen poduzeću korisniku za rad na određeno vrijeme pod njegovim nadzorom i rukovodstvom; […] 2. Ovom se Direktivom ne dovodi u pitanje nacionalno pravo u pogledu određivanja plaće, ugovora o zapošljavanju, radnog odnosa ili radnika. […]“

B – Njemačko pravo

7. Betriebsverfassungsgesetz (Zakon o socijalnim odnosima u poduzeću, u daljnjem tekstu: BetrVG), u verziji koja je bila na snazi u vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku ( 3 ), u članku 99. („Suodlučivanje prilikom donošenja pojedinačnih mjera u vezi s osobljem“) predviđa: „1. U poduzećima koja u pravilu imaju više od dvadeset radnika s biračkim pravom poslodavac mora obavijestiti radničko vijeće prije svakog zapošljavanja […]; uz predočenje potrebnih isprava, on mora obavijestiti radničko vijeće o učincima planirane mjere i ishoditi suglasnost radničkog vijeća za planiranu mjeru. […] 2. Radničko vijeće može uskratiti suglasnost ako […] bi se mjerom u vezi s osobljem prekršio zakon […]“ ( 4 )

8. Arbeitnehmerüberlassungsgesetzom (Zakon o ustupanju radnika, u daljnjem tekstu: AÜG), kako je izmijenjen Zakonom od 28. travnja 2011. ( 5 ), Direktiva 2008/104 prenesena je u nacionalno pravo. Prema članku 1. stavku 1. AÜG‑a, „poslodavci koji kao poduzeća za privremeno zapošljavanje žele u okviru svoje gospodarske djelatnosti trećim osobama (poduzećima korisnicima) ustupati radnike (radnici zaposleni kod poduzeća za privremeno zapošljavanje) radi obavljanja rada moraju imati dozvolu. Ustupanje radnika poduzećima korisnicima odvija se na određeno vrijeme.“

III – Glavni postupak, prethodno pitanje i postupak pred Sudom

9. DRK‑Schwesternschaft Essen e. V. (udruga medicinskih sestara Njemačkog Crvenog križa u Essenu, Njemačka, u daljnjem tekstu: udruga medicinskih sestara ( 6 )) registrirana je neprofitna udruga te je član Verbanda der Schwesternschaften vom Deutschen Roten Kreuz e. V. (savez udruga medicinskih sestara Njemačkog Crvenog križa) ( 7 ). Ta udruga raspolaže dozvolom za ustupanje radnika.

10. Od 2003. udruga medicinskih sestara više ne sklapa ugovore o radu s njegovateljskim osobljem, nego ih prima samo kao članove udruge. Prema statutu te udruge, njezini članovi, koji moraju biti ovlašteni za obavljanje profesionalne djelatnosti na području zdravstvene zaštite, dužni su staviti na raspolaganje svoj puni radni kapacitet i tu djelatnost obavljaju u ustanovama zdravstvene zaštite, bilo u okviru udruge medicinskih sestara, bilo u okviru ugovora o upućivanju osoblja kod trećih osoba ( 8 ). U slučaju upućivanja trećoj osobi, članovi udruge medicinskih sestara podliježu stručnim i organizacijskim uputama treće osobe.

11. Prema svojem statutu, udruga medicinskih sestara svojim članovima plaća mjesečnu naknadu koja se izračunava prema kriterijima uobičajenima za odnosnu djelatnost te se njome nadoknađuju određeni troškovi putovanja i preseljenja. Osim toga, članovi imaju pravo na plaćeni odmor i dodatnu starosnu mirovinu prema propisima koji vrijede za odnosnu djelatnost kao i na naknadu i dodatke u slučaju nesposobnosti za rad zbog bolesti ili nezgode.

12. Ruhrlandklinik upravlja bolnicom u Essenu. Godine 2010. on je s udrugom medicinskih sestara sklopio ugovor o upućivanju osoblja prema kojem udruga medicinskih sestara toj bolnici upućuje njegovateljsko osoblje koje čine članovi udruge medicinskih sestara. Prema tom ugovoru, udruga medicinskih sestara prima naknadu za svako upućivanje koja obuhvaća bruto troškove osoblja i paušal od 3% na ime upravnih troškova. Članovi udruge medicinskih sestara koji su ustupljeni Ruhrlandkliniku primaju istu naknadu kao i radnici koje je Ruhrlandklinik neposredno zaposlio te podliježu gotovo istim pravilima i radnim uvjetima.

13. Osoba K. članica je udruge medicinskih sestara. Ona je na temelju ugovora o upućivanju osoblja između te udruge i Ruhrlandklinika trebala biti upućena u njegovu njegovateljsku službu od 1. siječnja 2012.

14. Dopisom od 2. prosinca 2011. radničko vijeće Ruhrlandklinika ( 9 ), u skladu s člankom 99. stavcima 1. i 2. BetrVG‑a, odbilo se suglasiti s tom mjerom jer je osoba K. upućena na neodređeno vrijeme, čime je prekršen članak 1. stavak 1. AÜG‑a, prema kojem ustupanje radnika poduzeću korisniku mora biti na određeno vrijeme.

15. Prema stajalištu Ruhrlandklinika, to je uskraćivanje suglasnosti neosnovano jer članak 1. stavak 1. AÜG‑a, kojim je prenesena Direktiva 2008/104, ne vrijedi za zapošljavanje osobe koja je član udruge i nije radnik. On je stoga odlučio privremeno zaposliti dotičnu osobu te je sudskim putem zatražio nadomještanje suglasnosti za njezino trajno zapošljavanje. Budući da su nižestupanjski sudovi prihvatili taj zahtjev, radničko se vijeće u okviru žalbe obratilo Bundesarbeitsgerichtu (Savezni radni sud).

16. Bundesarbeitsgericht navodi da, ako se za situaciju kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku treba smatrati da je obuhvaćena Direktivom 2008/104, članak 1. stavak 1. AÜG‑a treba, prema tumačenju sukladnom pravu Unije, tumačiti na način da upućivanje osobe K. predstavlja ustupanje radnika na neodređeno vrijeme, koje prema nacionalnom pravu nije dopušteno.

17. Odlukom od 17. ožujka 2015., koju je Sud zaprimio 12. svibnja 2015., Bundesarbeitsgericht odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „Primjenjuje li se članak 1. stavci 1. i 2. Direktive 2008/104/EZ na ustupanje člana udruge drugom poduzeću radi obavljanja posla prema stručnim i organizacijskim uputama tog poduzeća ako se član udruge prilikom svojeg pristupanja udruzi obvezao da će svoj puni radni kapacitet staviti na raspolaganje i trećim osobama, za što od udruge dobiva mjesečnu naknadu koja se izračunava prema kriterijima uobičajenima za odnosnu djelatnost, a udruga za to ustupanje dobiva naknadu troškova osoblja u odnosu na člana udruge te paušalnu naknadu upravnih troškova?“

18. Pisana očitovanja dostavili su radničko vijeće, Ruhrlandklinik, češka vlada i Europska komisija. Nadalje, radničko vijeće, Ruhrlandklinik i njemačka vlada u pisanom su obliku odgovorili na pitanja koja im je Sud postavio u skladu s člankom 61. stavkom 1. svojeg Poslovnika. Na raspravi 20. travnja 2016. bili su zastupljeni radničko vijeće, Ruhrlandklinik i Komisija.

IV – Analiza

A – Pojam „radnik “ u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 2008/104

1. Predmet i kontekst prethodnog pitanja

19. Sud koji je uputio zahtjev pita Sud može li se Direktiva 2008/104 o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje primijeniti u slučaju kao što je onaj u glavnom postupku, u kojem je član udruge ustupljen poduzeću korisniku kako bi prema njegovim uputama obavljao rad za naknadu koju mu plaća udruga. Drugim riječima, taj sud želi znati može li se u takvim okolnostima član udruge smatrati „radnikom“ u smislu te direktive.

20. U potporu svojem zahtjevu za prethodnu odluku Bundesarbeitsgericht navodi da zabrana ustupanja radnika na neodređeno vrijeme prema članku 1. stavku 1. AÜG‑a vrijedi samo za „radnike“ poduzeća koje radnike ustupa trećoj osobi.

21. Iako u nacionalnom pravu nedostaje definicija tog pojma, prema njegovoj sudskoj praksi „radnik“ u smislu njemačkog prava jest onaj „tko je na temelju privatnopravnog ugovora obvezan za drugu osobu obavljati posao u skladu s uputama druge osobe i u odnosu osobne podređenosti“ ( 10 ). Članovi udruge, kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, nisu prema toj sudskoj praksi radnici u smislu njemačkog prava jer, čak i ako ispunjavaju ostale navedene kriterije, osnova njihove obveze prema udruzi medicinskih sestara nije privatnopravni ugovor, nego njihovo pristupanje udruzi ( 11 ).

22. U tom se kontekstu sud koji je uputio zahtjev pita može li se za člana takve udruge, iako mu na temelju mjerodavnog nacionalnog prava nedostaje svojstvo radnika, ipak na temelju prava Unije smatrati da ima to svojstvo, i to osobito s obzirom na članak 1. stavak 1. Direktive 2008/104.

23. Ruhrlandklinik smatra, s jedne strane, da se Direktiva 2008/104 ne primjenjuje na radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje ako oni nisu radnici prema nacionalnom pravu te, s druge strane, da članovi Njemačkog Crvenog križa nisu obuhvaćeni zaštitom te direktive. Nasuprot tomu, radničko vijeće, češka vlada i Komisija smatraju da članovi udruge kao što su oni o kojima je riječ u glavnom postupku nisu isključeni iz područja primjene Direktive 2008/104 te ih valja smatrati „radnicima“ u smislu njezina članka 1. stavka 1. ( 12 ). Dijelim to stajalište iz sljedećih razloga.

2. Tumačenje koje se zastupa

24. Prvo bih želio upozoriti na to kako se čini da i članak 1. stavak 1. i članak 3. stavak 1. točka (c) Direktive 2008/104 prema svojem tekstu opravdavaju prilagodljivo, ako ne i vrlo široko shvaćanje pojma „radnik“ u svrhu određivanja područja primjene te direktive. Ondje je, naime, izričito predviđeno da pravna osnova za vezu između poduzeća za privremeno zapošljavanje i radnika kojeg ono zaposli kako bi ga ustupilo trećoj osobi ( 13 ) može biti „ugovor […] o zapošljavanju ili radn[i] odnos […] s poduzećem za privremeno zapošljavanje“, što je alternativa koja se pojavljuje i u drugim odredbama te direktive ( 14 ) kao i u drugim direktivama o socijalnoj zaštiti radnika ( 15 ).

25. Prema sudskoj praksi Suda, pojam „radnik“ u pravu Unije nije jednoznačan ( 16 ), nego se načelno mora definirati u skladu s objektivnim kriterijima koji su svojstveni za radni odnos, uzimajući u obzir prava i obveze osoba o kojima je riječ, kako bi se u različitim državama članicama zajamčila istovjetna zaštita radnika. U više je navrata odlučeno da je „temeljna značajka radnog odnosa okolnost da neka osoba tijekom određenog razdoblja u korist druge osobe i prema njezinim uputama obavlja poslove za koje u zamjenu dobiva naknadu“ ( 17 ).

26. Kao što to Komisija ističe, ova je kvalifikacija u slučaju postojanja navedenih pretpostavki općenito priznata na temelju prava Unije, neovisno o tome je li dotična osoba sklopila ugovor o radu ili ne i neovisno o posljedicama koje iz toga proizlaze prema nacionalnom pravu ( 18 ). Čini se da su u situaciji o kojoj je riječ u glavnom postupku ispunjene sve te pretpostavke jer članovi udruge medicinskih sestara obavljaju svoju profesionalnu djelatnost za zdravstvene ustanove kojima ih ta udruga redovito ustupa i prema njihovim uputama, a u zamjenu za to plaća im naknadu.

27. Prema pravu Unije, za razliku od njemačkog prava, za primjenjivost te direktive nije bitno je li među dotičnim strankama sklopljen ugovor ili ne ( 19 ). Sud koji je uputio zahtjev stoga točno primjećuje da prema tekstu navedenih odredbi Direktive 2008/104 „za pravo Unije nije značajna kvalifikacija pravnih odnosa koji postoje između poduzeća za zapošljavanje i osobe ustupljene radi obavljanja rada“.

28. U ovom slučaju može, međutim, postojati dvojba jer za definiciju radnika u smislu Direktive 2008/104 njezin članak 3. dva puta upućuje na pravo država članica. Naime, prema članku 3. stavku 1. točki (a) te direktive, izraz „‚radnik’ znači svaka osoba koja je u dotičnoj državi članici zaštićena kao radnik na temelju nacionalnog prava o zapošljavanju“ ( 20 ), dok njegov stavak 2. prvi podstavak predviđa da se tom direktivom „ne dovodi u pitanje nacionalno pravo u pogledu određivanja […] radnika“ ( 21 ). Bundesarbeitsgericht smatra da „prema ondje određenom upućivanju na pravo država članica, prilikom tumačenja nacionalnog prava ne treba polaziti od pojma radnika prema pravu Unije“.

29. Smatram da okolnost da navedene odredbe članka 3. Direktive 2008/104 dopuštaju da „radnici“ i dalje postoje onako kako su ih zamislile države članice, koje ih moraju zaštititi u okviru svojih nacionalnih propisa – pravni aspekt čije usklađivanje prema stavku 2. tog članka nije cilj te direktive – ne treba shvatiti kao da se zakonodavac Unije odrekao izvršavanja svoje ovlasti da utvrdi područje primjene ratione personae te direktive.

30. Naime, ako bi razgraničenje tog područja primjene ovisilo o različitim pristupima na nacionalnoj razini, to bi predstavljalo značajan izvor pravne nesigurnosti, pri čemu se u uvodnim izjavama Direktive 2008/104 upućuje na to da „[u]nutar Europske unije postoje znatne razlike u pogledu primjene rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje i u pogledu pravnog položaja, statusa i radnih uvjeta radnika zaposlenih preko poduzeća za privremeno zapošljavanje“ ( 22 ).

31. Smatram da ovlast za utvrđivanje područja primjene Direktive 2008/104 njezinim člankom 3. stavkom 1. točkom (a) u vezi s točkom (c) uopće nije delegirana tijelima država članica, nego se samim tim odredbama razgraničuje to područje primjene tako što je njima određeno da pojam „radnik“ u smislu tog pravnog akta Unije obuhvaća svakoga tko obavlja rad te je stoga zaštićen u državi članici u kojoj obavlja svoju djelatnost, neovisno o naravi i obliku odnosa koji ga povezuje s poduzećem za privremeno zapošljavanje.

32. To što taj članak ne upućuje jednostavno na pravo država članica prema mojem mišljenju znači da, onda kada uži pojam „radnik“ na nacionalnoj razini proturječi odredbama Direktive 2008/104, te odredbe moraju imati prednost. U ovom slučaju okolnost da je prema njemačkom pravu „radnik“ samo onaj tko je sklopio privatnopravni ugovor ne dovodi do toga da se područje primjene Direktive 2008/104 s obzirom na to ograničava jer prema njezinu tekstu njezin sustav zaštite treba bez razlike obuhvaćati osobe koje su vezane ugovorom o radu i one vezane radnim odnosom.

33. To stajalište potkrijepljeno je razmatranjem da, kao što to, među ostalim, ističe sud koji je uputio zahtjev, prema sudskoj praksi Suda ovlast država članica nije neograničena kada im je dodijeljena margina prosudbe za razgraničenje pojmova koji su sadržani u takvoj direktivi donesenoj na području socijalne politike. Ta sudska praksa, koja je donesena u vezi s drugim direktivama u kojima su, kao i u Direktivi 2008/104 ( 23 ), utvrđeni minimalni radnopravni zahtjevi ( 24 )– među ostalim, načelo jednakog postupanja prema radnicima – prema mojem je mišljenju korisna za razjašnjenje ovog predmeta ( 25 ).

34. Iz toga proizlazi da, ako se određeni pojmovi koji se koriste u odredbama prava Unije mogu definirati u skladu s nacionalnim pravom i/ili nacionalnom praksom država članica ( 26 ), države članice moraju i dalje paziti na to da se, s jedne strane, zaštite ciljevi predmetnog akta ( 27 ) i, s druge strane, poštuju opća načela prava Unije ( 28 ). Sud je osobito odlučio da država članica ne može određene kategorije osoba proizvoljno izuzeti od zaštite koju pruža predmetni akt jer bi inače došlo do ugrožavanja njegova korisnog učinka i povrede ondje utvrđenog općeg načela jednakog postupanja, pri čemu su to osobito važna pravila prava Unije koja moraju koristiti svakom radniku. Takva iznimka može biti dopuštena samo ako je različito postupanje s navedenim kategorijama opravdano objektivnim razlozima, osobito prirodom osnovnog radnog odnosa ( 29 ).

35. Smatram da u ovom slučaju država članica ne smije biti ovlaštena da nacionalne propise primjenjuje na način koji bi doveo do toga da se ugrozi ostvarivanje ciljeva Direktive 2008/104 ( 30 ) i time je se liši njezina korisnog učinka. Osobito definicija pojma „radnik“ predviđena u nacionalnom pravu ne bi smjela dovesti do toga da se određene kategorije radnika bez objektivnog razloga isključe iz tog pojma, a slijedom toga i iz zaštite koja je s time povezana i zajamčena Direktivom 2008/104.

36. Kako se iznimka o kojoj je ovdje riječ ne bi mogla smatrati eventualno proizvoljnom u smislu navedene sudske prakse, trebalo bi ispitati je li i u kojoj mjeri priroda odnosa između udruge medicinskih sestara i njezinih članova „bitno različita od odnosa koji zaposlenike koji prema nacionalnom pravu ulaze u kategoriju radnika povezuje s njihovim poslodavcima“, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi ( 31 ). No, Sud može korisnim uputama nacionalni sud upozoriti na aspekte koje bi trebao uzeti u obzir prilikom ispitivanja.

37. U samoj odluci kojom se upućuje prethodno pitanje nacionalni sud s pravom upozorava na to da su članovi udruga medicinskih sestara i radnici zaposleni kod poduzeća za privremeno zapošljavanje, u svojim pravnim odnosima sa subjektima, koja ih ustupaju trećim osobama u istoj mjeri obvezani obavljati ovisan rad uz plaćanje naknade i da su obje kategorije osoba također vezane uputama poduzeća korisnika. On nadalje, prema mojem mišljenju također s pravom, u pogledu poslodavca upozorava na to da nema razlike između djelatnosti pravnog subjekta koji djeluje kao poduzeće za privremeno zapošljavanje i djelatnosti pravnog subjekta koji djeluje kao pružatelj radne snage. Stoga, kao i radničko vijeće, češka vlada i Komisija, smatram da se u ovom slučaju isključenje zaštite zajamčene Direktivom 2008/104 ne čini opravdanim jer radni odnos između dotične udruge i njezinih članova prema svojoj prirodi nije bitno drukčiji od radnog odnosa radnika koji su zaštićeni prema nacionalnom pravu.

38. Kao što je to već istaknuto u ranijim predmetima, smatram da oblik pravnog odnosa na kojem se temelji predmetno zaposlenje ne može kao takav predstavljati objektivnu razliku u položaju, koja je potrebna kako bi se opravdalo drukčije postupanje s obzirom na navedenu sudsku praksu ( 32 ); razlika prema mojem mišljenju mora počivati na suštinskim, a ne na formalističkim razmatranjima ( 33 ). Smatram da se u ovom slučaju isključenje određene kategorije osoba iz kvalifikacije kao „radnika“ i time iz područja primjene Direktive 2008/104 ne bi trebalo temeljiti samo na razlogu da dotične osobe nisu sklopile privatnopravni ugovor, dovoljnom prema njemačkom pravu, jer bi se inače ugrozio koristan učinak te direktive ( 34 ).

39. Ruhrlandklinik, nasuprot tomu, tvrdi da, ako se zbog definicije „radnika“ predviđene u njemačkom pravu utvrdi neprimjenjivost Direktive 2008/104 na članove udruge kao što je udruga medicinskih sestara, to ne bi predstavljalo zaobilaženje ciljeva te direktive jer time nije ugrožena zaštita radnika o kojima je ovdje riječ. U tom pogledu radni uvjeti i uvjeti u odnosu na plaću članova udruge praktično nisu nepovoljniji, već su prije povoljniji od uvjeta za osobe koje su prema njemačkom pravu kvalificirane kao „radnici“, osobito za zaposlenike u njezinoj bolnici koje je sama neposredno zaposlila.

40. No, smatram da ovaj ekonomski argument nije uvjerljiv prilikom tumačenja Direktive 2008/104, koja mora općenito vrijediti. Čak i ako bi u ovom slučaju postojalo jednako postupanje, ono se ne bi moglo sustavno i trajno zajamčiti za svakog radnika, kao što bi to bilo moguće u slučaju utvrđenja da se ta direktiva primjenjuje na takve situacije. Već sama okolnost da se zaštitna pravila te vrste mogu primijeniti predstavlja značajnu povlasticu ( 35 ). Usto, ne smije se ispustiti iz vida ni drugi, gospodarski aspekt ciljeva navedenih u članku 2. Direktive 2008/104 ( 36 ), iz kojeg, prema mojem mišljenju, osobito proizlazi da bi se svi subjekti koji obavljaju tu vrstu djelatnosti morali izjednačiti u pogledu tržišnog natjecanja ( 37 ).

41. S obzirom na to, smatram da u kontekstu kao što je onaj u glavnom postupku članove udruge treba okvalificirati kao „radnike“ u smislu članka 1. stavka 1. Direktive 2008/104 jer su ustupljeni određenom poduzeću radi obavljanja rada pod njegovim nadzorom i rukovodstvom te uz naknadu koju im udruga isplaćuje. Navedeni članovi udruge ne smiju se izuzeti iz područja primjene ratione personae te direktive samo na temelju puke činjenice da oni prema mjerodavnom nacionalnom pravu nemaju svojstvo radnika jer s udrugom nisu sklopili ugovor o radu.

B – Pojam „poduzeća […] koj[a] obavljaju gospodarske djelatnosti “ u smislu članka 1. stavka 2. Direktive 2008/104

42. Drugim dijelom svojeg prethodnog pitanja i njegova pripadajućeg obrazloženja sud koji je uputio zahtjev traži od Suda da ispita može li okolnost da udruga medicinskih sestara ustupa svoje članove poduzećima korisnicima uz naknadu bruto troškova osoblja i paušal na ime upravnih troškova predstavljati „gospodarske djelatnosti“ u smislu članka 1. stavka 2. Direktive 2008/104.

43. U tom pogledu taj sud upućuje na to da prema tekstu tog stavka 2. okolnost da poduzeće za privremeno zapošljavanje ne posluje s ciljem ostvarenja dobiti ne isključuje obavljanje gospodarskih djelatnosti, što ide u prilog tomu da se Direktiva 2008/104 proširi i na situacije u kojima radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje ustupaju pravni subjekti koji djeluju u javnom interesu.

44. Prema stajalištu Ruhrlandklinika, djelatnost kao što je ona udruge medicinskih sestara ne ulazi u područje primjene te direktive, dok radničko vijeće i Komisija zastupaju suprotno stajalište ( 38 ). Dijelim to stajalište, i to iz sljedećih razloga.

45. Prema članku 1. stavku 2. Direktive 2008/104, ona se primjenjuje na subjekte „koj[i] su […] poduzeća za privremeno zapošljavanje“. U članku 3. stavku 1. točki (b) dana je prema mojem mišljenju samostalna definicija onoga što treba razumjeti pod „poduzećem za privremeno zapošljavanje“ u smislu te direktive ( 39 ) kako bi se ostvarilo minimalno usklađivanje koje se njome nastoji postići ( 40 ). Stoga se Direktiva 2008/104 može primijeniti i na poslodavca koji nije kao takav okvalificiran prema nacionalnom pravu država članica ako dotična osoba ispunjava sve pretpostavke navedene u člancima 1. i 3. ( 41 ). Osim toga, ovaj izraz, prema mojem mišljenju, nema nužno isto značenje i doseg kao izraz iz Direktive 96/71/EZ ( 42 ), iako je u uvodnim izjavama Direktive 2008/104 ( 43 ) uspostavljena veza između tih dvaju akata.

46. S obzirom na tekst članka 1. stavka 2. Direktive 2008/104, nije bitno to što se ovdje kod subjekta koji ustupa radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje radi o dobrotvornoj udruzi i što joj iznosi koje prima za ustupanje radnika ne donose dobit, kao što to Ruhrlandklinik tvrdi ( 44 ). Relevantno je samo to obavlja li predmetni subjekt gospodarsku djelatnost, neovisno o tome pripada li javnom ili privatnom sektoru ( 45 ).

47. No, definicija potonjeg pojma ne proizlazi jasno ni iz teksta Direktive 2008/104 ni iz njezine povijesti nastanka ( 46 ). Nju treba, prema mojem mišljenju, izvesti tumačenjem s obzirom na sudsku praksu Suda o određivanju obilježja „gospodarske djelatnosti“ u drugim područjima prava Unije, kao što to predlažu radničko vijeće ( 47 ) i Komisija ( 48 ).

48. Pojam „gospodarska djelatnost“ u smislu prava Unije razrađen je u uskoj vezi s pojmom „poduzetnik“, i to u kontekstu odredaba UFEU‑u o unutarnjem tržištu ( 49 ), a osobito njegovih članaka 49. i 56. o slobodi poslovnog nastana i pružanja usluga, kao i u kontekstu prava tržišnog natjecanja. Nijedan od tih dvaju pojmova Sud nije usko tumačio jer njihova uloga leži u razgraničenju područja primjene temeljnih sloboda koje su zajamčene Ugovorom ( 50 ).

49. Prema mojem mišljenju, isto mora vrijediti i za pojam „gospodarske djelatnosti“ u smislu Direktive 2008/104, ne samo zbog toga što se u njezinim uvodnim izjavama navodi da je treba „provesti u skladu s odredbama Ugovora u pogledu slobode pružanja usluga i slobode poslovnog nastana“ ( 51 ) nego i kako bi se zajamčilo ostvarivanje svih ciljeva te direktive ( 52 ) i izbjeglo nepošteno tržišno natjecanje ( 53 ).

50. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, pojam poduzetnika obuhvaća „svaki subjekt koji se bavi gospodarskom djelatnošću, bez obzira na njegov pravni status i način financiranja“, a „gospodarskom djelatnošću smatra se svaka djelatnost koja se sastoji od ponude proizvoda i usluga na određenom tržištu“ ( 54 ). Nadalje, u nekoliko je navrata presuđeno da se „gospodarskom djelatnošću u smislu članka 2. Ugovora o EZ‑u mora smatrati naplatno obavljanje posla i pružanje usluga“, to jest činidba u zamjenu za protučinidbu ( 55 ).

51. Iz toga proizlazi, kao prvo, da pravni položaj dotičnog subjekta, ovdje udruge, ne utječe na mogućnost da se isti kvalificira kao „poduzetnik“ u smislu prava Unije te ne prejudicira pitanje moguće gospodarske naravi djelatnosti koju obavlja. U tom smislu valja shvatiti i tekst članka 3. stavka 1. točke (b) Direktive 2008/104 jer u skladu s njime pojam „poduzeće za privremeno zapošljavanje“ u smislu te direktive ( 56 ) znači „svaka fizička ili pravna osoba“, neovisno o svojem pravnom statusu ( 57 ), a koja pod pretpostavkama navedenima u toj odredbi obavlja djelatnost u vezi s radom preko poduzeća za privremeno zapošljavanje.

52. Drugo, smatram da određeni subjekt treba u smislu Direktive 2008/104 smatrati poduzećem koje obavlja gospodarsku djelatnost obuhvaćenu radom preko poduzeća za privremeno zapošljavanje ako nudi uslugu koja se sastoji od ustupanja radnika s kojima samo on zasniva radni odnos upravo kako bi ih uputio u druga poduzeća ( 58 ). To je slučaj s udrugom medicinskih sestara. Socijalni cilj pripisan predmetnom gospodarskom subjektu nije kao takav dostatan da se njegova djelatnost ne okvalificira kao gospodarska djelatnost ( 59 ). Osim toga, dotična djelatnost obavlja se na određenom tržištu, ovdje na tržištu zdravstvenih usluga, na kojem djeluju drugi gospodarski subjekti, tradicionalna poduzeća za privremeno zapošljavanje, koji također nude ustupanje njegovateljskog osoblja.

53. Dijelim Komisijino mišljenje da s obzirom na Direktivu 2008/104 nije bitno da djelatnosti predmetnog subjekta nisu ograničene na ustupanje radnika trećim osobama ( 60 ) jer u ovom slučaju članovi udruge medicinskih sestara mogu prema njezinu statutu raditi za nju i neposredno. Naime, ni u članku 1. te direktive ni u njezinu članku 3. stavku 1. točki (b) ne mogu naći uporište za to da bi se njezino područje primjene moglo ograničiti na poduzeća čija se djelatnost sastoji isključivo od ustupanja osoblja poduzećima korisnicima ( 61 ).

54. Treće, prema sudskoj praksi Suda i u skladu s člankom 57. UFEU‑a, pružanje usluga uz naknadu treba uvijek smatrati gospodarskom djelatnošću ( 62 ), pri čemu je potrebno, ali i dovoljno da postoji protučinidba ( 63 ). Okolnost da predmetna djelatnost možda nije tako isplativa kao usporedive usluge drugih gospodarskih subjekata ne sprečava da se smatra gospodarskom djelatnošću ( 64 ). U ovom slučaju udruga medicinskih sestara trećim osobama zaista ustupa osoblje uz plaćanje potonjih gospodarske protučinidbe, to jest naknade za pokriće troškova osoblja nastalih kao posljedica ustupanja i upravnih troškova, pri čemu je, kao što je to već spomenuto, nebitno to što joj ta protučinidba ne donosi dobit.

55. Suprotno od Ruhrlandklinikova prigovora ( 65 ), smatram primjerenim – osobito kako bi se osigurao puni koristan učinak Direktive 2008/104 – da se u njezino područje primjene uključe i predmetni subjekti i komercijalna poduzeća za privremeno zapošljavanje jer bi inače prvi bili podvrgnuti blažim pravnim ograničenjima od potonjih iako pružaju slične usluge na istom tržištu, a što bi moglo dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja. Ta se zabrinutost, koja je izražena u odluci kojim se upućuje prethodno pitanje i očitovanjima češke vlade, ne smije zanemariti, to više ako bi – kao ovdje – mogla utjecati na velik broj radnika ( 66 ).

56. Stoga smatram da usluga kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku ulazi u odredbe članka 1. stavka 2. Direktive 2008/104 jer dotična udruga pruža usluge koje odgovaraju uslugama poduzeća za privremeno zapošljavanje time što ona trećim osobama ustupa radnike na tržištu njegovatelja te kao protučinidbu za te usluge prima financijsku naknadu.

V – Zaključak

57. Nakon svega iznesenog, predlažem Sudu da na prethodno pitanje Bundesarbeitsgerichta odgovori kako slijedi: Članak 1. stavke 1. i 2. Direktive 2008/104/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje treba tumačiti na način da se te odredbe primjenjuju kada neprofitna udruga poduzeću od kojeg kao protučinidbu prima financijsku naknadu ustupa člana udruge kojemu ona plaća naknadu radi obavljanja rada pod nadzorom i rukovodstvom tog poduzeća.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) SL 2008., L 327, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 280.)

( 3 ) Verzija od 25. rujna 2001. (BGBl. 2001. I., str. 2518.)

( 4 ) Sud koji je uputio zahtjev navodi da prema njegovoj sudskoj praksi pojam „zapošljavanje“ u smislu navedenog članka 99. stavka 1. ne pretpostavlja zasnivanje radnog odnosa s predmetnim poduzećem, nego je dovoljno da osoba obavlja posao u skladu s njegovim ciljem i uputama.

( 5 ) Zakon o izmjeni stupio je na snagu 1. prosinca 2011. (BGBl. 2011., I., str. 642.).

( 6 ) „Udrugu medicinskih sestara“ ovdje valja shvatiti kao nadređeni pojam koji se odnosi i na muške članove.

( 7 ) Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da u Njemačkoj postoje 33 udruge medicinskih sestara Njemačkog Crvenog križa kojima pripada ukupno oko 22000 medicinskih sestara i njegovatelja Crvenog križa. Prema navodima Ruhrlandklinika gGmbH, udruga medicinskih sestara u Essenu ima oko 1650 članova.

( 8 ) U svojim očitovanjima Ruhrlandklinik navodi da se njegovo djelovanje „velikom većinom“ odvija kod trećih poduzeća i da „sestre Njemačkog Crvenog križa redovito ostaju više godina u službi kod odnosnih ugovornih partnera [odnosne udruge medicinskih sestara]“.

( 9 ) Prema njemačkom pravu radničko vijeće je tijelo za zastupanje radnika poduzeća čije se ovlasti protežu od pukog prava na obaviještenost pa sve do prava suodlučivanja u određenim područjima predviđenima zakonom te za poslodavce znače obvezu ishođenja suglasnosti tog tijela prije donošenja određenih odluka, među ostalim kod pojedinačnih mjera kao što je zapošljavanje radnika prema članku 99. BetrVG‑a.

( 10 ) Bundesarbeitsgericht u tom pogledu navodi jednu od svojih zadnjih odluka: BAG od 17. rujna 2014. (10 AZB 43/14, t. 18.).

( 11 ) Bundesarbeitsgericht navodi da se posao u okviru odnosa osobne podređenosti može obavljati i na temelju članstva u udruzi, ako se time ne zaobilaze kogentne zaštitne odredbe radnog prava. Bundesarbeitsgericht je zaključio da kod udruženja medicinskih sestara takvo zaobilaženje ne postoji, BAG 6. srpnja 1995. (5 AZB 9/93).

( 12 ) U svojim pisanim odgovorima na pitanja Suda njemačka vlada nije se neposredno izjasnila o predmetu zahtjeva za prethodnu odluku.

( 13 ) U tom pogledu valja upozoriti na to da su privremeni radni odnosi posebni po tome što su trostrani jer postoje različiti odnosi između i. radnika i poduzeća za privremeno zapošljavanje, njegova poslodavca, ii. poduzeća za privremeno zapošljavanje i poduzeća korisnika i, naposljetku, iii. poduzeća korisnika i radnika vezanog njegovim uputama. Vidjeti osobito presudu od 17. prosinca 1970., Manpower (35/70, EU:C:1970:120, t. 5. i 6.).

( 14 ) Vidjeti članak 1. stavak 3., članak 3. stavak 1. točku (b) i stavak 2. drugi podstavak kao i članak 6. stavak 2. prvi podstavak i stavak 3.

( 15 ) Vidjeti, među ostalim, članke 2. i 3. Okvirnog sporazuma, koji je u prilogu Direktivi Vijeća 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.), kao i članke 1., 2., 3. i 5. Okvirnog sporazuma koji je u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 4., str. 228.).

( 16 ) Među ostalim, presuda od 1. ožujka 2012., O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 30.)

( 17 ) Vidjeti, među ostalim, presude od 13. veljače 2014., Komisija/Italija (C‑596/12, EU:C:2014:77, t. 16. i 17.) i od 4. prosinca 2014., FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2411, t. 34.).

( 18 ) Vidjeti presudu od 11. studenoga 2010., Danosa (C‑232/09, EU:C:2010:674, t. 40. i 42. i navedenu sudsku praksu).

( 19 ) U izvješću stručne skupine za prenošenje Direktive 2008/104 koje datira iz kolovoza 2011. i koje je razrađeno pod okriljem Komisije (u daljnjem tekstu: izvješće iz 2011.) navedeno je: „Pojam ‚radni odnos’ treba obuhvatiti slučajeve u kojima postoje obilježja radnog odnosa, ali nije sklopljen formalni ugovor o radu“ (str. 14.).

( 20 ) Moje isticanje. Članak 2. stavak 1. točka (d) Direktive Vijeća 2001/23/EZ od 12. ožujka 2001. o usklađivanju zakonodavstava država članica u odnosu na zaštitu prava zaposlenika kod prijenosa poduzeća, pogona ili dijelova poduzeća ili pogona (SL 2001., L 82, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 151.) sadržava odgovarajuću formulaciju kojom je u bitnome preuzeta formulacija upotrijebljena u točki 28. presude od 11. srpnja 1985., Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331), koja se odnosila na tumačenje akta zamijenjenog navedenom direktivom.

( 21 ) Moje isticanje. Kao i članak 2. stavak 2. malo prije toga donesene Direktive 2001/23, članak 3. stavak 2. prvotnog Komisijina prijedloga od 20. ožujka 2001., koji je doveo do donošenja Direktive 2008/104 (COM(2002) 149 final), upućivao je na nacionalno pravo samo za definiciju „ugovora o radu ili radnog odnosa“. Europski parlament htio je u tu odredbu preuzeti pojam „plaća“ (stajalište usvojeno u prvom čitanju 21. studenoga 2002., SL 2004., C 25 E, str. 368.). U izmijenjenom Komisijinu prijedlogu od 28. studenoga 2002. preuzet je, osim toga, i pojam „radnik“, i to bez obrazloženja (COM[2002] 701 final).

( 22 ) Uvodna izjava 10. Direktive 2008/104. Vidjeti i razlike između „Nacionalnih propisa“ opisane u obrazloženju prvotnog Komisijina prijedloga (COM[2002] 149 final, odjeljak 2. stavak 2.).

( 23 ) Člankom 5. Direktive 2008/104 predviđeno je „načelo jednakog postupanja“, prema kojem uvjeti rada i zapošljavanja za radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje moraju tijekom trajanja njihova ustupanja poduzeću korisniku biti najmanje jednaki uvjetima koji bi na te radnike bili primjenljivi da ih je na isto radno mjesto izravno zaposlilo poduzeće korisnik.

( 24 ) Vidjeti, među ostalim, presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 29.) u pogledu tumačenja Direktive 1999/70 i od 1. ožujka 2012., O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 34.) u pogledu tumačenja Direktive 97/81.

( 25 ) U svojim očitovanjima Komisija ističe da se razmatranja Suda u određenom kontekstu s nizom sličnosti, osobito strukturnih, može prenijeti na ovaj predmet. O zajedničkim obilježjima direktiva 1999/70, 97/81 i 2008/104 vidjeti također mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, t. 33.).

( 26 ) To vrijedi kada cilj odnosnog akta Unije nije potpuno usklađivanje nacionalnih propisa na području koje on obuhvaća, kao što je to slučaj s Direktivom 2008/104 (vidjeti uvodnu izjavu 23. i članak 9.).

( 27 ) Tako je u uvodnoj izjavi 17. odnosno 16. direktiva 1999/70 i 97/81 pojašnjeno: „Budući da, što se tiče pojmova koji se koriste u Okvirnom sporazumu, a u njemu nisu posebno definirani, ova Direktiva prepušta državama članicama da ih definiraju u skladu s nacionalnim pravom i praksom kao što je slučaj drugih direktiva o socijalnoj politici u kojima se koriste slični pojmovi, pod uvjetom da navedene definicije poštuju sadržaj Okvirnog sporazuma“ (moje isticanje).

( 28 ) Vidjeti osobito presudu od 1. ožujka 2012., O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 31. do 35. i navedenu sudsku praksu) i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Poiaresa Madura u predmetu Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, t. 12. do 15.) kao i mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, t. 34. do 37.).

( 29 ) Vidjeti presude od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 26. do 29.), od 1. ožujka 2012., O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 36. do 42.) i od 3. srpnja 2014., Fiamingo i dr. (C‑362/13, C‑363/13 i C‑407/13, EU:C:2014:2044, t. 31.).

( 30 ) Vidjeti, među ostalim, uvodne izjave 1., 11. i 12. kao i članak 2. Direktive 2008/104, prema kojima su njezini glavni ciljevi, s jedne strane, „osigurati zaštitu radnika zaposlenih kod poduzeća za privremeno zapošljavanje i poboljšati kvalitetu zapošljavanja preko poduzeća za privremeno zapošljavanje osiguravanjem primjene načela jednakog postupanja […] na radnike zaposlene kod poduzeća za privremeno zapošljavanje“ i, s druge strane, „uvažavanje potrebe uspostavljanja odgovarajućeg okvira za primjenu zapošljavanja preko poduzeća za privremeno zapošljavanje s ciljem učinkovitog pridonošenja stvaranju radnih mjesta i razvoju fleksibilnih oblika rada“.

( 31 ) Vidjeti presudu od 1. ožujka 2012., O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 42. i sljedeće) i mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, t. 43. i sljedeće).

( 32 ) Bilješka 29. ovog mišljenja

( 33 ) Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Poiaresa Madura u predmetu Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, t. 15.) i mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, t. 44. i sljedeće). Sud je nadalje naglasio da radi opravdanja nejednakog postupanja priroda predmetnog radnog odnosa mora biti „bitno različita“ (vidjeti presudu od 1. ožujka 2012., O’Brien, C‑393/10, EU:C:2012:110, t. 42. do 44.).

( 34 ) Vidjeti u tom smislu Laulom, S., „La directive 2008/104: avancées et limites de la protection des travailleurs intérimaires“, Revue de droit du travail, 2012., str. 308. i sljedeće, koji smatra da se „može poći od toga da nije dovoljno da se prema nacionalnom pravu tvrdi da ugovor o radu ne postoji kako se isključenje iz zaštite ne bi preispitalo“, kao i Moizard, N., „Les intérimaires dans l’Union européenne: les données du débat“, Revue de droit du travail, 2012., str. 240. i sljedeće, koji uz pozivanje na presudu od 18. siječnja 2007., Confédération générale du travail i dr. (C‑385/05, EU:C:2007:37, t. 35.) navodi da se „[u] Direktivi 2008/104 ne radi o pukom upućivanju na nacionalne pravne poretke“ i da „Sud ima još sredstava za ispitivanje prakse izbjegavanja koje države primjenjuju“.

( 35 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2007., Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, t. 27.).

( 36 ) Vidjeti bilješku 30. ovog mišljenja. U pogledu obaju glavnih ciljeva Direktive 2008/104 – s jedne strane, radnih uvjeta osoba koje su okvalificirane kao radnici zaposleni kod poduzeća za privremeno zapošljavanje i, s druge strane, uvjeta koji vrijede za korištenje rada preko poduzeća za privremeno zapošljavanje – te u pogledu njihova dopunskog karaktera vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, t. 30. i sljedeće).

( 37 ) Vidjeti o tome točke 49. i 55. ovog mišljenja.

( 38 ) Češka vlada nije zauzela stajalište o tumačenju pojma „gospodarske djelatnosti“ u smislu Direktive 2008/104.

( 39 ) U navedenoj točki (b) tek se usput upućuje na pravo država članica uz formulaciju: „osoba koja u skladu s nacionalnim pravom sklapa ugovor o zapošljavanju ili radnim odnosima s radnicima zaposlenim kod poduzeća za privremeno zapošljavanje“. Osim toga, članak 3. stavak 2. Direktive ne uvjetuje primjenu nacionalnog prava u odnosu na definiciju „poduzeća za privremeno zapošljavanje“.

( 40 ) Vidjeti bilješku 26. ovog mišljenja.

( 41 ) Vidjeti u istom smislu izvješće iz 2011. (str. 10. i 17.).

( 42 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 1996. o upućivanju radnika u okviru pružanja usluga (SL 1997., L 18, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 5., str. 127.). Vidjeti o tome izvješće iz 2011., u kojem se upozorava na to da su u tim dvjema direktivama za pojam „poduzeće za privremeno zapošljavanje“ upotrijebljene različite formulacije, što je, barem u francuskoj verziji izvješća iz 2011., pobliže navedeno kako slijedi: Dok je pojam „entreprise de travail intérimaire“ (poduzeće za privremeno zapošljavanje) sadržan u francuskoj verziji direktiva 96/71 i 2008/104, u njihovoj odnosnoj engleskoj verziji nije upotrijebljena ista formulacija (to jest „temporary employment undertaking“ ili „placement agency“ u prvonavedenoj i „temporary work agency“ u drugonavedenoj direktivi) (str. 17.).

( 43 ) Vidjeti uvodnu izjavu 22. Direktive 2008/104.

( 44 ) Ruhrlandklinik uglavnom tvrdi da se na temelju statuta cilj udruge medicinskih sestara sastoji isključivo od toga da u zdravstvene ustanove upućuje kvalificirano njegovateljsko osoblje, i to u skladu s načelima Crvenog križa (humanost, nepristranost, neutralnost, neovisnost, dobrovoljnost, jedinstvo i univerzalnost), bez namjere stjecanja dobiti, i da bi u drukčijem slučaju udruzi medicinskih sestara prema njemačkom pravo bio oduzet status organizacije koja djeluje u javnom interesu.

( 45 ) Naime, člankom 1. stavkom 2. predviđeno je da se Direktiva 2008/104 primjenjuje na „javna i privatna poduzeća“ koja „obavljaju gospodarske djelatnosti“, bez obzira na to „posluju li s ciljem ostvarenja dobiti ili ne“.

( 46 ) Prikaz povijesti nastanka i teksta članka 1. stavka 2. Direktive 2008/104 nalazi se u izvješću iz 2011. (str. 7. i sljedeće).

( 47 ) Radničko vijeće tvrdi da se „Direktiva [2008/104] oslanja na opći europski pojam poduzetnika koji je svojstven pravu tržišnog natjecanja Zajednice (članak 101. [UFEU‑a]). On također pretpostavlja postojanje gospodarske djelatnosti“ te se u tu svrhu poziva na njemačku pravnu literaturu (Rieble, V. i Vielmeier, S., „Umsetzungsdefizite der Leiharbeitsrichtlinie“, Europäische Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2011., 4. svezak, str. 474. i sljedeće kao i Mestwerdt, W., „Arbeit in persönlicher Abhängigkeit im Rahmen vereinsrechtlicher Strukturen“, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2014., str. 281. i sljedeće).

( 48 ) Komisija se osobito poziva na presudu od 12. rujna 2000., Pavlov i dr. (C‑180/98 do C‑184/98, EU:C:2000:428, t. 75. i navedenu sudsku praksu) u području tržišnog natjecanja.

( 49 ) Članak 26. i sljedeći UFEU‑a

( 50 ) Vidjeti radni dokument Komisijinih službi od 7. prosinca 2010. s naslovom „Vodič kroz primjenu pravila Europske unije o državnim potporama, javnoj nabavi i unutarnjem tržištu vezano za usluge od općeg gospodarskog interesa, a posebno socijalnih usluga od općeg interesa“ (SEC[2010] 1545 final, u daljnjem tekstu: Vodič iz 2010., točka 6.1.), gdje je navedena presuda od 11. travnja 2000., Deliège (C‑51/96 i C‑191/97, EU:C:2000:199, t. 52.).

( 51 ) Uvodna izjava 22. Direktive 2008/104

( 52 ) Vidjeti bilješku 30. ovog mišljenja.

( 53 ) U izvješću iz 2011. (barem u francuskoj verziji) s pravom su navedena ta dva zaključka kako bi se poduprlo široko poimanje područja primjene Direktive 2008/104 u odnosu na poduzeća korisnike te je upozoreno na to da europski socijalni partneri zagovaraju takav pristup (str. 10.).

( 54 ) Moje isticanje. Vidjeti osobito presude od 1. srpnja 2008., MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, t. 21. i 22.), od 22. listopada 2015., EasyPay i Finance Engineering (C‑185/14, EU:C:2015:716, t. 37.), kao i od 23. veljače 2016., Komisija/Mađarska (C‑179/14, EU:C:2016:108, t. 147. i sljedeće).

( 55 ) Vidjeti osobito presude od 11. travnja 2000., Deliège (C‑51/96 i C‑191/97, EU:C:2000:199, t. 53.), i od 23. veljače 2016., Komisija/Mađarska (C‑179/14, EU:C:2016:108, t. 154.).

( 56 ) Između različitih jezičnih verzija Direktive 2008/104 postoje značajne terminološke razlike u pogledu upotrijebljenih izraza, ne samo u tekstu njihova općeg naziva, nego i u pogledu pojma „poduzeće za privremeno zapošljavanje“ (vidjeti na primjer odnosne formulacije u njemačkoj verziji: „über Leiharbeit“, „Leiharbeitsunternehmen“; u danskoj verziji: „om vikararbejde“, „vikararbejde“; u engleskoj verziji: „on temporary agency work“, „temporary‑work agency“; u talijanskoj verziji: „relativa al lavoro tramite agenzia interinale“, „agenzia interinale“; u nizozemskoj verziji: „betreffende uitzendarbeid“, „uitzendbureau“; u portugalskoj verziji: „relativa ao trabalho temporário“, „empresa de trabalho temporário“).

( 57 ) Prema izvješću iz 2011. Komisija je u pripremnim radovima za Direktivu 2008/104 ukazala na to da se „humanitarne organizacije, […] oružane snage, […] sindikate […] i tijela vlasti […] može isključiti iz [njezina područja primjene], samo ako ne obavljaju gospodarsku djelatnost, čak niti u okviru pomoćne djelatnosti (str. 9.) [neslužbeni prijevod]

( 58 ) Vidjeti presudu od 10. veljače 2011., Vicoplus i dr. (C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, t. 27.). Iz izvješća iz 2011. proizlazi da, nasuprot tomu, u tu kvalifikaciju, primjerice, ne bi ulazilo stavljanje na raspolaganje radnika unutar iste grupe poduzeća (str. 17.).

( 59 ) Vidjeti po analogiji presudu od 22. svibnja 2003., Freskot (C‑355/00, EU:C:2003:298, t. 77.). U Vodiču iz 2010. navedeni su neki slučajevi u kojima određene djelatnosti Sud nije smatrao gospodarskima zbog njihove „isključivo socijalne prirode“ (t. 3.1.4.).

( 60 ) Takva se isključivost djelatnosti ustupanja radnika ne zahtijeva u njemačkom pravu (vidjeti Rémy, P., „L’impact de la directive 2008/104 relative au travail intérimaire sur les droits nationaux, Deuxième partie“, Revue de droit du travail, 2010., str. 55. i sljedeće, bilješka 6.) ni u danskom pravu (vidjeti Abrahamson, A. M., Vikarloven med kommentarer, Karnov Group, Kopenhagen, 2014., str. 55.), ali se, s druge strane, zahtijeva, primjerice, u francuskom pravu (vidjeti članak L 1251‑2 Code du travail (Zakonik o radu)).

( 61 ) U obrazloženju svojeg Prijedloga od 30. travnja 1982. direktive Vijeća na području privremenog zapošljavanja (COM[82] 155 final, str. 7.) Komisija je istaknula da prema toj direktivi poduzeće za privremeno zapošljavanje ne mora nuditi isključivo rad preko poduzeća za privremeno zapošljavanje.

( 62 ) Vidjeti i Vodič iz 2010. (t. 6.2.), izvješće iz 2011. (str. 9., bilješka 13.) kao i izvješće Komisije od 21. ožujka 2014. Europskom parlamentu, Vijeću, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Vijeću regija o primjeni direktive 2008/104/EZ o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje (COM(2014) 176 final, str. 4., bilješka 4.).

( 63 ) S obzirom na to, usluge koje se pružaju bez protučinidbe ne predstavljaju gospodarsku djelatnost, kao što su, primjerice, usluge države na temelju njezinih zadaća na području socijalne politike (vidjeti primjere u Vodiču iz 2010., t. 3.1.4. i 6.3., gdje je, među ostalim, navedena presuda od 7. prosinca 1993., Wirth, C‑109/92, EU:C:1993:916, t. 13. do 19.). Nasuprot tomu, nije bitno da protučinidbu ispuni primatelj usluge (vidjeti presudu od 12. srpnja 2001., Smits i Peerbooms, C‑157/99, EU:C:2001:404, t. 48. i 55. do 58.).

( 64 ) Vidjeti presudu od 25. listopada 2001., Ambulanz Glöckner (C‑475/99, EU:C:2001:577, t. 21.).

( 65 ) Ruhrlandklinik ističe da bi primjenjivost Direktive 2008/104 na udruge medicinskih sestara Njemačkog Crvenog križa dovela do toga da one zapravo više ne bi bile u stanju ustupati svoje članove zdravstvenim ustanovama jer je njemačkim pravom dopušteno samo privremeno ustupanje, a velika većina članova upućuje se na stalna radna mjesta (vidjeti i bilješku 8. ovog mišljenja).

( 66 ) Vidjeti bilješku 7. ovog mišljenja.