MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MACIEJA SZPUNARA

od 20. listopada 2022. ( 1 )

Predmet C‑291/21

Starkinvest SRL

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio tribunal de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu, Belgija))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EU) br. 655/2014 – Postupak za europski nalog za blokadu računa – Uvjeti za izdavanje naloga za blokadu – Pojmovi ,presuda' i ,presuda kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine' – Sudska odluka kojom se nalaže plaćanje novčane kazne za nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji”

I. Uvod

1. Predmetni zahtjev za prethodnu odluku proizlazi iz postupka u okviru kojeg društvo Starkinvest SRL osnovano u skladu s belgijskim pravom traži odobrenje europskog naloga za blokadu računa za iznose koji se eventualno nalaze na francuskom bankovnom računu društva osnovanog u skladu s irskim pravom.

2. Tim postupkom tužitelj iz glavnog postupka nastoji osigurati tražbinu po osnovi novčanih kazni koje su izrečene tom društvu osnovanom u skladu s irskim pravom na temelju sudske odluke donesene u Belgiji kojom se to društvo, pod prijetnjom novčane kazne od 2500 eura po povredi, obvezuje na prestanak određenih radnji.

3. Kao što je to Sud pojasnio, Uredbom (EU) br. 655/2014 ( 2 ) predviđaju se različiti uvjeti za izdavanje europskog naloga za blokadu računa (u daljnjem tekstu: nalog za blokadu), ovisno o tome je li vjerovnik u državi članici podrijetla već ishodio rješenje o ovrsi kojim se od dužnika zahtijeva isplata vjerovnikove tražbine. U prvom slučaju vjerovnik mora dokazati samo hitnost mjere zbog postojanja neposredne opasnosti, dok u drugom slučaju mora uvjeriti sud i u fumus boni iuris ( 3 ).

4. U ovom predmetu postavlja se pitanje raspolaže li vjerovnik, koji je ishodio sudsku odluku kojom se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji izdanim na temelju te odluke, rješenjem o ovrsi koje ispunjava uvjete iz Uredbe br. 655/2014 te oslobađa li ga se stoga obveze koja se nalaže u tom drugom slučaju.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

5. U skladu s člankom 4. točkama 5. i 8. Uredbe br. 655/2014: „5. ‚tražbina’ znači tražbina za plaćanje određenog iznosa novca koji je dospio ili tražbina za plaćanje odredivog iznosa novca koji proizlazi iz transakcije ili događaja koji se već dogodio pod uvjetom da se takva tražbina može zahtijevati pred sudom; […] 8. ‚presuda’ znači bilo koja presuda koju je donio sud države članice, bez obzira na to kako se presuda naziva, uključujući odluku o određivanju troškova ili izdataka od strane sudskog službenika;”

6. Člankom 5. te uredbe, naslovljenim „Dostupnost”, predviđa se: „Nalog za blokadu na raspolaganju je vjerovniku u sljedećim situacijama: (a) prije nego što vjerovnik pokrene postupak u državi članici protiv dužnika o meritumu stvari ili u bilo kojoj fazi tijekom takvog postupka sve do donošenja presude ili odobrenja ili sklapanja sudske nagodbe; (b) nakon što vjerovnik u državi članici ishodi presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika.”

7. Člankom 7. navedene uredbe, u kojem se navode uvjeti za izdavanje naloga za blokadu, predviđa se: „1. Sud izdaje nalog za blokadu kada je vjerovnik podnio dovoljno dokaza da sud uvjeri da postoji hitna potreba za zaštitnom mjerom u obliku naloga za blokadu jer postoji stvarna opasnost da će bez takve mjere naknadno izvršenje vjerovnikove tražbine prema dužniku biti spriječeno ili znatno otežano. 2. Kada vjerovnik još nije u državi članici ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika, vjerovnik također podnosi dovoljno dokaza da sud uvjeri u vjerojatnost uspjeha u meritumu svoje tražbine prema dužniku.”

8. U članku 55. Uredbe (EU) br. 1215/2012/EZ ( 4 ) određuje se da je „[s]udska odluka donesena u državi članici u kojoj se nalaže plaćanje novčane kazne, izvršiva […] u zamoljenoj državi članici samo ako je iznos kazne konačno utvrdio sud porijekla”.

B. Belgijsko pravo

9. U belgijskom pravu novčana kazna uređena je člancima 1385.bis do 1385.nonies Codea judiciaire (Zakonik o sudovima) ( 5 ). Te odredbe proizlaze iz Beneluške konvencije iz 1973. o Jedinstvenom zakonu o novčanoj kazni ( 6 ).

10. U skladu s člankom 1385.bis tog zakonika: „Sud može na zahtjev jedne stranke naložiti drugoj stranci plaćanje novčanog iznosa, pod nazivom periodična novčana kazna, ako nije ispunjena glavna obveza, što ne utječe na eventualnu naknadu štete. […]”

11. U skladu s člankom 1385.ter navedenog zakonika: „Sud može periodičnu novčanu kaznu utvrditi kao jednokratan iznos ili kao iznos utvrđen po jedinici vremena ili po povredi. U ta posljednja dva slučaja, sud može također utvrditi najveći iznos do kojeg se periodične novčane kazne mogu izreći.”

12. U skladu s člankom 1385.quater tog zakonika, s obzirom na to da je izvršni naslov na temelju kojeg je moguća naplata periodične novčane kazne utvrđen sudskom odlukom kojom je izrečena kazna, korisnik ne mora prije izvršenja dobiti odluku o određivanju iznosa periodične novčane kazne.

13. Korisnik periodične novčane kazne snosi teret dokazivanja da je ispunjen uvjet naplativosti te kazne. Ako je dužnik osporava, navedeni korisnik mora iznijeti dokaz o navodnim povredama. Tada je na izvršnom sudu da ocijeni jesu li ispunjeni uvjeti za izricanje periodične novčane kazne.

III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom

14. Presudom od 3. rujna 2013. koju je tribunal de commerce de Liège (Trgovački sud u Liègeu, Belgija) donio u okviru spora između Starkinvesta i dvaju drugih društava (u daljnjem tekstu: presuda od 3. rujna 2013.), a koja je zatim potvrđena presudom coura d’appel de Liège (Žalbeni sud u Liègeu, Belgija) od 6. siječnja 2015. (u daljnjem tekstu: presuda od 6. siječnja 2015.) ( 7 ), tim se dvama društvima, pod prijetnjom novčane kazne od 2500 eura po povredi ( 8 ), naložilo, među ostalim, da prestanu stavljati na tržište na području Beneluxa sve svoje proizvode i usluge s verbalnim žigom SOFT PARIS.

15. Starkinvest je 27. travnja 2021. izdao nalog za plaćanje iznosa od 86694,22 eura, uključujući 85 000 eura novčane kazne za razdoblje od 24. ožujka 2021. do 27. travnja 2021.

16. Zahtjevom koji je 3. svibnja 2021. podnesen tajništvu tribunala de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu, Belgija) Starkinvest je tražio da mu se odobri europski nalog za blokadu računa u iznosu od 85000 eura za sve iznose koji se eventualno nalaze na francuskim bankovnim računima jednog od društava uključenih u spor čije se sjedište nalazi u Irskoj.

17. Sud koji je uputio zahtjev naglašava da se u presudi kojom se nalaže plaćanje novčanih kazni u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji ne navodi točan iznos tih novčanih kazni. Taj iznos stoga po definiciji nije poznat u trenutku donošenja te presude.

18. Osim toga, belgijskim se pravom predviđa da nije nužno utvrditi iznos novčanih kazni prije donošenja naloga za blokadu. Kao što to proizlazi iz informacija koje su pružile zainteresirane osobe, nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji utvrđuje samo ovršitelj. Stoga, u skladu s belgijskim pravom, ako je osuđujuća presuda izvršiva i dostavljena, sud tek u okviru postupka povodom prigovora protiv izvršene blokade odlučuje, među ostalim, o pitanju jesu li te novčane kazne dospjele s obzirom na naložene obveze.

19. Kad mu se podnese zahtjev za nalog za blokadu, sud koji je uputio zahtjev dužan je ispitati jesu li ispunjeni uvjeti i zahtjevi predviđeni Uredbom br. 655/2014.

20. Sud koji je uputio zahtjev priznaje da se, u skladu s Uredbom br. 655/2014 ( 9 ), situacija vjerovnika koji raspolaže rješenjem o ovrsi koje se odnosi na tražbinu koju taj vjerovnik nastoji osigurati, kao što je presuda, sudska nagodba ili vjerodostojna isprava, prilično razlikuje od situacije vjerovnika koji nema takvo rješenje o ovrsi.

21. U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe u pogledu tumačenja Uredbe br. 655/2014.

22. Konkretnije, kao prvo, s obzirom na to da se „tražbina” u članku 4. točki 5. Uredbe br. 655/2014 definira kao „tražbina za plaćanje određenog iznosa novca koji je dospio ili tražbina za plaćanje odredivog iznosa novca koji proizlazi iz transakcije ili događaja koji se već dogodio pod uvjetom da se takva tražbina može zahtijevati pred sudom”, sud koji je uputio zahtjev pita može li se novčana kazna, čiji su temelj i osnovni iznos utvrđeni u sudskoj odluci, ali čiji dospjeli iznos ovisi o dužnikovim mogućim budućim povredama, smatrati „tražbinom” u smislu te odredbe.

23. Sud koji je uputio zahtjev smatra da, u slučaju potvrdnog odgovora, presuda kojom se izriče novčana kazna može se smatrati presudom „kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 655/2014. Napominje da bi se u tom slučaju sudu koji je nadležan za blokadu i odobrenje europskog naloga za blokadu računa tako oduzela svaka ovlast da provjeri „osnovanost” predmetne tražbine. Naime, prema mišljenju tog suda, takva provjera omogućuje nadležnom sudu da utvrdi je li zahtijevana novčana kazna doista dospjela, treba li primijeniti mogući rok zastare i jesu li se poštovala sva postupovna pravila.

24. Kao drugo, čini se da sud koji je uputio zahtjev upućivanjem na članak 55. Uredbe br. 1215/2012 nastoji Sudu skrenuti pažnju na činjenicu da je, u skladu s tom uredbom, iako je odluka u kojoj se nalaže plaćanje novčane kazne izvršiva u državi članici porijekla, ona je u zamoljenoj državi članici izvršiva samo ako je iznos kazne konačno utvrdio sud porijekla ( 10 ). Taj sud pita treba li isto vrijediti u pogledu Uredbe br. 655/2014, tako da treba zahtijevati utvrđivanje novčane kazne kako bi se odluka u kojoj se nalaže plaćanje novčane kazne mogla kvalificirati kao „presuda” u smislu članka 4. točke 8. te uredbe.

25. U tim je okolnostima tribunal de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu, Belgija) odlukom od 6. svibnja 2021., koju je Sud zaprimio 7. svibnja 2021., odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Je li dostavljena sudska odluka u kojoj se stranci nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji presuda kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika u smislu članka 7. stavka 2. [Uredbe br. 655/2014]? 2. Je li sudska odluka u kojoj se stranci nalaže plaćanje novčane kazne, iako je izvršiva u zemlji podrijetla, obuhvaćena pojmom ‚presuda’ u smislu članka 4. [Uredbe br. 655/2014], ako iznos novčane kazne nije utvrđen u skladu s člankom 55. [Uredbe br. 1215/12]?”

26. Pisana očitovanja podnijeli su Starkinvest, belgijska i nizozemska vlada te Komisija. Starkinvest, belgijska vlada i Komisija bili su zastupani na raspravi održanoj 16. lipnja 2022.

IV. Analiza

27. Prethodna pitanja odnose se, kao prvo, na to je li sudska odluka u kojoj se stranci nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 655/2014 i, kao drugo, je li ta sudska odluka obuhvaćena pojmom „presuda” kako je definiran u članku 4. točki 8. te uredbe.

28. Čini se primjerenijim zamijeniti redoslijed prethodnih pitanja, kao što to predlaže belgijska vlada, ili ih ispitati zajedno, kao što to predlaže nizozemska vlada. Zagovaram taj drugi prijedlog.

29. Naime, odgovor Suda na prethodna pitanja omogućit će sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi doseg ispitivanja koje treba provesti kako bi izdao nalog za blokadu.

30. U tom pogledu, iz članka 17. stavka 1. Uredbe br. 655/2014 proizlazi da sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu treba ispitati jesu li ispunjeni uvjeti i zahtjevi utvrđeni u toj uredbi. U tom kontekstu treba naglasiti da se oba prethodna pitanja odnose na istu točku tog ispitivanja, odnosno na pitanje može li nacionalni sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu provjeriti, među ostalim, postoji li tražbina koju vjerovnik nastoji osigurati zaštitnom mjerom i u kojem iznosu.

31. Osim toga, u skladu s Uredbom br. 655/2014, kad je riječ o toj točki ispitivanja koje provodi sud kojem je podnesen zahtjev, situacija u kojoj vjerovnik raspolaže „presudom” u smislu članka 4. točke 8. te uredbe, što je slučaj koji se razmatra u drugom prethodnom pitanju, ne razlikuje se bitno u odnosu na situaciju vjerovnika koji ne raspolaže nikakvom presudom. Naime, u skladu s člankom 7. stavkom 2. navedene uredbe, situacija vjerovnika razlikuje se samo kada je on ishodio „presudu […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika”, što je slučaj koji se razmatra u prvom prethodnom pitanju.

32. Slijedom toga, valja smatrati da sud koji je uputio zahtjev svojim dvama prethodnim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, u biti želi znati treba li članak 7. stavak 2. Uredbe br. 655/2014 tumačiti na način da je dostavljena sudska odluka u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu te odredbe, tako da sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu kojim vjerovnik nastoji osigurati plaćanje tražbine po osnovi te novčane kazne ne može provjeriti postoji li ta tražbina i u kojem iznosu.

A. Stajališta zainteresiranih osoba

33. Samo Starkinvest tvrdi da na oba prethodna pitanja valja odgovoriti potvrdno.

34. Iz njegovih pisanih očitovanja o prvom prethodnom pitanju proizlazi da Starkinvest smatra da je tražbina po osnovi novčane kazne „tražbina” u smislu članka 4. točke 5. Uredbe br. 655/2014. Tvrdi da je iznos novčane kazne jasno odrediv i da on proizlazi iz događaja koji se već dogodio, odnosno iz nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji tijekom određenog razdoblja, pri čemu se podrazumijeva da se taj iznos može odrediti na temelju presude od 6. siječnja 2015.

35. Što se tiče drugog prethodnog pitanja, Starkinvest tvrdi, kao prvo, da nalog za blokadu nije mjera izvršenja, nego zaštitna mjera koja je zatražena kako bi se zajamčilo stvarno naknadno izvršenje presude koju je donio nacionalni sud. Prema mišljenju tog društva, Uredba br. 655/2014 primjenjuje se na fazu koja prethodi izvršenju te se ne može tumačiti s obzirom na Uredbu br. 1215/2012.

36. Kao drugo, Starkinvest tvrdi da je primjena članka 55. Uredbe br. 1215/2012 u fazi blokade praktički nemoguća zato što se belgijskim pravom ne predviđa nijedan pravni postupak niti pravni lijek za vjerovnika na temelju kojeg se može utvrditi iznos novčane kazne.

37. Nizozemska vlada navodi da se tom odredbom, u skladu s člankom 48. točkom (b) Uredbe br. 655/2014, ne dovodi u pitanje Uredba br. 1215/2012. Prema mišljenju te vlade, europski nalog za blokadu računa također je obuhvaćen područjem primjene potonje uredbe jer se ona primjenjuje u građanskim i trgovačkim stvarima. Stoga navedena vlada tvrdi da, u dijelu u kojem se Uredba br. 655/2014 odnosi na „presudu […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine”, taj izraz treba tumačiti s obzirom na članak 55. Uredbe br. 1215/2012. Smatra da iz tog tumačenja proizlazi da odluka u kojoj se nalaže plaćanje novčane kazne za moguća buduća nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije takva „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine”.

38. U svojim pisanim očitovanjima koja se odnose na drugo prethodno pitanje, belgijska vlada podsjeća na to da je Sud već pojasnio da rješenje o ovrsi mora biti izvršivo u državi članici podrijetla kako bi se vjerovnik na kojeg se ono odnosi mogao pozvati na članak 7. stavak 2. Uredbe br. 655/2014 ( 11 ). Naime, smatra da to pojašnjenje treba tumačiti u vezi s člancima 39. i 55. Uredbe br. 1215/2012. Prema mišljenju belgijske vlade, sudska odluka u kojoj se stranci nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s glavnom obvezom, ako iznos te novčane kazne nije utvrđen, nije „presuda” u smislu članka 4. točke 8. Uredbe br. 655/2014.

39. Što se tiče prvog prethodnog pitanja, belgijska vlada podredno naglašava da je novčana kazna dodatna sankcija uz nalaganje glavne obveze djelovanja ili propuštanja, a njezin je cilj osigurati izvršenje te glavne obveze. Međutim, neizvršenje navedene glavne obveze događaj je koji se, po definiciji, još nije dogodio u trenutku donošenja odluke u kojoj se stranci nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju neizvršenja glavne obveze.

40. Osim toga, prema mišljenju te vlade, sudska odluka kojom se nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije presuda kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine jer se postupak koji je doveo do te sudske odluke ne može smatrati „postup[kom] čiji je cilj ishođenje izvršnog naslova na glavnu tražbinu” u smislu uvodne izjave 13. Uredbe br. 655/2014. Naime, navedena vlada tvrdi da glavni cilj nalaganja uz izricanje novčane kazne nije tražbina po osnovi novčane kazne sama po sebi, nego je to obveza djelovanja ili propuštanja.

41. Komisija navodi, a da pritom ne predlaže da se zamijeni redoslijed prethodnih pitanja, da, iako odluka u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne, ako nije ispunjena glavna obveza, jest „presuda” u smislu članka 4. točke 8. Uredbe br. 655/2014 (drugo prethodno pitanje), takva odluka ipak nije „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu članka 7. stavka 2. te uredbe (prvo prethodno pitanje).

B. Ocjena

1. Uvodne napomene

42. Kako bi se vjerovnika oslobodilo obveze uvjeravanja suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris, taj vjerovnik treba, u skladu s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 655/2014, imati na raspolaganju „presudu […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika”. Isti se izraz upotrebljava u članku 5. točki (b) te uredbe.

43. Stoga, kako bi se dao koristan odgovor na prethodna pitanja, valja utvrditi raspolaže li vjerovnik presudom kojom se od dužnika zahtijeva isplata „tražbin[e]” vjerovnika kad ima sudsku odluku kojom se utvrđuje osnovni iznos novčane kazne za svako nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji izdanim na temelju te odluke.

44. Čini se da sud koji je uputio zahtjev dvoji u pogledu definicije pojma „tražbina” iz članka 4. točke 5. Uredbe br. 655/2014 ( 12 ).

45. Ta je definicija sastavljena od dvaju dijelova koji se odnose na različite slučajeve, odnosno slučaj u kojem tražbinu čini „tražbina za plaćanje određenog iznosa novca koji je dospio” (prvi dio definicije) i slučaj u kojem tražbinu čini „tražbina za plaćanje odredivog iznosa novca koji proizlazi iz transakcije ili događaja koji se već dogodio pod uvjetom da se takva tražbina može zahtijevati pred sudom” (drugi dio definicije).

46. Kao prvo, što se tiče prvog dijela te definicije, postavlja se pitanje je li sudska odluka kojom se utvrđuje osnovni iznos novčane kazne za svako nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji izdanim na temelju te odluke presuda kojom se od dužnika zahtijeva plaćanje određenog iznosa novca koji je dospio.

47. Smatram da to ovdje nije slučaj.

48. Sudskom odlukom kao što je presuda od 3. rujna 2013. ili presuda od 6. siječnja 2015., kojom se utvrđuje osnovni iznos novčane kazne, ne određuje se iznos koji dužnik treba platiti vjerovniku. Potonji iznos čak nije poznat ni u trenutku donošenja sudske odluke i on ovisi o događajima koji se odvijaju nakon donošenja te odluke. Suprotno tomu, navedeni se iznos u belgijskom pravu određuje na temelju utvrđenja ovršitelja ( 13 ), nakon donošenja svake sudske odluke.

49. Kao drugo, što se tiče drugog dijela navedene definicije, postavlja se pitanje je li za to da bi se smatralo da vjerovnik raspolaže presudom kojom se od dužnika zahtijeva isplata njegove tražbine dovoljno da je iznos koji vjerovnik nastoji osigurati nalogom za blokadu „odrediv” u smislu drugog dijela definicije iz članka 4. točke 5. Uredbe br. 655/2014.

50. Međutim, najprije treba utvrditi treba li pojam „tražbina” koji se upotrebljava u izrazu „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” također tumačiti u smislu drugog dijela te definicije, u skladu s kojim tražbinu čini „tražbina za plaćanje odredivog iznosa novca koji proizlazi iz transakcije ili događaja koji se već dogodio pod uvjetom da se takva tražbina može zahtijevati pred sudom”.

51. Starkinvest i Komisija u svojim su odgovorima na to pitanje na raspravi naveli da taj pojam treba tumačiti u smislu drugog dijela definicije navedene u članku 4. točki 5. Uredbe br. 655/2014 ( 14 ), dok je belgijska vlada navela da navedeni pojam treba tumačiti samo u smislu prvog dijela te definicije.

52. Valja istaknuti da se pojam „tražbina” u Uredbi br. 655/2014 upotrebljava u nekoliko navrata i u različitim kontekstima.

53. Određeni pojam u istom zakonodavnom tekstu načelno treba imati isto značenje, neovisno o kontekstu u kojem se u tom tekstu pojavljuje. U tom smislu, može se predmnijevati jednako značenje istih pojmova koji se upotrebljavaju u istom aktu Unije ( 15 ).

54. U tom pogledu, s jedne strane, kao što to proizlazi iz članka 1. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, nalogom za blokadu može se spriječiti da naknadno izvršenje „tražbine” bude ugroženo ( 16 ). Slijedom toga, nalog za blokadu uvijek se odnosi na „tražbinu” u smislu članka 4. točke 5. te uredbe i u tom su kontekstu u potpunosti primjenjiva oba dijela definicije tog pojma.

55. Međutim, s druge strane, uzimajući u obzir obilježja „tražbine” kako je definirana u drugom dijelu definicije tog pojma, čini se dvojbenim da je taj dio definicije relevantan kad se vjerovnik poziva na odluku kojom se određuje osnovni iznos novčane kazne kako bi ga se oslobodilo obveze uvjeravanja suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris.

56. Stoga ta obilježja valja ispitati s obzirom na zahtjeve koji se u Uredbi br. 655/2014 navode za situacije u kojima se vjerovnika oslobađa obveze uvjeravanja suda u fumus boni iuris. Ti se zahtjevi odnose na, s jedne strane, nužnost da se u presudi koju je ishodio navedeni vjerovnik utvrdi iznos tražbine koju vjerovnik nastoji osigurati nalogom za blokadu i, s druge strane, nužnost da se ta presuda ishodi u okviru postupka koji se odnosi na tu tražbinu.

2. Nužnost utvrđivanja iznosa tražbine koju vjerovnik nastoji osigurati nalogom za blokadu

57. Kako bi tražbina odgovarala obilježjima predviđenim drugim dijelom definicije pojma „tražbina” navedene u članku 4. točki 5. Uredbe br. 655/2014, dovoljno je da se ta tražbina odnosi na plaćanje „odredivog” iznosa novca.

58. Naime, kao što je to na raspravi tvrdila belgijska vlada, izraz „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” koji se navodi u članku 5. točki (b) i u članku 7. stavku 2. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti s obzirom na članak 8. stavak 2. točku (g) podtočku ii. te uredbe.

59. U skladu s tim argumentom, iz članka 8. stavka 2. točke (g) podtočke ii. Uredbe br. 655/2014 ( 17 ), u vezi s njezinom uvodnom izjavom 12. ( 18 ), proizlazi da vjerovnik može zahtijevati izdavanje naloga za blokadu u „iznos[u] glavne tražbine kako je utvrđeno u presudi” ili „njezina dijela”. Isto tako, člankom 6. stavkom 3. te uredbe predviđa se da, „[k]ada je vjerovnik već ishodio presudu […], za izdavanje naloga za blokadu za tražbinu navedenu u presudi […] nadležni su sudovi države članice u kojoj je presuda izdana […]” ( 19 ).

60. U tom smislu, u skladu sa smjernicama iz obrasca koji se treba upotrebljavati ( 20 ) u okviru zahtjeva za nalog za blokadu ( 21 ), vjerovnik koji raspolaže rješenjem o ovrsi kojom se od dužnika zahtijeva isplata njegove tražbine, u skladu s odjeljkom 8. tog obrasca, osim informacija u pogledu rješenja o ovrsi, navodi iznos koji treba blokirati, a to je iznos naveden u rješenju o ovrsi, odnosno „glavnica dodijeljena u presudi”, ili manji iznos ( 22 ). Osim toga, u navedenom se obrascu pojašnjava da bi „iznos [u pogledu kojeg je podnesen zahtjev za nalog za blokadu] općenito trebao biti iznos naveden u presudi”.

61. U ovom je slučaju samo iznos naveden u sudskoj odluci na koju se poziva Starkinvest osnovni iznos za svako nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji ( 23 ). Stoga je iznos koji odgovara višekratniku osnovnog iznosa neke novčane kazne za svako nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji, koji to društvo nastoji osigurati nalogom za blokadu, nužno veći od svakog iznosa koji se može uzeti u obzir kao iznos koji je „utvrđen” tom sudskom odlukom. Međutim, Uredbom br. 655/2014 predviđa se mogućnost izdavanja naloga za blokadu u iznosu glavne tražbine kako je utvrđen u presudi ili u manjem iznosu.

62. Što je još važnije, iako je on teoretski „odrediv”, iznos koji odgovara višekratniku osnovnog iznosa novčane kazne za svako nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji nije utvrđen u sudskoj odluci na temelju koje se on izdaje. Taj iznos nije ni dodijeljen tom sudskom odlukom, a nije u njoj ni naveden.

63. Prema tome, sudska odluka na koju se vjerovnik namjerava pozvati kako bi ga se oslobodilo obveze uvjeravanja suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris, u skladu s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 655/2014, ne treba se odnositi na tražbinu za plaćanje odredivog iznosa novca, nego na iznos koji je utvrđen u toj odluci. Međutim, to nije slučaj kad je riječ o sudskoj odluci u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji izdanim na temelju te odluke.

3. Nužnost ishođenja presude u okviru postupka koji se odnosi na glavnu tražbinu

64. Čak i kad bismo pojam „tražbina” u izrazu „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” htjeli tumačiti u smislu drugog dijela definicije navedene u članku 4. točki 5. Uredbe br. 655/2014, valjalo bi uzeti u obzir činjenicu da u skladu s tim dijelom definicije tražbina treba proizlaziti iz „transakcije” ili „događaja koji se već dogodio”.

65. Belgijska vlada na raspravi je tvrdila da se drugi dio te definicije pojma „tražbina” može odnositi samo na tražbine koje proizlaze iz događaja kao što je „transakcija” ili „događaj koji se već dogodio”, koji su prethodili donošenju sudske odluke („tražbina [koja se] može zahtijevati pred sudom”) na koju se vjerovnik namjerava pozvati kako bi ga se oslobodilo obveze uvjeravanja suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris.

66. Što se tiče pravne teorije, smatra se da drugi dio navedene definicije „tražbine” treba tumačiti na način da se pojam „transakcija” odnosi na ugovore ili trgovačke aktivnosti iz kojih može proizići ugovorna odgovornost, dok se u skladu s tom pravnom teorijom pojam „događaj koji se već dogodio” odnosi na delikte iz kojih proizlazi izvanugovorna odgovornost ( 24 ). To tumačenje potkrijepljeno je uvodnom izjavom 12. Uredbe br. 655/2014, u skladu s kojom bi „[n]alog za blokadu trebao […] biti dostupan […] za tražbine koje još nisu dospjele ako te tražbine proizlaze iz transakcije ili događaja koji se već dogodio, a njihov je iznos moguće odrediti, uključujući tražbine koje se odnose na štetne radnje, delikte ili kvazi‑delikte i privatnim tužbama za naknadu štete ili povrat koja se temelje na djelu zbog kojeg je pokrenut kazneni postupak” ( 25 ).

67. U tom pogledu, novčana kazna za nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji izdanim na temelju sudske odluke ne prethodi toj odluci. Naime, sam nalog za prestanak radnji izdaje se na temelju navedene odluke. Slijedom toga, to znači da sud koji je donio predmetnu sudsku odluku nije ispitao događaje na temelju kojih je izrečena ta novčana kazna.

68. U tom kontekstu napominjem da se u članku 5. Uredbe br. 655/2014 pravi razlika između situacije u kojoj vjerovnik treba uvjeriti sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u osnovanost svojeg zahtjeva s obzirom na meritum i situacije u kojoj vjerovnik raspolaže rješenjem o ovrsi kojim se oslobađa te obveze, pri čemu se prvonavedena situacija opisuje kao situacija vjerovnika prije nego što „pokrene postupak u državi članici protiv dužnika o meritumu stvari” i „u bilo kojoj fazi tijekom takvog postupka sve do donošenja presude” ( 26 ). Iz toga proizlazi da vjerovnik treba, kako bi se mogao nalaziti u drugonavedenoj situaciji, raspolagati rješenjem o ovrsi koje je doneseno u takvom postupku o meritumu stvari.

69. Iako pojam „postupak o meritumu stvari” ima širok doseg ( 27 ), u uvodnoj izjavi 13. Uredbe br. 655/2014 ipak se pojašnjava da bi cilj nekog postupka, kako bi on bio obuhvaćen tim pojmom, trebao biti ishođenje izvršnog naslova na glavnu tražbinu ( 28 ).

70. Stoga treba biti riječ o tražbini koja se ispitala tijekom postupka o meritumu stvari i čija je osnovanost ocijenjena po završetku tog postupka, odnosno o tražbini koja se već zahtijevala pred sudom. Slijedom toga, nije dovoljno da je, kao što se to predviđa drugim dijelom definicije pojma „tražbina” navedenim u članku 4. točki 5. Uredbe br. 655/2014, riječ o tražbini koja se može zahtijevati pred sudom. Naime, zbog tog razloga, u skladu s logikom članka 7. stavka 2. te uredbe, kad je vjerovnik već ishodio rješenje o ovrsi, više nije potrebno ispitivati osnovanost tražbine na koju se to rješenje odnosi.

71. U skladu s tom logikom, u pravnoj se teoriji napominje, pri čemu se upućuje na pojašnjenje navedeno u uvodnoj izjavi 13. Uredbe br. 655/2014, da postupci čiji cilj nije ishođenje izvršnog naslova u kojem se dužniku nalaže plaćanje novčane tražbine koju se nastoji zaštititi nalogom za blokadu ne trebaju biti obuhvaćeni pojmom „postupak o meritumu stvari”. U skladu s tim tumačenjem koje se temelji na pravnoj teoriji, „privremene i zaštitne mjere čiji je cilj prikupljanje dokazâ, ishođenje odluka o zamrzavanju financijskih sredstava i jednakovrijednih nacionalnih mjera, kao što je blokada u francuskom pravu”, treba stoga isključiti iz tog pojma ( 29 ).

72. Isto tako, novčana kazna koja se izriče u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije glavna tražbina na koju se odnosi sudska odluka na temelju koje se izdaje taj nalog.

73. Naime, budući da je novčana kazna izrečena za nepostupanje u skladu s nalogom za prestanak radnji, tražbina ne postoji u trenutku donošenja sudske odluke kojom se izriče. A fortiori, sud koji je donio tu sudsku odluku nije ispitao je li, i za koje povrede, dospjela novčana kazna. Slijedom toga, novčana kazna koja se izriče u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije glavna tražbina u postupku u kojem je donesena sudska odluka kojom se nalaže ta novčana kazna ( 30 ). Stoga se vjerovnik ne može pozvati na tu sudsku odluku kako bi ga se oslobodilo obveze uvjeravanja, u skladu s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 655/2014, suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris svojeg zahtjeva u pogledu novčane kazne.

74. To tumačenje članka 7. stavka 2. Uredbe br. 655/2014 potkrijepljeno je sustavnim i teleološkim tumačenjem te uredbe iz kojeg proizlazi da se njome nastoji postići ravnoteža između interesa vjerovnika i interesa dužnika.

4. Ravnoteža između interesa vjerovnika i interesa dužnika

75. Kao što to potvrđuje uvodna izjava 14. Uredbe br. 655/2014, uvjetima za izdavanje naloga za blokadu trebala bi se postići odgovarajuća ravnoteža između interesa vjerovnika da ishodi taj nalog i interesa dužnika da spriječi njegovu zlouporabu. Međutim, takva se ravnoteža dovodi u pitanje ako se primijeni tumačenje u skladu s kojim je sudska odluka u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 655/2014.

76. Naime, kao što to napominje sud koji je uputio zahtjev, primjena tog tumačenja podrazumijevala bi da se sudu kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu kojim vjerovnik nastoji osigurati tražbinu povezanu s tom novčanom kaznom oduzima svaka ovlast da provjeri osnovanost tražbine na koju se poziva. Ako vjerovnik podnese dovoljno dokaza kako bi uvjerio sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu da postoji hitna potreba za zaštitnom mjerom, taj je sud dužan izdati nalog za blokadu koji je zatražio taj vjerovnik.

77. Osim toga, u takvom slučaju dužnik ne može ishoditi provjeru „osnovanosti” tražbine na koju se poziva.

78. Naime, člancima 33. i 34. Uredbe br. 655/2014 predviđaju se pravna sredstva protiv naloga za blokadu i protiv izvršenja tog naloga. Ta su pravna sredstva iscrpna. Stoga dužnik ne može ishoditi opoziv naloga za blokadu ni pravnim sredstvom koje se temelji na nacionalnim odredbama ni drugim sredstvima koja se ne predviđaju tom uredbom.

79. Uredbom br. 655/2014 ne predviđa se mogućnost dužnika da osporava dugovanje iznosa koji je vjerovnik nastojao osigurati nalogom za blokadu koji se temelji na presudi kojom se od dužnika zahtijeva isplata te tražbine.

80. Budući da ne postoji presuda o meritumu stvari kojom se određuje da vjerovnik ima pravo zatražiti iznos koji odgovara višekratniku osnovnog iznosa novčane kazne, dužnik u državi članici izdavanja ne može ishoditi ukidanje takve presude kako bi se zatim mogao pozvati na pravno sredstvo predviđeno člankom 33. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 655/2014 ( 31 ).

81. U tim uvjetima zahtjev za utvrđivanje iznosa novčane kazne prije izdavanja naloga za blokadu može se opravdati poštovanjem odgovarajuće ravnoteže između interesâ vjerovnika i interesâ dužnika. Ističem da je Sud postupio u skladu s tim rasuđivanjem u drukčijem kontekstu, odnosno u kontekstu uredbe u kojoj se, kao ni u Uredbi br. 655/2014, ne predviđa odredba koja je istovjetna članku 55. Uredbe br. 1215/2012 ( 32 ).

82. Radi sveobuhvatnosti pojašnjavam da se na temelju zaključka u skladu s kojim dostavljena sudska odluka u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” i njome se vjerovnika ne oslobađa obveze uvjeravanja suda kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu u fumus boni iuris ne podrazumijeva da ta sudska odluka nije uopće relevantna za vjerovnika.

83. Naime, vjerovnik svojem zahtjevu za nalog za blokadu može priložiti navedenu sudsku odluku, zajedno s dokumentima ovršitelja u kojima je utvrdio nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji, kako bi pokušao uvjeriti sud kojem je podnio svoj zahtjev za nalog za blokadu u osnovanost svojeg zahtjeva u pogledu novčane kazne.

V. Zaključak

84. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio tribunal de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu, Belgija) odgovori na sljedeći način: Članak 7. stavak 2. Uredbe (EU) br. 655/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima treba tumačiti na način da: dostavljena sudska odluka u kojoj se dužniku nalaže plaćanje novčane kazne u slučaju nepostupanja u skladu s nalogom za prestanak radnji nije „presud[a] […] kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine” u smislu te odredbe, tako da sud kojem je podnesen zahtjev za europski nalog za blokadu računa kojim vjerovnik nastoji osigurati plaćanje tražbine po osnovi te novčane kazne treba ispitati postoji li ta tražbina i u kojem iznosu.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2014., L 189, str. 59.)

( 3 ) Presuda od 7. studenoga 2019., K. H. K. (Blokada računa) (C‑555/18, EU:C:2019:937, t. 40.)

( 4 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2012., L 351, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 289. i ispravci SL 2014., L 160, str. 40. i SL 2016., L 202, str. 57.)

( 5 ) Moniteur belge od 31. listopada 1967.

( 6 ) Ističem da u zahtjevu za prethodnu odluku nije naveden tekst relevantnih nacionalnih odredbi. Međutim, taj je tekst naveden u pisanim očitovanjima belgijske vlade i Europske komisije.

( 7 ) Iz pisanih očitovanja zainteresiranih osoba proizlazi da Starkinvest nije pokrenuo postupak u kojem su donesene te presude. Naime, Starkinvest je svoje zahtjeve podnio kao protuzahtjeve u okviru postupka koji su dva predmetna društva pokrenula protiv njega i njegova upravitelja. Potonja su društva od Tribunala de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu, Belgija) tražila da žigove i druge logotipove proglasi „ništavima i podnesenima u zloj vjeri” te da korištenje određenim žigovima proglasi protivnim poštenoj tržišnoj praksi. Starkinvest i njegov upravitelj u okviru tih protuzahtjeva tražili su, među ostalim, da se utvrdi povreda njihovih isključivih prava i autorskih prava, da se izda nalog za prestanak radnji u pogledu povreda pod prijetnjom novčane kazne te da se navedenim društvima naloži plaćanje naknade štete.

( 8 ) Konkretnije, iz priloga koje je podnio Starkinvest proizlazi da je tribunal de première instance de Liège (Prvostupanjski sud u Liègeu) odredio iznos novčane kazne od „1000 eura po utvrđenoj povredi i po danu kašnjenja”, dok je cour d’appel de Liège (Žalbeni sud u Liègeu) odredio iznos te novčane kazne od „2500 eura po povredi”. Sud koji je uputio zahtjev u svojem zahtjevu za prethodnu odluku navodi da Starkinvest temelji svoj zahtjev na novčanim kaznama u skladu s presudom koju je donio cour d’appel de Liège (Žalbeni sud u Liègeu).

( 9 ) Vidjeti točku 3. ovog mišljenja.

( 10 ) Naime, Uredbom br. 1215/2012 predviđa se, s jedne strane, u njezinu članku 39., da je „[s]udska odluka donesena u državi članici koja je izvršna u toj državi članici, izvršna […] u drugim državama članicama bez zahtijevanja potvrde o izvršnosti”, i, s druge strane, u njezinu članku 55., da je „[s]udska odluka donesena u državi članici u kojoj se nalaže plaćanje novčane kazne, izvršiva […] u zamoljenoj državi članici samo ako je iznos kazne konačno utvrdio sud porijekla”.

( 11 ) Presuda od 7. studenoga 2019., K. H. K. (Blokada računa) (C‑555/18, EU:C:2019:937)

( 12 ) Vidjeti točku 22. ovog mišljenja.

( 13 ) Vidjeti točku 18. ovog mišljenja.

( 14 ) Ističem da se prvi dio te definicije odnosi na tražbinu za plaćanje iznosa koji je dospio, a drugi dio na onaj iznos koji još nije dospio, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 12. Uredbe br. 655/2014. Iako Starkinvest tvrdi da je relevantan i drugi dio navedene definicije, čini se da ipak ne tvrdi da njegova tražbina za plaćanje iznosa koji odgovara višekratniku osnovnog iznosa novčane kazne još nije dospjela.

( 15 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 30. siječnja 2019., Planta Tabak (C‑220/17, EU:C:2019:76, t. 67.).

( 16 ) U skladu s tim, pojam „tražbina” u istom se smislu upotrebljava u članku 4. točkama 6. i 7. Uredbe br. 655/2014 za definiranje pojmova „vjerovnik” i „dužnik” odnosno osobe koja podnosi zahtjev za, ili je već ishodila, nalog za blokadu koji se odnosi na tražbinu i osobe protiv koje vjerovnik želi ishoditi, ili je već ishodio, nalog za blokadu koji se odnosi za tražbinu.

( 17 ) Tom se odredbom predviđa da, „ako je vjerovnik već ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu, [zahtjev za nalog za blokadu sadržava] iznos glavne tražbine kako je utvrđe[n] u presudi, sudskoj nagodbi ili vjerodostojnoj ispravi ili njezi[n] di[o] i sv[e] naplativ[e] kamat[e] i troškov[e] sukladno članku 15.”. Moje isticanje.

( 18 ) U trećoj rečenici te uvodne izjave pojašnjava se da bi „[v]jerovnik […] trebao moći zahtijevati izdavanje naloga za blokadu u iznosu glavne tražbine ili u manjem iznosu”.

( 19 ) Moje isticanje

( 20 ) Vidjeti Cuniberti, G., Migliorini, S., L’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires: commentaire du règlement UE no 655/2014. Belgique, France, Luxembourg, Legitech, 2021., str. 130.

( 21 ) Provedbena uredba Komisije (EU) 2016/1823 od 10. listopada 2016. o uspostavi obrazaca koji se navode u [Uredbi br. 655/2014] (SL 2016., L 283, str. 1.)

( 22 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., op. cit., str. 137.

( 23 ) Radi sveobuhvatnosti napominjem da se na temelju belgijskih propisa u takvoj sudskoj odluci uz osnovni iznos može utvrditi samo najveći iznos do kojeg se novčane kazne mogu izreći (vidjeti točku 11. ovog mišljenja). Međutim, belgijska vlada na raspravi je potvrdila da nacionalni sudovi nisu iskoristili tu mogućnost u pogledu činjenica iz glavnog predmeta.

( 24 ) Villamarín López, M. L., „Article 4: Definition”, The European Account Preservation Order. A Commentary on Regulation (EU) No 655/2014, D’Alessandro, E., Gascón Inchausti, F. (ur.), 2022., str. 53. i 54.

( 25 ) Moje isticanje

( 26 ) Što se tiče prvonavedene situacije, ona se u uvodnoj izjavi 11. Uredbe br. 655/2014 opisuje kao situacija u kojoj „[vjerovnik] želi osigurati izvršenje kasnije presude o meritumu stvari prije pokretanja postupka o meritumu stvari i u bilo kojoj fazi tijekom takvog postupka”.

( 27 ) Vidjeti presudu od 7. studenoga 2019., K. H. K. (Blokada računa) (C‑555/18, EU:C:2019:937, t. 47.).

( 28 ) U uvodnoj izjavi 13. drugoj i trećoj rečenici Uredbe br. 655/2014 pojašnjava se da bi, „[z]a potrebe ove Uredbe, pojam postupka o meritumu stvari trebao […] obuhvatiti sve postupke čiji je cilj ishođenje izvršnog naslova na glavnu tražbinu i uključuje na primjer, skraćeni postupak u vezi s platnim nalozima i postupak poput francuskog ‚procédure de référé’. Ako je dužnik potrošač koji ima domicil u nekoj državi članici, nadležnost za izdavanje naloga trebali bi imati samo sudovi te države članice”.

( 29 ) Cuniberti, G., Migliorini, S., op. cit., str. 151. i 152.

( 30 ) Radi sveobuhvatnosti valja istaknuti da je cilj postupka u okviru kojeg su donesene presuda od 3. rujna 2013. i presuda od 6. siječnja 2015., među ostalim, ishođenje naloga za prestanak radnji i nalaganje plaćanja naknade štete. Vidjeti bilješku 7. ovog mišljenja.

( 31 ) Člankom 33. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 655/2014 predviđa se da se „[n]a zahtjev dužnika nadležnom sudu države članice izdavanja nalog za blokadu opoziva […] ili se, prema potrebi, mijenja zbog sljedećih razloga: […] presuda o meritumu stvari je ukinuta ili je poništena sudska nagodba ili vjerodostojna isprava čije je izvršenje vjerovnik želio osigurati nalogom”.

( 32 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 9. rujna 2015., Bohez (C‑4/14, EU:C:2015:563, t. 57.), koja se odnosila na izvršenje novčane kazne koju je izrekao belgijski sud u okviru odredbi o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u bračnim sporovima i u stvarima povezanim s roditeljskom odgovornošću.