22

Budući da je ipak imao određene sumnje u pogledu tumačenja odredbi Direktive 2014/42, Sofijski gradski sad (Gradski sud u Sofiji, Bugarska) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Je li oduzimanje nezakonito stečene imovine kaznena mjera u smislu [Direktive 2014/42] ili građanskopravna mjera ako: (a) cilj oduzimanje imovine, koji je utvrđen nacionalnim zakonom, jest generalna prevencija, to jest onemogućivanje nezakonitog stjecanja imovine i raspolaganja njome, a da počinjenje kaznenog djela ili druge povrede i izravna ili neizravna veza između povrede i stečene imovine nije uvjet za oduzimanje; (b) ne prijeti oduzimanje nekog zasebnog dijela imovine, nego (i.) cjelokupne imovine provjeravane osobe, (ii.) imovinskih prava trećih (fizičkih i pravnih) osoba koje je provjeravana osoba stekla naplatno ili besplatno i (iii.) imovinskih prava ugovornih partnera provjeravane osobe i trećih strana; (c) jedini uvjet za oduzimanje jest uvođenje neoborive pretpostavke nezakonitosti cjelokupne imovine čije se zakonito podrijetlo nije utvrdilo (a da se prethodno nije utvrdila definicija pojma ‚zakonito/nezakonito podrijetlo’); (d) se u nedostatku dokaza o podrijetlu imovine koju je stekla provjeravana osoba iznova, s retroaktivnim učinkom od deset godina, uređuje zakonitost stečene imovine u pogledu svih zainteresiranih osoba (provjeravana osoba, treće osobe i njihovi prijašnji ugovorni partneri), pri čemu u trenutku stjecanja konkretnih imovinskih prava nije postojala zakonska obveza da se pruži takav dokaz? 2. Treba li minimalne standarde sadržane u članku 8. [Direktive 2014/42] u pogledu zajamčenih prava vlasnika i trećih strana tumačiti na način da se njima dopušta nacionalno pravo i nacionalna sudska praksa kojima se predviđa oduzimanje bez udovoljavanja zahtjevima za oduzimanje propisanim člancima 4., 5. i 6. Direktive [2014/42] ako je kazneni postupak protiv odgovarajuće osobe zbog nepostojanja kaznenog djela obustavljen (uz odobrenje suda) ili je osoba oslobođena? 3. Konkretno, treba li članak 8. [Direktive 2014/42] tumačiti na način da se zaštitne mjere sadržane u toj direktivi u pogledu prava osuđene osobe čija imovina podliježe oduzimanju također trebaju primijeniti na postupak poput predmetnog koji se vodi istodobno s kaznenim postupkom i neovisno o njemu? 4. Treba li pretpostavku nedužnosti utvrđenu u članku 48. stavku 1. [Povelje], jamstvo prava obrane utvrđeno u članku 48. stavku 2. Povelje i načelo djelotvornosti tumačiti na način da se njima dopušta nacionalno uređenje, poput onog u glavnom postupku, kojim se: (a) uvodi pretpostavka kriminalne prirode imovine neutvrđenog ili nedokazanog podrijetla (članak 1. stavak 2. [Zakona o oduzimanju imovine iz 2012.]); (b) uvodi pretpostavka postojanja osnovane sumnje da je imovina stečena nezakonito (članak 21. stavak 2. [Zakona o oduzimanju imovine iz 2012.]); (c) teret dokaza o podrijetlu imovine i sredstava za njezino stjecanje ne prebacuje isključivo na provjeravanu osobu, nego i na treće osobe, koje moraju dokazati ne podrijetlo svoje imovine, nego imovine svojih pravnih prethodnika, čak i u slučaju naplatnog stjecanja; (d) ,nerazmjer imovine’ uvodi kao jedini i odlučujući dokaz o postojanju nezakonito stečene imovine; (e) teret dokazivanja prebacuje na sve zainteresirane osobe, a ne isključivo na osuđenika, i to čak prije osude odnosno neovisno o njoj; (f) dopušta primjenu metodologije za provođenje pravne i ekonomske istrage i analize, na temelju koje se utvrđuje pretpostavka nezakonitosti odgovarajuće imovine i njezina vrijednost, pri čemu je pretpostavka obvezujuća za sud koji donosi odluku, a da taj sud ne može provesti potpuni sudski nadzor nad sadržajem i primjenom te metodologije? 5. Treba li članak 5. stavak 1. [Direktive 2014/42] tumačiti na način da se njime dopušta da se nacionalnim zakonom osnovana sumnja (s obzirom na okolnosti utvrđene u postupku koje je ocijenio sud) da je imovina stečena kaznenim djelom zamijeni pretpostavkom nezakonitosti izvora povećanja imovine koja se temelji isključivo na tome da je povećanje veće od vrijednosti navedene u nacionalnom zakonu (na primjer, 75000 eura u deset godina)? 6. Treba li pravo vlasništva utvrđeno u članku 17. [Povelje] kao opće načelo prava Unije tumačiti na način da se njime dopušta nacionalno uređenje, poput onog u glavnom postupku, kojim se: (a) uvodi neoboriva pretpostavka o sadržaju i veličini nezakonito stečene imovine (članak 63. stavak 2. [Zakona o oduzimanju imovine iz 2012.]); (b) uvodi neoboriva pretpostavka nevaljanosti pravnih poslova o stjecanju i raspolaganju (članak 65. [Zakona o oduzimanju imovine iz 2012.]) ili (c) ograničavaju prava trećih strana, koje imaju ili tvrde da imaju samostalna prava na imovini koja podliježe oduzimanju, postupkom za njihovo obavještavanje o predmetu iz članka 76. stavka 1. [Zakona o oduzimanju imovine iz 2012.]? 7. Imaju li odredbe članka 6. stavka 2. i članka 8. stavaka 1. do 10. [Direktive 2014/42] izravan učinak jer pružaju jamstva i zaštitne mjere za osobe protiv kojih se provodi oduzimanje ili treće strane u dobroj vjeri?”