MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MELCHIORA WATHELETA

od 7. svibnja 2015. ( 1 )

Predmet C‑255/14

Robert Michal Chmielewski

protiv

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Kecskeméti közigagatási és munkaügyi bíróság (Mađarska))

„Kontrole gotovine koja se unosi u Europsku uniju ili iznosi iz nje — Uredba (EZ) br. 1889/2005 — Povreda obveze prijavljivanja — Proporcionalnost sankcija — Slobodno kretanje kapitala i platnog prometa“

I – Uvod

1. Ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na proporcionalnost upravne novčane kazne predviđene mađarskim pravom radi sankcioniranja povrede obveze prijavljivanja predviđene člankom 3. Uredbe (EZ) br. 1889/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o kontrolama gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iznosi iz Zajednice ( 2 ).

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

1. Povelja Europske unije o temeljnim pravima

2. Člankom 17., naslovljenim „Pravo na vlasništvo“, Povelja Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) u stavku 1. jamči i štiti pravo na vlasništvo na sljedeći način: „Svatko ima pravo na vlasništvo nad svojom na zakonit način stečenom imovinom, koristiti je, njome raspolagati i ostaviti je u nasljedstvo. Vlasništvo nikome ne može biti oduzeto, osim u javnom interesu u slučajevima i pod uvjetima koje propisuje zakon, ako se pravodobno isplati pravična naknada za gubitak vlasništva. Uživanje prava vlasništva može biti uređeno zakonom u mjeri u kojoj je to potrebno radi općeg interesa.“

2. Uredba br. 1889/2005

3. Stavak 1. članka 1. naslovljenog „Cilj“ glasi kako slijedi: „Ova Uredba dopunjuje odredbe Direktive 91/308/EEZ o transakcijama koje obavljaju financijske i kreditne institucije i određena zanimanja, te utvrđuje usklađena pravila za kontrolu gotovine koja ulazi u [Europsku uniju] ili je napušta, od strane nadležnih tijela.“

4. Njezin članak 3., naslovljen „Obveza prijavljivanja“ određuje sljedeće: „1. Svaka fizička osoba koja ulazi u [Uniju] ili je napušta, a nosi gotovinu u vrijednosti od 10.000 EUR ili više, prijavljuje taj iznos nadležnim tijelima države članice preko koje ulazi u [Uniju] ili je napušta, sukladno s ovom Uredbom. Obveza prijavljivanja nije ispunjena ako su dani podaci netočni ili nepotpuni. 2. Prijava iz stavka 1. sadrži podatke o: […] (e) podrijetlu i namjeni gotovine; […]“

5. Članak 4. naslovljen „Ovlasti nadležnog tijela“ u stavku 2. predviđa sljedeće: „Kod nepoštovanja obveze prijavljivanja iz članka 3., gotovina može biti zadržana na temelju upravne odluke koja je donesena u skladu s uvjetima utvrđenim u nacionalnom zakonodavstvu.“

6. U skladu s člankom 6. naslovljenim „Razmjena podataka“: „1. Kada postoje naznake da je gotovina povezana s bilo kakvom nezakonitom aktivnosti povezanom s kretanjem gotovine, kako je navedeno u Direktivi 91/308/EEZ, podaci dobiveni kroz prijavu iz članka 3. ili kontrole predviđene u članku 4. mogu biti proslijeđeni nadležnim tijelima u drugim državama članicama. Uredba (EZ) br. 515/97 primjenjuje se mutatis mutandis. 2. Kada postoje naznake da gotovina uključuje prihode od prijevare ili neke druge nezakonite aktivnosti koje negativno utječu na financijske interese Zajednice, takvi podaci dostavljaju se i Komisiji.“

7. Članak 7. naslovljen „Razmjena podataka s trećim zemljama“ određuje: „U okviru uzajamne upravne pomoći, države članice ili Komisija mogu proslijediti podatke pribavljene na temelju ove Uredbe trećim zemljama, podložno suglasnosti nadležnih tijela koja su prikupila podatke sukladno s člankom 3. i/ili člankom 4., te uz poštovanje mjerodavnih propisa na nacionalnoj razini ili na razini Zajednice o prijenosu osobnih podataka trećim zemljama.„ “Države članice obavješćuju Komisiju o takvim razmjenama podataka kada je to od posebnog značaja za provedbu ove Uredbe.“

8. Članak 9. naslovljen „Sankcije“ u stavku 1. određuje sljedeće: „Svaka država članica uvodi sankcije koje se primjenjuju kod nepoštovanja obveze prijavljivanja utvrđene u članku 3. Te sankcije moraju biti djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće.“

B – Europska konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda

9. U skladu s člankom 1. Dodatnog protokola uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanu u Rimu 4. studenoga 1950., naslovljenim „Zaštita vlasništva“: „Svaka fizička ili pravna osoba ima pravo na mirno uživanje svojega vlasništva. Nitko se ne smije lišiti svojega vlasništva, osim u javnom interesu, i to samo uz uvjete predviđene zakonom i općim načelima međunarodnog prava. Prethodne odredbe, međutim, ni na koji način ne umanjuju pravo države da primijeni zakone koje smatra potrebnima da bi uredila upotrebu vlasništva u skladu s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni.“

C – Mađarsko pravo

10. Članak 2. Zakona br. XLVIII iz 2007. određuje: „(1) Obveza prijavljivanja predviđena člankom 3. Uredbe [br. 1889/2005] mora se ispuniti u pisanom obliku. 2. U skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (b) Uredbe [br. 1889/2005] potrebno je navesti puno ime i adresu vlasnika gotovine, u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (c) [te] uredbe puno ime i adresu predviđenog primatelja gotovine, te u skladu s člankom 3. stavkom 2. točkom (g) [navedene] uredbe prijevozno sredstvo koje se upotrebljava i, ako se radi o automobilu, njegov registracijski broj. […]“

11. Članak 5/A. Zakona br. XLVIII iz 2007. predviđa: „Svaka fizička osoba koja ulazi u [Uniju] ili je napušta, a koja pogrešno ili nepotpuno ispunjava svoju obvezu prijavljivanja predviđenu člankom 3. stavkom 1. Uredbe [br. 1889/2005] u vezi s gotovinom koju nosi, kako je određeno člankom 2. stavkom 2. Uredbe [br. 1889/2005], ili koja je uopće ne ispunjava, mora na temelju članka 9. Uredbe [br. 1889/2005] na licu mjesta platiti novčanu kaznu određenu u forintama u iznosu koji odgovara: a) 10% vrijednosti gotovine koju ima u posjedu, kada je njezina vrijednost jednaka ili veća od 10.000 eura, ali ne prelazi 20.000 eura, b) 40% vrijednosti gotovine koju ima u posjedu, kada je njezina vrijednost veća od 20.000 eura, ali ne prelazi 50.000 eura, c) 60% vrijednosti gotovine koju ima u posjedu, kada je njezina vrijednost veća od 50.000 eura.“

III – Glavni postupak i prethodna pitanja

12. R. M. Chmielewski ušao je 9. kolovoza 2012. iz Srbije na mađarski teritorij a da nije prijavio vrijednost gotovine koju je nosio, to jest ukupan iznos od 147.492 eura, koji se sastojao od 249.150 bugarskih leva (BGN) (oko 127.400 eura), 30.000 turskih lira (TRY) (oko 6500 eura) i 29.394 rumunjska leja (RON) (oko 13.600 eura).

13. Prema tvrdnjama Komisije, R. M. Chmielewski je tijekom kontrole prijavio carinskim službenicima da posjeduje taj veliki novčani iznos jer je namjeravao kupiti kuću u Bugarskoj, ali se neobavljena posla vraćao u Poljsku.

14. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (opća uprava za carinu i financije regije Del‑alföld) navela je na raspravi da je 60% iznosa koji je R. M. Chmielewski imao sa sobom (odnosno iznos od 24.532.000 HUF) zadržano na ime novčane kazne uvedene člankom 5/A stavkom 1. točkom c) Zakona br. XLVIII iz 2007. zbog neispunjenja obveze prijavljivanja.

15. Odlukom od 4. listopada 2013. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (opća uprava za carinu i financije regije Del‑alföld) odbila je zahtjev R. M. Chmielewskog za oslobođenje od novčane kazne uzimajući u obzir osobne okolnosti na koje se pozvao te je potvrdila upravnu novčanu kaznu od 24.532.000 HUF, koju su mu naložili carinski službenici s obzirom na to da je time što nije prijavio spomenuti iznos prilikom ulaska na područje Unije, nije poštovao obvezu koja mu je propisana Uredbom br. 1889/2005 i Zakonom br. XLVIII iz 2007.

16. R. M. Chmielewski protiv te je odluke podnio žalbu Kecskeméti közigazgatási és munkaügyi bíróság (sud za upravne i radne sporove u Kecskemétu), tvrdeći osobito da su odredbe Zakona br. XLVIII iz 2007. protivne pravu Unije.

17. U tim je okolnostima Kecskeméti közigazgatási és munkaügyi bíróság odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Ispunjava li iznos upravne novčane kazne koji je određen na temelju članka 5/A Zakona [br. XLVIII iz 2007.] o provedbi Uredbe [br. 1889/2005] zahtjev sadržan u članku 9. stavku 1. [te uredbe] sukladno kojem sankcije utvrđene nacionalnim zakonodavstvom moraju biti djelotvorne, odvraćajuće i istodobno razmjerne počinjenoj povredi prava i cilju koji se nastoji ostvariti? 2. Je li članak 5/A Zakona [br. XLVIII iz 2007.], zbog iznosa novčanih kazni koje određuje, suprotan zabrani prikrivenih ograničenja slobodnog kretanja kapitala koja je sadržana u Ugovoru o Europskoj uniji i članku 65. stavku 3. [UFEU‑a]?“

IV – Postupak pred Sudom

18. Ovaj zahtjev za prethodnu odluku podnesen je Sudu 27. svibnja 2014. Mađarska, belgijska, španjolska i talijanska vlada kao i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja.

19. Na raspravi održanoj 18. ožujka 2015. usmena očitovanja podnijeli su Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, koja nije podnijela pisana očitovanja, mađarska, belgijska i španjolska vlada kao i Komisija.

V – Analiza

A – Uvodna razmatranja

20. Iako se na temelju slobodnog kretanja kapitala zajamčenog člankom 63. i pratećim člancima UFEU‑a pravom Unije ne zabranjuju međunarodni prijenosi gotovine, Sud je već presudio da se to slobodno kretanje kapitala ne protivi tomu da izvoz kovanica, novčanica i čekova na donositelja podliježe prethodnom prijavljivanju ( 3 ). To pravilo uključeno je i u propise Unije koji imaju isti cilj, kao što je Uredba br. 1889/2005 i konkretnije njezin članak 3.

21. Posljedično, pitanje sankcije predviđene mađarskim pravom može se analizirati s obzirom na članak 9. stavak 1. Uredbe br. 1889/2005 kao i s obzirom na članak 65. stavak 3. UFEU‑a, kojim se zabranjuju prikrivena ograničenja slobodnog kretanja kapitala.

22. Kao što predlaže Komisija u svojim pisanim očitovanjima, zajedno ću ispitati oba prethodna pitanja.

B – Argumenti stranaka

23. Sve stranke u postupku pred Sudom smatraju da su sankcije predviđene člankom 5/A stavkom 1. Zakona br. XLVIII iz 2007. djelotvorne i odvraćajuće u smislu članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005. Međutim, suprotno mađarskoj, belgijskoj, španjolskoj i talijanskoj vladi, koje smatraju da su te sankcije i proporcionalne, Komisija smatra da se sankcijama predviđenima u točkama b) i c) te odredbe, odnosno 40% za neprijavljeni iznos od 20.000 do 50.000 eura i 60% za takav iznos veći od 50.000 eura, ne poštuje načelo proporcionalnosti.

24. Prema mišljenju Komisije, neproporcionalnost istodobno proizlazi iz činjenice da članak 5/A stavak 1. Zakona br. XLVIII iz 2007. upravi i nacionalnom sudu ne ostavlja nikakvu marginu prosudbe koja im omogućuje uzimanje u obzir posebnih okolnosti svakog slučaja pri određivanju iznosa novčane kazne i da predviđa iznose koji su toliko visoki da se čini da se pretpostavlja postojanje zle namjere kod počinitelja predmetne upravne povrede.

25. S druge strane, mađarska, belgijska, španjolska i talijanska vlada na temelju djelotvornog i odvraćajućeg karaktera kao i progresivnosti novčanih kazni ovisno o visini neprijavljenih iznosa zaključuju da je sustav sankcija uveden člankom 5/A stavkom 1. Zakona br. XLVIII iz 2007. proporcionalan.

C – Ocjena

1. Sudska praksa Suda u pogledu proporcionalnosti sankcija

26. Već se nekoliko presuda Suda odnosilo na pitanje proporcionalnosti sankcija u slučaju nepoštovanja prava Unije.

27. Stoga, prema ustaljenoj sudskoj praksi „u nedostatku harmonizacije propisa [Unije] u području sankcija primjenjivih u slučaju neispunjenja uvjeta iz režima uvedenog tim propisima, države članice ovlaštene su odabrati sankcije koje smatraju primjerenima. Ipak, one su dužne izvršavati svoju nadležnost poštujući pravo [Unije] i njegova opća načela te sukladno tomu i načelo proporcionalnosti“ ( 4 ).

28. „Naime, kao što je Sud u više navrata presudio, upravne ili represivne mjere ne smiju prelaziti okvir onoga što je krajnje nužno za postavljene ciljeve, i načini kontrole ne smiju biti popraćeni sankcijom koja je toliko neproporcionalna težini povrede da postaje preprekom slobodama zajamčenima Ugovorom [o FEU‑u]“ ( 5 ).

29. Međutim, Sud je rijetko odlučivao konkretno o proporcionalnosti nacionalnih sankcija na koje se odnosi svaki predmet. Točno je da jest odlučivao o tome u predmetu u kojem je donesena presuda Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64), ali u tom predmetu sankcionirana nepravilnost nije predstavljala zlouporabu niti je bila ozbiljna, dok je iznos novčane kazne bio vrlo visok, zbog čega je Sud sâm presudio da je predmetna novčana kazna neproporcionalna ( 6 ).

30. Sud obično ocjenu proporcionalnosti povjerava sudu koji je uputio zahtjev dajući mu korisne kriterije za pravilno izvršavanje te ocjene ( 7 ).

31. U predmetu u kojem je donesena presuda Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) Sud je u točki 69. presudio da „iako se zahtjevima represije i prevencije može opravdati da se nacionalnim zakonodavstvom utvrđuju sankcije određene težine, ne može se isključiti da se [te sankcije] mogu pokazati neproporcionalnima i stoga činiti prepreku navedenoj slobodi [u ovom slučaju, slobodnom kretanju osoba i robe] jer obuhvaćaju novčane kazne određene u paušalnom iznosu na temelju jedinog kriterija radnog obujma motora vozila, bez uzimanja u obzir njegove starosti, te povećanu razinu pristojbe koja može biti čak i deset puta veća od predmetnih pristojbi. Naime, sankcija koja se temelji samo na kriteriju radnog obujma motora mogla bi biti neproporcionalna u odnosu na težinu povrede, osobito kada je povezana s nekom drugom, visokom sankcijom, izrečenom zbog iste povrede. Isto bi se moglo primijeniti i na sankciju koja može biti višestruko veća od predmetnih pristojbi, na primjer deset puta veća od njih“.

32. Vrlo logično, Sud sâm odlučuje kada se radi o sankcijama predviđenima samim pravom Unije i ne prepušta odluku nacionalnom sudu.

33. Na primjer, u predmetu u kojem je donesena presuda Billerud Karlsborg i Billerud Skärblacka (C‑203/12, EU:C:2013:664) ( 8 ), Sud je presudio da „prosudba o razmjernosti nekog akta Unije ne može ovisiti o naknadnoj procjeni njegove učinkovitosti. Kada zakonodavac Unije mora procijeniti buduće učinke nekog propisa koji donosi, a da se ti učinci ne mogu točno predvidjeti, njegova procjena podložna je kritici samo ako se pokaže očito pogrešnom s obzirom na podatke kojima je raspolagao u vrijeme donošenja predmetnog propisa“ ( 9 ).

34. Na tom temelju, Sud je odlučio da se „novčana kazna zbog prekomjernih emisija propisana Direktivom 2003/87 ne može […] smatrati protivnom načelu razmjernosti jer nije predviđena mogućnost prilagodbe njezina iznosa od strane nacionalnog suca“ ( 10 ). Napominjem da je u presudi Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) Sud smatrao da se novčane kazne određene u paušalnom iznosu bez uzimanja u obzir niza kriterija mogu „pokazati neproporcionalnima“ (vidjeti točke 69. do 71.).

35. S obzirom na ta razmatranja, jasno je da se sudska praksa Suda o proporcionalnosti sankcija, u kojoj se nacionalnom sudu prepušta provođenje te kontrole, temelji najprije na konkretnim okolnostima svojstvenima svakom predmetu, uzimajući u obzir vrstu i težinu povrede, veću ili manju mogućnost tijela da predvide razinu učinkovitosti represivnog sustava, način izračuna sankcije i kriterije koji se primjenjuju na taj predmet.

2. Proporcionalnost sankcija s gledišta prava na vlasništvo

36. Kao što je Komisija navela u svojim pisanim očitovanjima, upravne novčane kazne kojima se sankcionira neprijavljivanje gotovine na granici ispitivao je Europski sud za ljudska prava s obzirom na članak 1. Protokola br. 1. uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

37. Smatram da je i ovaj predmet potrebno ispitati s obzirom na pravo na vlasništvo zajamčeno člankom 17. Povelje, tim više što se u uvodnoj izjavi 15. Uredbe br. 1889/2005 navodi da ona „poštuje temeljna prava i pridržava se načela […] preuzetih u [Povelji]“, koja je, u skladu s njezinim člankom 51. stavkom 1., primjenjiva kada države članice provode pravo Unije.

38. Budući da članak 17. Povelje odgovara članku 1. Protokola br. 1. uz navedenu konvenciju, u ovom bi predmetu mogla biti korisna sudska praksa Europskog suda za ljudska prava u tom području, s obzirom na to da se Poveljom dopušta da pravo Unije pruži „širu zaštitu“ ( 11 ).

39. Europski sud za ljudska prava bavio se trima predmetima čije su činjenice gotovo jednake činjenicama ovog predmeta: Ismayilov protiv Rusije ( 12 ), Grifhorst protiv Francuske ( 13 ) i Moon protiv Francuske ( 14 ).

a) Predmet Ismayilov protiv Rusije

40. Azerbajdžanski državljanin A. Y. Ismayilov stigao je 17. studenoga 2002. u Moskvu noseći sa sobom iznos od 21.348 USD koliko je bila prodajna cijena kuće u Bakuu (u Azerbajdžanu) koju je naslijedio od majke. Međutim, carinskim službenicima prijavio je da sa sobom ima samo 48 USD, iako se u skladu s ruskim zakonom morao prijaviti svaki iznos veći od 10.000 USD. Tijekom pregleda koji je uslijedio u njegovoj je prtljazi pronađen ostatak iznosa. Stoga je A. Y. Ismayilov optužen za krijumčarenje i predmetni iznos zaplijenjen je kao dokaz. A. Y. Ismayilov osuđen je na uvjetnu zatvorsku kaznu, a ruski su sudovi predmetni iznos predali carinskim tijelima koja su ga zaplijenila.

41. U skladu s tvrdnjama Europskog suda za ljudska prava, „kako bi se smatralo proporcionalnim, uplitanje [u pravo na vlasništvo] trebalo bi odgovarati težini utvrđene povrede, odnosno povrede obveze prijavljivanja, a ne težini eventualne povrede koja u toj fazi još nije utvrđena, kao što je kazneno djelo pranja novca ili utaja poreza“ ( 15 ).

42. Europski sud za ljudska prava dodao je da cilj zapljene nije bila kompenzacija novčane štete koju je pretrpjela država „jer [ta država] nije pretrpjela nikakav gubitak zbog toga što tužitelj nije prijavio [predmetni] iznos, nego je njezin cilj odvraćanje i kažnjavanje“ ( 16 ).

43. Europski sud za ljudska prava zaključio je da „[ruska] vlada nije uvjerljivo dokazala niti obrazložila da sama ta sankcija [odnosno zapljena] nije dovoljna kako bi se postigao željeni cilj odvraćanja i kažnjavanja i kako bi se spriječila povreda obveze prijavljivanja. U tim je okolnostima određivanje mjere zapljene kao dodatne sankcije bilo […] neproporcionalno jer se njome tužitelju nalaže ‚individualan i prekomjeran teret‘“ ( 17 ).

b) Predmet Grifhorst protiv Francuske

44. Predmet Grifhorst protiv Francuske nalikuje ovom predmetu u smislu da se odredbama francuskog prava o kojima se radi u tom predmetu (posebno člancima 464. i 465. Carinskog zakonika) u Francuskoj provode članci 3. i 9. Uredbe br. 1889/2005.

45. Francuska carinska služba obavila je 29. siječnja 1996. na francusko‑andorskoj granici pregled R. Grifhorsta. Kao i u glavnom postupku, na pitanje carinskih službenika, postavljeno na engleskom i španjolskom, o tome ima li sa sobom iznose koje bi trebao prijaviti, R. Grifhorst odgovorio je negativno. Carinski službenici pretražili su vozilo kao i R. Grifhorsta te su u pretincima navedenog vozila otkrili 500.000 nizozemskih guldena (NLG), odnosno 233.056 eura. Tijekom ispitivanja R. Grifhorst izjavio je da je rezident Andore te da je iznos podigao iz banke Crédit d’Andorre kako bi kupio nekretninu u Amsterdamu.

46. Za razliku od glavnog postupka, carinski službenici zaplijenili su cijeli iznos koji je R. Grifhorst imao sa sobom.

47. Nadalje, suprotno onomu što su učinila mađarska tijela u glavnom postupku, u pogledu djelovanja R. Grifhorsta francuska tijela obratila su se nizozemskim tijelima koja su ih obavijestila da im je R. Grifhorst poznat, posebno zbog događaja iz 1983. koji su obuhvaćali ucjenu i iznudu, otmicu osobe i posjedovanje vatrenog oružja. Nizozemska su tijela pojasnila i da je jedino poznato djelovanje R. Grifhorsta povezano s nekretninama, da međunarodna istraga koju vode Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Kraljevina Nizozemska o njegovim djelovanjima nije napredovala i da je osumnjičen za pranje novca za druge osobe, ali da se ne može iznijeti nijedan dodatni konkretni dokaz.

48. R. Grifhorst pozvan je da pristupi Tribunal correctionnel de Perpignan (Francuska) koji ga je presudom od 8. listopada 1998. proglasio krivim za kazneno djelo nepoštovanja obveze prijavljivanja novčanih iznosa ili vrijednosnih papira predviđene člankom 464. Carinskog zakonika te ga osudio na zapljenu cijelog iznosa i plaćanje novčane kazne jednake polovini neprijavljenog iznosa (225.000 NLG, odnosno 116.828 eura), na temelju članka 465. istog zakonika.

49. Tu je presudu potvrdio Cour d’appel de Montpellier (Francuska), koji je odbio njegov zahtjev za upućivanje prethodnih pitanja Sudu. Njegovu je žalbu odbio i Cour de cassation (Francuska). Nakon što mu je odbijena ta žalba, R. Grifhorst podnio je tužbu Europskom sudu za ljudska prava zbog povrede njegova prava na vlasništvo zajamčenog člankom 1. Protokola br. 1. uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

50. Europski sud za ljudska prava najprije je istaknuo da „[j]edino kažnjivo ponašanje koje se [može] staviti na teret [R. Grifhorstu] jest činjenica da prilikom prelaska francusko‑andorske granice nije prijavio gotovinu koju je prenosio[, a] vlada uostalom nije tvrdila da iznosi koje je prenosio potječu od nezakonitih radnji ili da su namijenjeni takvim radnjama“ ( 18 ).

51. U skladu sa stajalištem koje je Komisija iznijela u obrazloženom mišljenju koje je uputila Francuskoj Republici u pogledu usklađenosti članka 465. Carinskog zakonika s pravom Unije, Europski sud za ljudska prava smatrao je i da „sankcija treba odgovarati težini utvrđene povrede, odnosno povrede obveze prijavljivanja, a ne težini eventualne povrede koja u toj fazi još nije utvrđena, odnosno kaznenog djela pranja novca ili utaje poreza“ ( 19 ).

52. Zatim je Europski sud za ljudska prava uzeo u obzir izmjenu teksta tog članka 465. iz 2004. nakon obrazloženog mišljenja Komisije. Na temelju novog teksta, zapljena se više ne provodi automatski i može se izreći, najkasnije do isteka roka od najviše šest mjeseci tijekom kojeg je prijavljeni iznos pohranjen, samo ako je bilo naznaka ili osnovane sumnje da je dotična osoba počinila druge povrede Carinskog zakonika. Novčana kazna utvrđena je na 25% iznosa na koji se odnosila povreda ( 20 ).

53. U tim je okolnostima Europski sud za ljudska prava presudio da „[…] sustav [poput onog koji je uveden izmjenom iz 2004.] omogućuje očuvanje pravedne ravnoteže između zahtjeva općeg interesa i zaštite temeljnih prava pojedinca“ ( 21 ) dok je kumulacija „zapljene i novčane kazne neproporcionalna u odnosu na počinjenu povredu“ ( 22 ).

c) Predmet Moon protiv Francuske

54. Predmet Moon protiv Francuske bavio se istom problematikom kao i predmet Grifhorst protiv Francuske, a jedina je važna razlika bila ta da je naložena novčana kazna bila utvrđena na 25% neprijavljenog iznosa.

55. Europski sud za ljudska prava potvrdio je svoju presudu Grifhorst protiv Francuske presudivši da kumulacija zapljene i novčane kazne čini 125% neprijavljenog iznosa i da je slijedom toga neproporcionalna ( 23 ).

3. Sustav sankcija uveden člankom 4. stavkom 2. i člankom 9. stavkom 1. Uredbe br. 1889/2005

56. Kao što predlaže Komisija, cilj je Uredbe br. 1889/2005 dopuniti mehanizam prava Unije za sprečavanje pranja novca osiguravanjem određene razina kontrole kretanja gotovine koja prelazi granice Unije i prikupiti podatke o takvim kretanjima gotovine. ( 24 ).

57. Tako se sustavom kontrole uvedenim Uredbom br. 1889/2005 predviđa obveza prijavljivanja svih iznosa jednakih ili većih od 10.000 eura ( 25 ). U skladu s tim sustavom, zbog nepoštovanja te obveze moraju se primjenjivati „djelotvorne, razmjerne i odvraćajuće“ sankcije koje države članice moraju uvesti u svoje nacionalno pravo ( 26 ) a uz koje se može naložiti zadržavanje neprijavljene gotovine na temelju upravne odluke koja je donesena u skladu s uvjetima utvrđenim u nacionalnom zakonodavstvu ( 27 ).

58. Stoga iz strukture tog sustava jasno proizlazi da se, kao što navodi Komisija, novčanim kaznama koje uvode države članice kažnjava samo utvrđena povreda, odnosno povreda obveze prijavljivanja, a ne eventualna neutvrđena povreda kao što je pranje novca ili utaja poreza.

59. Kao što se navodi u članku 3. stavku 2. točki (e) Uredbe br. 1889/2005 ( 28 ), na nacionalnim je tijelima, kao što su to učinila francuska tijela u predmetu Grifhorst protiv Francuske, da svaki put provjere podrijetlo i namjenu neprijavljene gotovine, i ta je zadaća pojednostavnjena odredbama o razmjeni podataka sadržanima u člancima 6. i 7. te uredbe.

60. Na raspravi je Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága istaknula da je carinskim službenicima bilo teško na granici prikupiti dokaze o kaznenim djelima povezanima s neprijavljenom gotovinom kao što su pranje novca ili utaja poreza. Međutim, upravo kako bi se pojednostavnila ta zadaća, člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 1889/2005 predviđa se da se gotovina može privremeno zadržati na temelju upravne odluke.

61. Ako se utvrdi zakonitost podrijetla i namjene neprijavljene gotovine, kao što je bio slučaj u predmetima Ismayilov protiv Rusije ( 29 ) i Moon protiv Francuske ( 30 ), ili ako je se ne može osporiti, kao što je bio slučaj u predmetu Grifhorst protiv Francuske ( 31 ), može se naložiti samo sankcija predviđena nacionalnim pravom na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005, odnosno novčana kazna u ovom slučaju.

62. Suprotno tomu, sankcija zapljene može se naložiti u slučaju kada je utvrđena nezakonitost podrijetla ili namjene predmetne gotovine u skladu s odredbama nacionalnog prava i kumulirati sa sankcijom predviđenom nacionalnim pravom na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005.

63. Valja pojasniti da, s obzirom na to da se novčana kazna ne odnosi na podrijetlo ili namjenu neprijavljene gotovine, ne može biti različita ovisno o zakonitosti ili nezakonitosti podrijetla ili namjene predmetnog iznosa.

64. Zaključno, kao što je već presudio Europski sud za ljudska prava, kako bi novčana kazna naložena u slučaju nepoštovanja obveze prijavljivanja bila proporcionalna, ta kazna treba „odgovarati težini utvrđene povrede, odnosno povrede obveze prijavljivanja“ ( 32 ).

4. Usklađenost Zakona br. XLVIII iz 2007. s Uredbom br. 1889/2005

a) Općenito

65. Najprije valja napomenuti da su, kao što je Komisija iznijela na raspravi, sankcije koje države članice predviđaju na temelju članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005 vrlo različite što se tiče izračuna novčane kazne (postotak neprijavljenog iznosa ili iznos koji nadležna tijela utvrđuju između zakonom predviđene donje i gornje granice), kao i što se tiče iznosa koji se mogu naložiti u okviru tih sustava (od 1200 eura u Estoniji do najviše novčane kazne od 1 milijun eura u Njemačkoj).

66. U tom okviru, ne čini mi se da je sustav novčanih kazni poput onoga koji je uveo mađarski zakonodavac kojim se predviđa progresivnost novčanih kazni ovisno o visini neprijavljenog iznosa sam po sebi neuobičajen.

b) Elementi koji nisu novčana kazna u pravom smislu riječi

67. Međutim, čini mi se da su neki elementi tog sustava protivni Uredbi br. 1889/2005.

68. Najprije, kao što je na raspravi potvrdila Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, s obzirom na to da se u mađarskom zakonodavstvu nije iskoristila mogućnost predviđena člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 1889/2005 da se na temelju upravne odluke zadrži neprijavljena gotovina, mađarska tijela nisu zadržala gotovinu koja je pronađena kod R. M. Chmielewskog tijekom njegova prelaska srpsko‑mađarske granice ( 33 ).

69. Osim toga, iako je očito da je R. M. Chmielewski mađarskim carinskim službenicima prijavio da posjeduje predmetni iznos jer je namjeravao kupiti kuću u Bugarskoj, ali da se neobavljena posla vraća u Poljsku, iz spisa ne proizlazi da su mađarska tijela pokušala utvrditi podrijetlo predmetne gotovine. U tu su svrhu ta tijela mogla zatražiti pomoć poljskih tijela, ali to nisu učinila. U tom smislu, nisu primijenila članak 3. stavak 2. točku (e) Uredbe br. 1889/2005.

70. Budući da je osnovni cilj Uredbe br. 1889/2005 da se, osobito putem suradnje među državama članicama koja je pojednostavnjena njezinim člankom 6., osigura učinkovitija borba protiv pranja novca i utaje poreza, države članice nužno moraju istražiti podrijetlo i namjenu predmetnih sredstava, a ne samo utvrditi i sankcionirati povredu obveze prijavljivanja, što znači da se ta sredstva mogu privremeno zadržati tijekom te istrage.

71. Umjesto da predviđa uvjete prema kojima bi se na temelju upravne odluke mogla zadržati neprijavljena gotovina u skladu s člankom 4. stavkom 2. Uredbe br. 1889/2005, čini mi se da se sustav provedbe potonje, uspostavljen Zakonom br. XLVIII iz 2007., temelji samo na tome da se progresivnošću novčane kazne uzima u obzir mogućnost da su podrijetlo i namjena neprijavljene gotovine nezakoniti.

72. Međutim, čini mi se da je takav sustav – kojim se pomoću novčane kazne povezane s visinom predmetnih iznosa kombinira, s jedne strane, pretpostavka nezakonitosti njihova podrijetla ili namjene i, s druge strane, povreda obveze prijavljivanja – protivan članku 3. stavku 2. i članku 4. stavku 2. Uredbe br. 1889/2005.

73. Naime, s obzirom na to da se u Zakonu br. XLVIII iz 2007. ne postavljaju pitanja o podrijetlu i namjeni neprijavljene gotovine i da se ne omogućuje njezino privremeno zadržavanje na temelju upravne odluke kako bi mađarska tijela mogla odlučiti je li potrebno izricanje zapljene ( 34 ), tim se zakonom ne poštuju pravila navedena u Uredbi te se dovodi u pitanje njezina učinkovitost.

74. Upravo u tom okviru, u kojem sud koji je uputio zahtjev više ne može privremeno zadržati neprijavljenu gotovinu kako bi je mogao zaplijeniti ako se dokaže nezakonitost njezina podrijetla ili namjene, potrebno je ispitati proporcionalnost naložene novčane kazne uzimajući u obzir prethodno navedene poteškoće usklađenosti Zakona br. XLVIII iz 2007. s Uredbom br. 1889/2005.

c) Automatski odnos između novčane kazne i iznosa neprijavljene gotovine

75. Sustav novčanih kazni uveden člankom 5/A Zakona br. XLVIII iz 2007. nadležnim tijelima ne ostavlja nikakav manevarski prostor za odstupanje od unaprijed određenog iznosa novčane kazne. Osim toga, taj se iznos automatski povećava ovisno o visini neprijavljenog iznosa (odnosno 10% ako se radi o iznosu od 10.000 do 20.000 eura, 40% ako se radi o iznosu od 20.000 do 50.000 eura i 60% za sve iznose veće od 50.000 eura).

76. Stoga je visina neprijavljenog iznosa jedini čimbenik za izračun novčane kazne.

77. Komisija prigovara da taj sustav nadležnim tijelima ne omogućuje da uzmu u obzir okolnosti svakog konkretnog slučaja, kao što je na primjer namjera ili ponavljanje neprijavljivanja, zbog čega bi, prema mišljenju Komisije, moglo doći do smanjenja ili čak do poništenja novčane kazne ako bi počinitelj povrede kasnije mogao dokazati zakonitost podrijetla i namjene neprijavljenog iznosa. U takvom slučaju unatoč povredi obveze prijavljivanja Komisija smatra da opći interes ne bi bio narušen.

78. Iako sam upravo podsjetio na to da se Uredbom br. 1889/2005 propisuje da se istraži podrijetlo i namjena predmetnog iznosa tijekom kontrole predviđene člankom 4. stavkom 1. Uredbe br. 1889/2005, ne slažem se s Komisijinom kritikom.

79. Naime, iako se Uredba br. 1889/2005 ne protivi sustavu kao što je onaj koji predlaže Komisija, kojim bi se nacionalnim carinskim ili sudskim tijelima omogućilo da uzmu u obzir posebne okolnosti svakog predmeta, smatram da se u takvom sustavu nikako ne bi moglo izostaviti sankcije za povredu obveze prijavljivanja predviđene tekstom članka 9. stavka 1. Uredbe br. 1889/2005 kojim se izričito predviđa da države članice „uvod[e] sankcije koje se primjenjuju kod nepoštovanja obveze prijavljivanja utvrđene u članku 3.“.

80. Osim toga, ne čini mi se da su sustavi koji, kao što je sustav predviđen Zakonom br. XLVIII iz 2007., ne omogućuju da se uzmu u obzir posebne okolnosti svakog predmeta samo zbog te činjenice protivni Uredbi br. 1889/2005. Naime, zašto bi se nadležnim tijelima ostavila margina prosudbe za upravnu povredu neprijavljivanja za koju je zakonodavac Unije želio da je se može jednostavno utvrditi i da bude neovisna od drugih kaznenih djela – kao što su pranje novca, financiranje terorizma, utaja poreza, prikrivanje krađa, zarada od trgovine drogom ili krijumčarenje – te neovisna i o bilo kakvom elementu namjere?

81. Smatram da su države članice ovlaštene uspostaviti jednostavan, djelotvoran i odvraćajući sustav novčanih kazni na temelju kojeg se prema svim dotičnim osobama postupa na jednak način i da se njime različita analiza predviđa samo za represiju drugih kaznenih djela osim neprijavljivanja.

d) Proporcionalnost novčane kazne naložene u glavnom postupku

82. Čak i ako je točno da se novčanom kaznom čiji je iznos progresivan ovisno o iznosu neprijavljene gotovine može postići njezin cilj da se potiče poštovanje i kažnjava nepoštovanje obveze prijavljivanja, sklon sam smatrati da je najviša stopa progresivnosti odabrana mađarskim zakonodavstvom neproporcionalna. Ne smatram, kao što se čini da smatra Europski sud za ljudska prava ( 35 ), da se neovisno o neprijavljenom iznosu mora primijeniti isti postotak (u ovom slučaju 25%), ali mi se čini da novčana kazna u visini od 60% cijelog iznosa, kada je on veći od 50.000 eura, koja se možda temelji na pretpostavljenom postojanju drugih povreda ili namjeri da ih se počini, graniči s mjerom zapljene za sankcioniranje puke povrede obveze prijavljivanja i ne omogućuje pravednu ravnotežu između zahtjeva općeg interesa i zahtjeva zaštite prava na vlasništvo zajamčenog člankom 17. Povelje.

83. Na kraju ću iznijeti dvije napomene. Iako to ne smatram odlučujućim, napominjem da iz izlaganja Komisije na raspravi proizlazi da među državama članicama koje su, kao Mađarska, odabrale novčanu kaznu u visini određenog postotka neprijavljenog iznosa, nijedna nije predvidjela tako visoku stopu, nego se iznosi kreću od 5 do 50%, pri čemu je potonji postotak predviđen samo za iznimne okolnosti u jednoj državi članici.

84. Naposljetku podsjećam da bi zapljena cijelog predmetnog iznosa bila savršeno proporcionalna u slučaju kada se ne bi utvrdilo da su podrijetlo i namjena predmetnog iznosa zakoniti, neovisno o ostalim sankcijama za ostale eventualno utvrđene povrede.

VI – Zaključak

85. Stoga predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Kecskeméti közigagatási és munkaügyi bíróság odgovori na sljedeći način: Članak 9. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 1889/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o kontrolama gotovine koja se unosi u Zajednicu ili iznosi iz Zajednice, treba tumačiti na način da mu je protivna sankcija kao što je ona predviđena člankom 5/A stavkom 1. točkom c) Zakona br. XLVIII iz 2007. jer se njome predviđa stopa novčane kazne u visini od 60% tog iznosa, kada je on veći od 50.000 eura, bez mogućnosti zadržavanja neprijavljenog iznosa tijekom vremena potrebnog za istragu njegova podrijetla i namjene.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) SL L 309, str. 9. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 224.)

( 3 ) Vidjeti presude Bordessa i dr. (C‑358/93 i C‑416/93, EU:C:1995:54, t. 31.) kao i Sanz de Lera i dr. (C‑163/94, C‑165/94 i C‑250/94, EU:C:1995:451, t. 39.).

( 4 ) Presuda Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, t. 67.). Vidjeti također u tom smislu presude Amsterdam Bulb (50/76, EU:C:1977:13, t. 33. i 35.); Komisija/Grčka (C‑210/91, EU:C:1992:525, t. 19.); Siesse (C‑36/94, EU:C:1995:351, t. 21.); de Andrade (C‑213/99, EU:C:2000:678, t. 20.); Ntionik i Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, t. 54.), i Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, t. 53.).

( 5 ) Presuda Komisija/Grčka (C‑210/91, EU:C:1992:525, t. 20.). Vidjeti također u tom smislu presude Casati (203/80, EU:C:1981:261, t. 27.); Luisi i Carbone (286/82 i 26/83, EU:C:1984:35, t. 34. i 35.); Komisija/Grčka (68/88, EU:C:1989:339, t. 24.); Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, t. 67.); Ntionik i Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, t. 53.), i Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, t. 53.).

( 6 ) Vidjeti presudu Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, t. 55. do 58.). Vidjeti osobito točku 56. u kojoj je Sud presudio da se „mađarski sustav sankcija čini neproporcionalnim, osobito u slučaju kao što je onaj u glavnom postupku u kojem je samo na jednom od petnaest tahografskih listića postojala pogreška u zapisu, odnosno na njemu po dolasku nisu bili upisani prijeđeni kilometri“ i da „pogreška u zapisu na koju se odnosio glavni postupak nije mogla predstavljati zlouporabu jer se podatak koji je nedostajao na tahografskom listiću nalazio na tovarnom listu“. Vidjeti također točku 58. u kojoj Sud, nakon što je podsjetio da „represivna mjera ne [smije] biti nerazmjerna“, ističe da iznos novčane kazne „gotovo odgovara prosječnom mjesečnom neto dohotku zaposlene osobe u Mađarskoj“.

( 7 ) Vidjeti osobito presude Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, t. 70.) kao i Ntionik i Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, t. 54.).

( 8 ) Taj se predmet odnosio na zakonitost fiksne novčane kazne od 100 eura predviđene člankom 16. stavkom 3. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.) za svaku tonu ekvivalenta ugljikova dioksida koju ispusti postrojenje za koje operater nije predao emisijske jedinice.

( 9 ) Vidjeti točku 37.

( 10 ) Ibidem (t. 38.).

( 11 ) Vidjeti članak 52. stavak 3. Povelje.

( 12 ) ESLJP, presuda Ismayilov protiv Rusije, 6. studenoga 2008. (neobjavljena u Zborniku presuda i odluka, dostupna na internetskoj stranici Suda http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑89412).

( 13 ) ESLJP, presuda Grifhorst protiv Francuske, 26. veljače 2009. (neobjavljena u Zborniku presuda i odluka, dostupna na internetskoj stranici Suda http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑91448).

( 14 ) ESLJP, presuda Moon protiv Francuske, 9. srpnja 2009. (neobjavljena u Zborniku presuda i odluka, dostupna na internetskoj stranici Suda http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑93522).

( 15 ) ESLJP, presuda Ismayilov protiv Rusije, 6. studenoga 2008., t. 38. (moj prijevod): „in order to be considered proportionate, the interference should correspond to the gravity of the infringement, namely the failure to comply with the declaration requirement, rather than to the gravity of any presumed infringement which had not however been actually established, such as an offence of money laundering or tax evasion“.

( 16 ) Ibidem (moj prijevod): „the confiscation measure was not intended as pecuniary compensation for damage – as the State had not suffered any loss as a result of the applicant’s failure to declare the money – but was deterrent and punitive in its purpose“.

( 17 ) Ibidem (moj prijevod): „It has not been convincingly shown or indeed argued by the Government that that sanction alone was not sufficient to achieve the desired deterrent and punitive effect and prevent violations of the declaration requirement. In these circumstances, the imposition of a confiscation measure as an additional sanction was, in the Court’s assessment, disproportionate, in that it imposed an ‚individual and excessive burden‘ on the applicant“.

( 18 ) ESLJP, presuda Grifhorst protiv Francuske, 26. veljače 2009., t. 98.

( 19 ) Ibidem, t. 102.

( 20 ) Ibidem, t. 103.

( 21 ) Idem.

( 22 ) Ibidem, t. 105.

( 23 ) ESLJP, presuda Moon protiv Francuske, 9. srpnja 2009., t. 48. do 52.

( 24 ) Vidjeti osobito članak 1. kao i uvodne izjave 2. i 3. Uredbe br. 1889/2005.

( 25 ) Vidjeti članak 3. stavak 1. Uredbe br. 1889/2005.

( 26 ) Ibidem, članak 9. stavak 1.

( 27 ) Ibidem, članak 4. stavak 2. Napominjem da je to zadržavanje privremeno i da njegovo trajanje nije dulje negoli je krajnje nužno kako bi se provjerilo je li potrebno zaplijeniti neprijavljeni iznos.

( 28 ) Želio bih napomenuti Sudu kao i sudu koji je uputio zahtjev da je članak 2. stavak 2. Zakona br. XLVIII iz 2007., kojim se podrijetlo i namjena gotovine isključuju iz podataka na koje se odnosi prijava, protivan izričitom tekstu članka 3. stavka 2. točke (e) Uredbe br. 1889/2005 i da ga se slijedom toga ne treba primjenjivati.

( 29 ) Vidjeti točku 40. ovog mišljenja. Iznos koji je sa sobom imao A. Y. Ismayilov tijekom prelaska ruske granice odgovarao je prodajnoj cijeni kuće u Bakuu (u Azerbajdžanu) koju je naslijedio od majke.

( 30 ) Vidjeti presudu ESLJP‑a, Moon protiv Francuske, 9. srpnja 2009., t. 9. i 12. Tijekom pregleda na francusko-švicarskoj granici T. Moon naveo je da iznos koji ima sa sobom [28.240 funti (GBP)] potječe od zajma koji mu je odobrilo društvo sa sjedištem u Ženevi i da je namijenjen kupnji kuće u Francuskoj, ili, ako ne nađe kuću u Francuskoj, kupnji sportskog automobila u Engleskoj. T. Moon bio je pozvan pred Tribunal correctionnel de Thonon‑les‑Bains (Francuska) koji je presudio je da je T. Moon iznio dokaz da mu njegov dohodak i osobna imovina omogućuju posjedovanje tolikog iznosa.

( 31 ) Vidjeti točke 47. i 50. ovog mišljenja. Iako je, u skladu s tvrdnjama nizozemskih tijela, R. Grifhorst u prošlosti bio osumnjičen za nezakonite radnje, ta su tijela pojasnila da je jedino poznato djelovanje R. Grifhorsta bilo povezano s nekretninama i da se međunarodnom istragom nisu uspjeli utvrditi konkretni dokazi.

( 32 ) ESLJP, presuda Ismayilov protiv Rusije, 6. studenoga 2008., t. 38.; Grifhorst protiv Francuske, 26. veljače 2009., t. 98. i 102., kao i Moon protiv Francuske, 9. srpnja 2009., t. 49.

( 33 ) To može iznenaditi jer je neobično da je R. M. Chmielewski velik dio rumunjskih leja i turskih lira namjeravao upotrijebiti za kupnju kuće u Bugarskoj i da očito nije objasnio zašto je preuzeo rizik toliko dugog putovanja vlakom (iz Poljske u Bugarsku i natrag) s toliko velikim iznosom umjesto plaćanja bankovnom doznakom.

( 34 ) Vidjeti točku 68. ovog mišljenja.

( 35 ) Vidjeti presudu ESLJP‑a, Grifhorst protiv Francuske, 26. veljače 2009., t. 103. Vidjeti također u tom smislu presudu ESLJP‑a, Moon protiv Francuske, 9. srpnja 2009., t. 48. do 52.