Iz toga slijedi da Komisija – s obzirom na to da je zabrana uvoza ulovljenih divljih ptica u Uniju posljedica jamstava koja se zahtijevaju u skladu s načelom prethodnog odobrenja trećih zemalja – zahtijevajući takva jamstva u uredbama br. 318/2007 i br. 139/2013 u okviru svoje široke diskrecijske ovlasti na temelju članka 43. UFEU‑a nije počinila nikakvu očitu pogrešku niti ikakvu ozbiljnu povredu načela proporcionalnosti ili načela opreznosti. Isto tako, kada je riječ o proporcionalnosti zemljopisnog dosega zabrane uvoza ulovljenih divljih ptica u Uniju, Komisija je mogla prekoračiti svoju diskrecijsku ovlast i povrijediti načelo proporcionalnosti samo neodobravanjem uvoza takvih ptica podrijetlom iz područja u kojima očito nema influence ptica. Međutim, budući da ne postoje elementi koji bi jasno i dovoljno uvjerljivo potvrđivali da u određenim zemljama ili na određenim kontinentima, posebno Južnoj Americi i Oceaniji, trajno nema virusa influence ptica ili da općenito ulovljene divlje ptice ne predstavljaju nikakav rizik za širenje tog virusa, potrebno je stoga utvrditi da postoji visok stupanj znanstvene nesigurnosti vezane uz rizik širenja influence ptica u Uniji uvozom ulovljenih divljih ptica koje potječu iz trećih zemalja iz cijelog svijeta.

Kad je riječ o uredbama br. 318/2007 i br. 139/2013 o utvrđivanju zahtjeva zdravlja životinja za uvoz određenih vrsta ptica u Zajednicu i o uvjetima njihove karantene, Komisiji se ne može prigovarati da je donijela očito neproporcionalnu mjeru time što je razlikovala divlje ptice od onih uzgajanih u zatočeništvu. Naime, kad je riječ o prevenciji rizika, divlje ptice razlikuju se od onih uzgajanih u zatočeništvu s obzirom na to da je u slučaju potonjih moguće nametnuti strogu zdravstvenu kontrolu od njihova rođenja, koja može ići dotle da se one uzgoje u zatvorenoj sredini ili uključivati njihovo odvajanje od peradi.

Sloboda izbora zanimanja, sloboda poduzetništva i pravo vlasništva predstavljaju temeljna prava utvrđena člancima 15. do 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Međutim, ta prava nisu apsolutna, nego ih treba poštovati s obzirom na njihovu funkciju u društvu. Slijedom toga, njihovo izvršavanje može biti ograničeno, pod uvjetom da ta ograničenja stvarno odgovaraju ciljevima u općem interesu kojima teži Unija i u odnosu na zadani cilj ne predstavljaju nerazmjerno i neprihvatljivo uplitanje koje dovodi u pitanje samu bit tako zajamčenih prava.

Kad je riječ o uredbama br. 318/2007 i br. 139/2013 o utvrđivanju zahtjeva zdravlja životinja za uvoz određenih vrsta ptica u Zajednicu i o uvjetima njihove karantene, one teže ostvarenju legitimnog cilja u općem interesu, to jest zaštite zdravlja ljudi i zdravlja životinja od rizika širenja virusa influence ptica, te one u tu svrhu nisu očito neproporcionalne. Stoga se ne mogu smatrati nerazmjernim i neprihvatljivim uplitanjem koje dovodi u pitanje samu bit prava vlasništva i slobodnog bavljenja gospodarskim aktivnostima. U tom pogledu, eventualno smanjenje prihoda ili gubitak zarade vezan uz razliku u cijeni između ptica uzgajanih u zatočeništvu i onih ulovljenih u divljini očito ne može dovesti u pitanje samu bit temeljnih prava, koja znatno prelazi poslovnu priliku.

(t. 126., 128., 129., 132.)