ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 383/6

Presuda Suda (treće vijeće) od 12. rujna 2019. – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV protiv Europske komisije, Monsanto Europe, Monsanto Company, Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA)

(predmet C-82/17 P) (1)

(Žalba - Okoliš - Genetski modificirani proizvodi - Odluka Komisije o odobravanju stavljanja na tržište proizvoda koji sadržavaju genetski modificiranu soju MON 87701 x MON 89788 - Uredba (EZ) br. 1367/2006 - Članak 10. stavak 1. - Zahtjev za interno preispitivanje odluke podnesen u skladu s odredbama koje se odnose na sudjelovanje javnosti u odlučivanju u pitanjima okoliša - Odbijanje zahtjeva)

(2019/C 383/04)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV, Sambucus eV (zastupnici: K. Smith QC, J. Stevenson, barrister)

Druge stranke u postupku: Europska komisija (zastupnici: L. Flynn, G. Gattinara i C. Valero, agenti), Monsanto Europe, Monsanto Company (zastupnici: u početku M. Pittie, a zatim P. Honoré i A. Helfer, odvjetnici), Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA)

Izreka

1. Žalba se odbija.

2. TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV i Sambucus eV snose vlastite troškove, kao i troškove Europske komisije.

3. Društva Monsanto Europe i Monsanto Company snosit će vlastite troškove.

(1) SL C 129, 24. 4. 2017.
2.

Pojam „sposobnost određivanja opće politike ili programa” NPU-a, u smislu prve rečenice stavka 20.15. Priloga A Uredbi br. 549/2013, treba tumačiti kao sposobnost države da stalno i trajno vrši stvaran i bitan utjecaj na utvrđivanje i ostvarivanje NPU-ovih ciljeva, njegovih aktivnosti i vidova poslovanja kao i strateških usmjerenja i smjernica koje NPU namjerava slijediti u obavljanju svojih aktivnosti. U predmetima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri, s obzirom na pokazatelje nadzora iz stavka 2.39. točaka (a) do (e) i stavka 20.15. točaka (a) do (e) Priloga A Uredbi br. 549/2013, kao i s obzirom na odgovarajuće pokazatelje nadzora primjenjive na NPU-ove iz stavka 20 309. Priloga A toj uredbi, provodi li državno tijelo, poput nacionalnog olimpijskog odbora o kojemu je riječ u glavnom postupku, državni nadzor nad nacionalnim sportskim savezima osnovanima u obliku NPU-ova, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, tako da u tu svrhu provede sveobuhvatnu ocjenu koja će se temeljiti na prosudbi, u skladu s posljednjom rečenicom stavka 2.39., petom do osmom rečenicom stavka 20.15. i stavkom 20 310. Priloga A navedenoj uredbi.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. rujna 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État - Francuska) – Google LLC, pravni sljednik Googlea Inc. protiv Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

(predmet C-507/17) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Osobni podaci - Zaštita fizičkih osoba u pogledu obrade tih podataka - Direktiva 95/46/EZ - Uredba (EU) 2016/679 - Internetski pretraživači - Obrada podataka koji se nalaze na internetskim stranicama - Teritorijalni doseg prava na uklanjanje poveznica)

(2019/C 399/03)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Conseil d'État

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Google LLC, pravni sljednik Googlea Inc.

Tuženik: Commission nationale de l'informatique et des libertés (CNIL)

uz sudjelovanje: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press i dr., Article 19 i dr, Internet Freedom Foundation i dr., Défenseur des droits

Izreka

Članak 12. točku (b) i članak 14. prvi stavak točku (a) Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka te članak 17. stavak 1. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46 (Opća uredba o zaštiti podataka) treba tumačiti na način da operator pretraživača, kad prihvati zahtjev za uklanjanje poveznica u skladu s tim odredbama, nije dužan izvršiti to uklanjanje poveznica na svim verzijama svojeg pretraživača, nego na njegovim verzijama koje odgovarajuće postoje u svim državama članicama, i to, ako je to potrebno, u kombinaciji s mjerama koje, uz poštovanje pravnih zahtjeva, djelotvorno onemogućuju ili barem ozbiljno obeshrabruju internetske korisnike koji iz neke od država članica obavljaju pretragu po ispitanikovu osobnom imenu da pomoću popisa rezultata prikazanog nastavno na to pretraživanje pristupe poveznicama koje su predmet tog zahtjeva.

(1) SL C 347, 16. 10. 2017.
3.

Članak 33. stavak 2. točku (a) Direktive 2013/32 treba tumačiti na način da mu se ne protivi to da država članica iskoristi mogućnost koju daje ta odredba da odbaci zahtjev za dodjelu statusa izbjeglice kao nedopušten iz razloga što je podnositelju zahtjeva već priznata supsidijarna zaštita u drugoj državi članici ako predvidljivi uvjeti života koje će podnositelj imati kao korisnik supsidijarne zaštite u toj drugoj državi članici istoga ne izlažu ozbiljnoj opasnosti da pretrpi nečovječno ili ponižavajuće postupanje u smislu članka 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Okolnost da korisnici takve supsidijarne zaštite u navedenoj državi članici ne primaju nikakvu naknadu za podmirivanje osnovnih životnih potreba, ili je u usporedbi s drugim državama članicama primaju u znatno manjem obujmu, ali se pritom prema njima u tom pogledu ne postupa drugačije nego prema državljanima predmetne države članice, ne može dovesti do utvrđenja da bi u toj državi podnositelj zahtjeva bio izložen takvoj opasnosti, osim ako se on zbog svoje osobite ranjivosti, bez svoje volje i vlastitih izbora, ne bi nalazio u izuzetnoj materijalnoj oskudici.
C 148/4

Presuda Suda (šesto vijeće) od 7. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) — Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, prije GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda protiv Fazenda Pública

(predmet C-643/17) (1)

(Zahtjev za prethodnu odluku - Carinska unija - Uredba (EEZ) br. 2913/92 - Članak 37. - Carinski zakonik Zajednice - Uredba (EEZ) br. 2454/93 - Članak 313. - Carinski status robe - Pretpostavka o statusu robe Zajednice)

(2019/C 148/04)

Jezik postupka: portugalski

Sud koji je uputio zahtjev

Supremo Tribunal Administrativo

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, prije GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

Tuženik: Fazenda Pública

Izreka

Članak 313. Uredbe Komisije (EEZ) br. 2454/93 od 2. srpnja 1993.

o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 75/98 od 12. siječnja 1998., treba tumačiti na način da robu, poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je isporučena i za koju su račune izdala trgovačka društva sa sjedištem u trećim zemljama trgovačkom društvu sa sjedištem na carinskom području Europske unije kako bi se tamo upotrebljavala, treba smatrati unesenom u to područje, u smislu članka 37. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice, kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 82/97 Europskog parlamenta i Vijeća od 19. prosinca 1996., i da je, u skladu s time obuhvaćena iznimkom predviđenom člankom 313. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 2454/93, kako je izmijenjena Uredbom br. 75/98, s obzirom na to da se status robe Zajednice priznaje samo robi za koju je podnesen dokaz da je bila podvrgnuta postupcima za puštanje u slobodni promet na carinskom području Unije.

(1) SL C 52, 12. 2. 2018.
2.

Društvima Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd nalaže se snošenje troškova u vezi sa žalbom.
1.

Talijanska Republika nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 14. točaka (b) i (c) Direktive Vijeća 1999/31/EZ o odlagalištima otpada od 26. travnja 1999. time što u pogledu odlagališta Avigliano (lokalitet Serre Le Brecce), Ferrandina (lokalitet Venita), Genzano di Lucania (lokalitet Matinella), Latronico (lokalitet Torre), Lauria (lokalitet Carpineto), Maratea (lokalitet Montescuro), Moliterno (lokalitet Tempa La Guarella), dvaju odlagališta Potenza (lokalitet Montegrosso-Pallareta), odlagališta Rapolla (lokalitet Albero in Piano), Roccanova (lokalitet Serre), Sant'Angelo Le Fratte (lokalitet Farisi), Campotosto (lokalitet Reperduso), Capistrello (lokalitet Trasolero), Francavilla (Valle Anzuca), L'Aquila (lokalitet Ponte delle Grotte), Andria (D’Oria G. & C. Snc), Canosa (CO.BE.MA), Bisceglie (CO.GE.SER), Andria (F.lli Acquaviva), Trani (BAT-Igea Srl), Torviscosa (društvo Caffaro), Atella (lokalitet Cafaro), Corleto Perticara (lokalitet Tempa Masone), Marsico Nuovo (lokalitet Galaino), Matera (lokalitet La Martella), Pescopagano (lokalitet Domacchia), Rionero in Volture (lokalitet Ventaruolo), Salandra (lokalitet Piano del Governo), San Mauro Forte (lokalitet Priati), Senise (lokalitet Palomabara), Tito (lokalitet Aia dei Monaci), Tito (lokalitet Valle del Forno), Capestrano (lokalitet Tirassegno), Castellalto (lokalitet Colle Coccu), Castelvecchio Calvisio (lokalitet Termine), Corfinio (lokalitet Cannucce), Corfinio (lokalitet Case querceto), Mosciano S. Angelo (lokalitet Santa Assunta), S. Omero (lokalitet Ficcadenti), Montecorvino Pugliano (lokalitet Parapoti), San Bartolomeo in Galdo (lokalitet Serra Pastore), Trivigano (prije Cava Zof) i Torviscosa (lokalitet La Valletta) nije poduzela sve potrebne mjere radi hitnog konačnog zatvaranja, u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13. Direktive 1999/31, odlagališta koja, u skladu s člankom 8. te direktive, nisu imala odobrenje za nastavak rada ili time što nije usvojila potrebne mjere kako bi navedena odlagališta koja su dobila odobrenje da nastave s radom ispunila zahtjeve navedene direktive, i to ne dovodeći u pitanje uvjete utvrđene u Prilogu I. točki 1. Direktive 1999/31.
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 27. ožujka 2019. — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. protiv Vijeća Europske unije, Europske komisije

(predmet C-237/17 P) (1)

(„Žalba - Subvencije - Uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Kine - Konačna kompenzacijska pristojba - Uredba (EZ) br. 597/20090148”)

(2019/C 187/11)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, prethodno Csi Solar Power (China) Inc. (zastupnici: J. Bourgeois, A. Willems, avocats, S. De Knop i M. Meulenbelt, advocaten)

Druge stranke u postupku: Vijeće Europske unije (zastupnici: H. Marcos Fraile, agent, uz asistenciju N. Tuominen, avocată), Europska komisija (zastupnici: T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland i N. Kuplewatzky, agenti)

Izreka

1. Žalbe se odbijaju.

2. Društvima Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd i Csi Solar Power Group Co. Ltd nalaže se snošenje troškova u vezi sa žalbom.

3. Europska komisija snosi vlastite troškove u vezi sa žalbom.

4. Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova u vezi s protužalbom.

5. Vijeće Europske unije snosi vlastite troškove u vezi s protužalbom.

(1) SL C 239, 24. 7. 2017.
C 187/6

Presuda Suda (Veliko vijeće) od 26. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Španjolska) — Abanca Corporación Bancaria SA protiv Alberta Garcíje Salamance Santosa (C-70/17), Bankia SA protiv Alfonsa Antonia Laua Mendoze i Verónice Yuliane Rodríguez Ramírez (C-179/17)

(spojeni predmeti C-70/17 i C-179/17) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Zaštita potrošača - Direktiva 93/13/EEZ - Članci 6. i 7. - Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima - Odredba o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu - Utvrđivanje djelomične nepoštenosti odredbe - Ovlasti nacionalnog suda u slučaju kada postoji ‚nepoštena’ odredba - Zamjena nepoštene odredbe odredbom nacionalnog prava”)

(2019/C 187/07)

Jezik postupka: španjolski

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17), Bankia SA (C-179/17)

Tuženici: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

Izreka

Članke 6. i 7. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima, treba tumačiti na način da im se, kao prvo, protivi to da se odredbu o prijevremenom dospijeću ugovora o hipotekarnom zajmu za koju se utvrdi da je nepoštena djelomično održi na snazi, uklanjanjem elemenata koji je čine nepoštenom, kada bi takvo uklanjanje dovelo do preispitivanja sadržaja takve odredbe utječući na njezinu bit, i da se tim člancima, s druge strane, ne protivi to da nacionalni sud otkloni ništetnost takve nepoštene odredbe zamjenjujući je novim tekstom zakonske odredbe koji je inspirirao tu odredbu, primjenjivim u slučaju sporazuma ugovornih stranaka, kada se predmetni ugovor o hipotekarnom zajmu ne može održati u slučaju uklanjanja te nepoštene odredbe, i kada utvrđivanje ništetnosti cijelog ugovora potrošača izlaže osobito štetnim posljedicama.

(1) SL C 121, 18. 4. 2017.

SL C 231, 17. 7. 2017.
Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato — Italija) — Unareti SpA protiv Ministero dello Sviluppo Economico e. a.

(predmet C-702/17) (1)

(„Zahtjev za prethodnu odluku - Unutarnje tržište prirodnog plina - Koncesije za javnu uslugu distribucije - Prijevremeni prestanak koncesija nakon prijelaznog razdoblja - Naknada koju duguje novi koncesionar dosadašnjem koncesionaru - Načelo pravne sigurnosti”)

(2019/C 187/26)

Jezik postupka: talijanski

Sud koji je uputio zahtjev

Consiglio di Stato

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Unareti SpA

Tuženici: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie, Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Izreka

Pravo Unije u području koncesija za javnu uslugu, u vezi s načelom pravne sigurnosti, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis, poput onoga u glavnom postupku, kojim se mijenjaju referentna pravila za izračun naknade na koju imaju pravo nositelji koncesija za distribuciju prirodnog plina dodijeljenih bez provođenja postupka nadmetanja zbog prijevremenog prestanka tih koncesija radi njihove ponovne dodjele nakon provođenja postupka nadmetanja.

(1) SL C 112, 26. 3. 2018.
Presuda Suda (prvo vijeće) od 23. siječnja 2019. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio High Court (Irska) – Irska) – M. A., S. A., A. Z. protiv The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irlande

(Predmet C-661/17) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Politika azila - Kriteriji i mehanizmi za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu - Uredba (EU) br. 604/2013 - Diskrecijske klauzule - Kriteriji za ocjenu))

(2019/C 93/20)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

High Court (Irska)

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: M. A., S. A., A. Z.

Tuženici: The International Protection Appeals Tribunal, The Minister for Justice and Equality, Attorney General, Irlande

Izreka

1. Članak 17. stavak 1. Uredbe (EU) br. 604/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o utvrđivanju kriterija i mehanizama za određivanje države članice odgovorne za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu koji je u jednoj od država članica podnio državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva treba tumačiti na način da okolnost u kojoj je država članica koja je u smislu te uredbe utvrđena kao „odgovorna” dala obavijest o svojoj namjeri povlačenja iz Unije u skladu s člankom 50. UEU-a ne obvezuje državu članicu koja provodi to utvrđivanje da primjenom diskrecijske klauzule iz članka 17. stavka 1. sama razmotri predmetni zahtjev za zaštitu.

2. Uredbu br. 604/2013 treba tumačiti na način da se njome ne nalaže da isto nacionalno tijelo određuje odgovornu državu članicu, primjenjujući kriterije definirane tom uredbom, i primjenjuje diskrecijsku klauzulu iz članka 17. stavka 1. navedene uredbe.

3. Članak 6. stavak 1. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se njime državi članici koja na temelju kriterija propisanih tom uredbom nije odgovorna za razmatranje zahtjeva za međunarodnu zaštitu ne nalaže da uzme u obzir najbolji interes djeteta i da primjenom članka 17. stavka 1. navedene uredbe sama razmotri taj zahtjev.

4. Članak 27. stavak 1. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se njime ne nalaže propisivanje pravnog lijeka protiv odluke o neprimjeni ovlasti predviđene u članku 17. stavku 1. te uredbe, što ne utječe na mogućnost osporavanja te odluke pravnim lijekom protiv odluke o transferu.

5. Članak 20. stavak 3. Uredbe br. 604/2013 treba tumačiti na način da se tom odredbom, u slučaju nepostojanja protivnog dokaza, uspostavlja predmnjeva da je u najboljem interesu djeteta razmatrati njegov položaj nerazdvojivo od položaja njegovih roditelja.

(1) SL C 42, 5. 2. 2018.
2.

Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co., Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., Hoopad Darya Shipping Agency i Valfajr 8th Shipping Line Co. nalaže se snošenje, pored vlastitih troškova, i troškova Vijeća Europske unije.
2.

Članak 1. točku (b) podtočku iv. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU-a] treba tumačiti na način da nije primjenjiv na situaciju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku. Budući da su subvencije o kojima je riječ u glavnom postupku dodijeljene protivno obvezi prethodne prijave koja je bila uvedena člankom 93. UEEZ-a, državni subjekti ne mogu se pozivati na načelo zaštite legitimnih očekivanja. U situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je tužbu protiv države članice podnio konkurent društva korisnika potpore, načelo pravne sigurnosti ne dopušta to da se tužitelju analognom primjenom odredi rok zastare poput onoga koji je utvrđen u članku 15. stavku 1. te uredbe.
Presuda Suda (veliko vijeće) od 4. prosinca 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court – Irska) – The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána protiv Workplace Relations Commission

(Predmet C-378/17) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Jednako postupanje pri zapošljavanju - Direktiva 2000/78/EZ - Zabrana diskriminacije na temelju dobi - Zapošljavanje policijskih službenika - Nacionalno tijelo uspostavljeno zakonom s ciljem osiguravanja primjene prava Unije u određenom području - Ovlast neprimjene nacionalnog zakonodavstva koje nije u skladu s pravom Unije - Nadređenost prava Unije))

(2019/C 44/03)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: The Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána

Tuženik: Workplace Relations Commission

Izreka

Pravo Unije i, osobito, načelo nadređenosti toga prava treba tumačiti na način da im se protive nacionalni propisi, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, u skladu s kojima nacionalno tijelo uspostavljeno zakonom s ciljem osiguravanja primjene prava Unije u određenom području nije nadležno za donošenje odluke o neprimjeni pravila nacionalnog prava koje se protivi pravu Unije.

(1) SL C 283, 28. 8. 2018.
3.

Članke 49. i 56. UFEU-a treba tumačiti na način da im se ne protivi odredba poput one iz glavnog postupka, sadržana u modelu ugovora o koncesiji priloženom uz poziv na nadmetanje, kojom se predviđa oduzimanje koncesije za priređivanje automatizirane igre loto i drugih brojčanih igara s unaprijed određenim dobicima: — u slučaju bilo kojeg kaznenog djela za koje je podignuta optužnica, ako davatelj koncesije smatra da ono zbog svoje naravi, težine, načina počinjenja i povezanosti s djelatnošću za koju je dodijeljena koncesija, dovodi u pitanje pouzdanost, profesionalnost i moralne kvalitete koncesionara, — ili ako koncesionar počini povredu propisa o suzbijanju nedozvoljenog, nezakonitog i prikrivenog priređivanja igara, a posebno ako on sam ili društvo pod njegovim nadzorom ili s njime povezano društvo, neovisno o mjestu njegova poslovnog nastana, priređuje druge igre slične automatiziranoj igri loto i drugim brojčanim igrama s unaprijed određenim dobicima a da za to ne posjeduje potrebnu dozvolu, pod uvjetom da su te odredbe opravdane, da se pokažu razmjerne zacrtanom cilju i da su u skladu s načelom transparentnosti, što nacionalni sud mora provjeriti imajući u vidu naznake sadržane u ovoj presudi.
2.

Odredbe Direktive 2002/22, kako je izmijenjena Direktivom 2009/136, treba tumačiti na način da im se ne protivi to da država članica propiše, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, obvezu prijenosa (must carry) poduzećima koja nude prikazivanje televizijskih programa kontinuiranim prijenosom (streaming) i uživo na internetu a da pritom ne pružaju elektroničke komunikacijske mreže.
C 25/10

Presuda Suda (peto vijeće) od 22. studenoga 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d'État – Francuska) – Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA protiv Ministre de l'Action et des Comptes publics

(Predmet C-575/17) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje kapitala - Porez po odbitku na bruto iznos dividendi nacionalnog podrijetla koje su isplaćene nerezidentnim društvima - Odgoda oporezivanja dividendi isplaćenih rezidentnom društvu u slučaju da je tijekom poreznog razdoblja nastao gubitak - Različit tretman - Opravdanje - Usporedivost - Uravnotežena raspodjela ovlasti za oporezivanje među državama članicama - Učinkovitost naplate poreza - Proporcionalnost - Diskriminacija))

(2019/C 25/11)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Conseil d'État

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Sofina SA, Rebelco SA, Sidro SA

Tuženik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

Izreka

Članke 63. i 65. UFEU-a treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, na temelju kojeg se dividende koje isplaćuje rezidentno društvo oporezuju po odbitku kada se isplaćuju nerezidentnom društvu, dok, kad se isplaćuju rezidentnom društvu, do njihova oporezivanja, prema pravilima općeg propisa o porezu na dobit, dolazi na kraju poreznog razdoblja tijekom kojeg su isplaćene samo pod uvjetom da je to društvo tijekom tog razdoblja poslovalo s dobitkom, pri čemu do takvog oporezivanja uopće i ne mora doći ako navedeno društvo prestane poslovati a da od isplate tih dividendi nije ostvarilo dobitak.

(1) SL C 437, 18. 12. 2017.