10

Članci 32. do 34. Direktive 2008/118, koji su zamijenili članke 7. do 9. Direktive 92/12, propisuju: „Članak 32. 1. Za trošarinsku robu koju nabavljaju fizičke osobe za vlastitu uporabu i same je prevoze iz jedne države članice u drugu, trošarina se obračunava samo u državi članici u kojoj je roba nabavljena. 2. Da bi se utvrdilo je li trošarinska roba iz stavka 1. namijenjena za vlastitu uporabu fizičke osobe, države članice u obzir uzimaju najmanje sljedeće: a) komercijalni status osobe koja drži trošarinsku robu i njegove razloge zadržavanje; b) mjesto gdje se nalazi trošarinska roba ili, ako je primjereno, korištena vrsta prijevoza; c) bilo koji dokument koji se odnosi na trošarinsku robu; d) prirodu trošarinske robe; e) količinu trošarinske robe. 3. U svrhu primjene stavka 2. točke (e), države članice mogu utvrditi okvirne količine, međutim, samo u smislu smjernica. Te okvirne količine ne smiju biti niže od: […] b) za alkoholna pića: — jaka alkoholna pića: 10 l, — […] Članak 33. 1. Ne dovodeći u pitanje članak 36. stavak 1., kada se trošarinska roba koja je već puštena u potrošnju u jednoj državi članici drži u komercijalne svrhe u drugoj državi članici kako bi se isporučila ili u njoj koristila, obveza obračunavanja trošarine nastaje u toj drugoj državi članici. U smislu ovog članka, „držanje u komercijalne svrhe” znači držanje trošarinske robe od strane osobe koja nije fizička osoba ili od strane fizičke osobe koja ih ne drži za vlastitu uporabu niti je prevozi sama, u skladu s člankom 32. 2. Primjenjuju se oni uvjeti za obvezu obračuna i stope trošarine koji se primjenjuju na dan nastanka obveze obračunavanja trošarine u toj drugoj državi članici. 3. Obveznik plaćanja trošarine za koju je nastala obveza obračuna je, vezano uz slučajeve iz stavka 1., osoba koja isporučuje ili drži robu za isporuku, ili osoba kojoj se roba isporučuje u drugu državu članicu. 4. Ne dovodeći u pitanje članak 38., kada se trošarinska roba koja je već puštena u potrošnju u jednoj državi članici kreće unutar Zajednice u komercijalne svrhe, ne smatra se držanjem u te svrhe sve dok ne stigne u državu članicu odredišta, pod uvjetom da se kretanje provodi u skladu s formalnostima iz članka 34. 5. Trošarinska roba koja se drži na plovilu koje plovi morskim prijelazima ili u zrakoplovu koji leti između dvije države članice, ali nije na raspolaganju za prodaju kad se plovilo ili zrakoplov nalazi na području jedne od tih država članica, ne smatra se držanjem u komercijalne svrhe u toj državi članici. 6. Trošarina se, na zahtjev, vraća ili otpušta u državi članici gdje se dogodilo puštanje u potrošnju, ako nadležna tijela druge države članice ustanove da je obveza obračunavanja trošarine nastala i da je prikupljena u toj državi članici. Članak 34. 1. U slučajevima iz članka 33. stavka 1., trošarinska se roba kreće između područja država članica uz primjenu pratećeg dokumenta koji sadrži sve bitne podatke iz dokumenta iz članka 21. stavka 1. Komisija u skladu s postupkom iz članka 43. stavka 2. donosi mjere za utvrđivanje oblika i sadržaja pratećeg dokumenta. 2. Osobe iz članka 33. stavka 3. moraju udovoljiti sljedećim zahtjevima: (a) prije otpreme robe, podnijeti izjavu nadležnim tijelima države članice odredišta i jamčiti plaćanje trošarine; (b) platiti trošarinu države članice odredišta u skladu s postupkom utvrđenim u toj državi članici; (c) dopustiti preglede na temelju kojih nadležna tijela države članice odredišta mogu ustanoviti je li trošarinska roba stvarno primljena i je li obračunata trošarina na njih plaćena. Država članica odredišta može, u slučajevima i pod uvjetima koje sama utvrdi, pojednostaviti zahtjeve iz točke (a) ili odobriti odstupanje od njih. U tom slučaju, obavješćuje se Komisiju koja o tome obavješćuje druge države članice.”