ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

Međutim, kako je Sud u više navrata smatrao u kontekstu pitanja koja dovode do složenih procjena, kao što je pravo tržišnog natjecanja, margina prosudbe koju Komisija uživa ne znači da se sud Unije mora suzdržati od kontroliranja Komisijinih tumačenja ekonomskih podataka (presuda od 15. veljače 2005., Komisija/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, t. 39.; od 10. srpnja 2008., Bertelsmann and Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, t. 145; i od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 46.). Prema načelima uspostavljenima tom sudskom praksom, sud Unije mora, osobito, ne samo provjeriti materijalnu točnost podnesenih dokaza, njihovu vjerodostojnost i koherentnost, već također provjeriti čine li ti dokazni elementi cjelinu relevantnih podataka koje treba uzeti u obzir kako bi se procijenila složena situacija te jesu li oni takvi da mogu poduprijeti zaključke koji su iz njih izvedeni (vidjeti presude od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 46. i navedenu sudsku praksu, i od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, t. 86. i navedenu sudsku praksu).
20

Naime, iz sudske prakse proizlazi da se ni stranke ni sam Opći sud ne mogu spriječiti da se pri tumačenju nacionalnog prava, na koje, kao što je to u ovom slučaju, upućuje pravo Unije (vidjeti točku 26. ove presude), oslone na elemente iz nacionalnog zakonodavstva, sudske prakse ili pravne doktrine, s obzirom na to da nije riječ o tome da se žalbenom vijeću prigovara da nije uzelo u obzir činjenične elemente iz točno određene presude nacionalnog suda, nego se radi o pozivanju na presude ili pravnu doktrinu u prilog tužbenom razlogu koji se temelji na tome da je žalbeno vijeće pogrešno primijenilo odredbu nacionalnog prava (presuda od 28. listopada 2015., Rot Front/OHIM – Rakhat (Маска), T‑96/13, EU:T:2015:813, t. 15. i navedena sudska praksa). Međutim, to ne znači da dokumenti koji sadrže nacionalne zakonske odredbe koji se nalaze u prilogu A 12 tužbi nisu elementi koji se odnose na nacionalno zakonodavstvo i koji mogu nadahnuti Opći sud pri tumačenju nacionalnog prava u smislu ranije navedene sudske prakse, već su to dokazi za utvrđivanje sadržaja primjenjivog nacionalnog prava u smislu pravila 19. stavka 2. točke (d) Uredbe br. 2868/95 (vidjeti u tom smislu presudu od 11. prosinca 2014., CEDC International/OHIM – Underberg (Oblik vlati trave u boci), T‑235/12, EU:T:2014:1058, t. 24.).
38

Žalbeno vijeće utvrdilo je postojanje takve strategije, osobito u točkama 20., 25., 31., 32., 35. i 41. pobijane odluke. U točki 20. pobijane odluke navelo je da je Copernicus trgovačko društvo povezano s osobom A. i da se u okviru ispitivanja je li to društvo postupalo u zloj vjeri mora uzeti u obzir i postupanje osobe A. i drugih trgovačkih društava koja su s njom povezana, a ne samo postupanje društva Copernicus. Žalbeno vijeće smatra da osoba A. primjenjuje strategiju prijave koja uključuje znatan broj prijava žiga. Mogle su mu se pripisati 2392 njemačke i oko 750 austrijskih prijava žiga, od kojih je najviše jedna ikad dospjela do registracije (točka 25. pobijane odluke). Žalbeno vijeće osobito je u točkama 25., 35. i 41. pobijane odluke navelo da je jedina svrha tih prijava bila kasnija mogućnost podnošenja zahtjeva za priznanje prava prvenstva za prijavu žiga Europske unije. Strategija osobe A. sastoji se od podnošenja beskonačnog lanca prijava nacionalnih žigova bez plaćanja pristojbi za prijavu. Čim treća osoba prijavi istovjetan ili sličan žig, osoba A. prijavljuje žig Europske unije i za njega zahtijeva pravo prvenstva, pozivajući se na posljednji element u lancu prijava nacionalnih žigova. Konačno, podnosi prigovor na prijavu treće osobe pozivajući se na svoju prijavu žiga Europske unije. U točkama 31. i 32. pobijane odluke žalbeno vijeće uputilo je na to da je takvu situaciju razmatralo samo u postupcima u kojima je sudjelovala osoba A. i da to stoga nije slučajnost, nego rezultat strategije prijave osobe A.
36

Republika Latvija dodaje da je Komisija tek 15. rujna 2009. potvrdila da su obvezne sve norme utvrđene u Prilogu IV. Uredbi br. 1782/2003. Osim toga, iz korespondencije između Komisije i latvijskih tijela proizlazi da je, što se tiče određenih normi DPOU provedenih u Latviji, Komisija smatrala da se trebaju primijeniti, dok je za ostale, među kojima i onu koja se odnosi na „Potporne terase”, zauzela suprotno stajalište od Republike Latvije. Ta je potonja država na temelju toga tim više opravdano zaključila da primjena svih normi nije obvezna. Osim toga, taj je nedosljedan pristup Komisije u pogledu primjene Uredbe br. 1782/2003 protivan načelu zaštite legitimnih očekivanja. Nedjelovanje Komisije do rujna 2009. u pogledu latvijskih normi uvedenih 2008. i 2009. upućuje na to da je Republika Latvija mogla legitimno očekivati da je do tog datuma djelovala u skladu s pravom Unije.
19

CCCMC se uobičajeno koristi kao punilo za proizvodnju proizvoda obuhvaćenih osporavanim žigom pri čemu je za neke od njih on jedan od najbitnijih sastojaka. Čest je slučaj da jedan ili više gospodarski povezanih poduzetnika ostvare vertikalnu integraciju i stavljaju istovremeno na tržište sastojke proizvoda i sam gotovi proizvod. Do toga može doći u ovakvoj situaciji i tužiteljevi klijenti, proizvođači boja i osobe koje kod njega kupuju CCCMC pod ranijim žigom Calcilit koji vrlo dobro poznaju, svakako bi bili uznemireni kada bi utvrdili da se na tržištu pojavila nova marka boja Calcilit. Tvrdnja žalbenog vijeća prema kojoj ovdje ne može biti sličnosti između gotovih proizvoda i proizvoda koji to nisu stoga nije dokazana.
2

Zajedničkim stajalištem Vijeća 2004/161/ZVSP od 19. veljače 2004. o produljenju mjera ograničavanja protiv Zimbabvea [neslužbeni prijevod] (SL 2004., L 50, str. 66.) bilo je predviđeno produljenje mjera ograničavanja uvedenih Zajedničkim stajalištem 2002/145. U članku 4. stavku 1. Zajedničkog stajališta 2004/161, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 1. Zajedničkog stajališta Vijeća 2008/632/ZVSP od 31. srpnja 2008. o izmjeni Zajedničkog stajališta 2004/161 (SL 2008., L 205, str. 53.), bilo je navedeno da „države članice poduzimaju mjere potrebne da članovima vlade [Republike] Zimbabvea i s njima povezanim fizičkim osobama te drugim osobama čije djelovanje ozbiljno ugrožava demokraciju, poštovanje ljudskih prava i vladavinu prava u Zimbabveu spriječe ulaz na svoje državno područje i prolaz preko njega” te da je „popis osoba na koje upućuje [taj] stavak naveden u Prilogu”. U članku 5. stavku 1. Zajedničkog stajališta 2004/161, kako je izmijenjen člankom 1. stavkom 5. Zajedničkog stajališta 2008/632, bilo je predviđeno da se „zamrzavaju sva financijska sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju pojedinim članovima vlade [Republike] Zimbabvea ili kojoj drugoj fizičkoj ili pravnoj osobi, subjektima ili tijelima koja su s njima povezana ili koja pripadaju bilo kojoj drugoj fizičkoj ili pravnoj osobi čije djelovanje ozbiljno ugrožava demokraciju, poštovanje ljudskih prava i vladavinu prava u Zimbabveu” te da je „popis osoba i subjekata na koje upućuje [taj] stavak naveden u Prilogu” [neslužbeni prijevod]. Zajedničko stajalište 2004/161, kako je izmijenjeno, kasnije je produljeno do 20. veljače 2010. Zajedničkim stajalištem Vijeća 2009/68/ZVSP od 26. siječnja 2009. o produljenju mjera ograničavanja protiv Zimbabvea [neslužbeni prijevod] (SL 2009., L 23, str. 43.), a potom do 20. veljače 2011. Odlukom Vijeća 2010/92/ZVSP od 15. veljače 2010. o produljenju mjera ograničavanja protiv Zimbabvea [neslužbeni prijevod] (SL 2010., L 41, str. 6.). U članku 4. stavku 1. i članku 5. stavku 1. Odluke Vijeća 2011/101/ZVSP od 15. veljače 2011. o mjerama ograničavanja protiv Zimbabvea (SL 2011., L 42, str. 6.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 2., str. 277.), kojom je stavljeno izvan snage Zajedničko stajalište 2004/161 te koja se primjenjivala do 20. veljače 2012., predviđale su se mjere jednake onima iz članka 4. stavka 1. i članka 5. stavka 1. Zajedničkog stajališta 2004/161.
10

U listopadu i studenom 2013. zastupnik tužitelja, s jedne strane, i Komisija te koordinator projekta eDIGIREGION, s druge strane, razmijenili su poruke elektroničke pošte. Komisija je dopisom od 29. studenoga 2013. obavijestila tužitelja da nije namjerno dovela do zakašnjenja u pregovorima, niti je otkrila povjerljive informacije, kao ni da nije izvršila nikakav pritisak na treće subjekte koji bi doveo do toga da se odbije tužiteljevo sudjelovanje u postupku. Potvrdila mu je da je u tijeku bila ponovna ocjena informacija na kojima je utemeljila svoju odluku o odbijanju sudjelovanja tužitelja u projektu eDIGIREGION i navela da se, u slučaju da na temelju te nove ocjene treba donijeti pozitivnu odluku, Komisija neće usprotiviti tomu da se tužitelj ponovno priključi konzorciju. Komisija ga je međutim obavijestila da ta nova ocjena ne može dovesti do suspenzije pregovora.
86

Komisija smatra da je pravilna primjena članka 48. Uredbe br. 1782/2003 zahtijevala pripisivanje posebnih prava uobičajenim pravima do gornje granice od 5000 eura po hektaru, a ostatka posebnim pravima. Ona je tijekom cijelog upravnog postupka tvrdila da se dodatna (posebna) prava na plaćanje za iznos niži od 5000 eura ne mogu upotrijebiti autonomno u odnosu na jedinstveno plaćanje, već ih treba pripisati uobičajenim pravima radi određivanja prava na plaćanje po hektaru, s obzirom na to da se pri tom izračunu plaćanja koja su primljena tijekom referentnog razdoblja dijele hektarima na temelju kojih su bila dodijeljena kao da su na temelju tih hektara bila dodijeljena dodatna plaćanja (do gornje granice od 5000 eura). Suprotno tomu, time što su talijanska tijela odvojila uobičajena i posebna prava (bez ikakve preraspodjele), ona su stvorila više posebnih prava te su posljedično izračunala manju vrijednost referentnih uobičajenih prava.
21

Naime, temeljna uredba, i to osobito članak 4. stavak 1. točka (k) i stavak 2. točka (c), državama članicama ne dodjeljuje isključivu nadležnost za odabir vrsta drveća koje se mogu koristiti za uspostavljanje ekološki značajnih površina. Kao što to Komisija s pravom ističe u svojim pismenima, iako države članice mogu utvrditi popis vrsta drveća koji se primjenjuje na sadnju kultura kratkih ophodnji, samo one vrste drveća koje ispunjavaju uvjete propisane temeljnom uredbom i odgovaraju dodatnim kriterijima koje je utvrdila Komisija prilikom izvršavanja svoje ovlasti mogu biti uzete u obzir za kvalificiranje poljoprivrednih površina kao ekološki značajnih površina.
76

Kao treće, ne može se prihvatiti Komisijino shvaćanje kada u uvodnom razmatranju tvrdi da Talijanska Republika zapravo osporava usputno utvrđenje, to jest točku 34. pobijane odluke u kojoj se od Talijanske Republike zahtijeva da „obračuna i primijeni kamate na potpore koje treba vratiti za predmetno razdoblje (ili od 2007.), i to na sve iznose postojećih potpora, to jest iznose koji se odnose na sve korisnike, uključujući i one koji su djelomično ili u cijelosti vratili potporu, a kako bi ispunili svoje obveze”. Naime, iz prethodno navedenoga proizlazi da je na Komisijin zahtjev kamatna stopa primijenjena na osnovi složenog kamatnog računa na sve iznose potpora koji su uzeti u obzir radi izračuna elemenata za određivanje iznosa novčane kazne, barem do 2007., i da je novčana kazna određena u pobijanoj odluci izračunata na temelju podataka u kojima su uključene složene kamate. Usto, iz tužbe Talijanske Republike proizlazi da ona stvarno osporava uzimanje u obzir složenih kamata i utjecaj koji je to moglo imati na određivanje iznosa novčane kazne. Stoga je pogrešan Komisijin navod o tome da je ovaj tužbeni razlog bespredmetan.
44

U ovom slučaju, iz teksta dopisa Komisije od 22. kolovoza 2013., citiranog u točki 13. ove presude, dopisa Komisije od 13. rujna 2013., citiranog u točki 15. ove presude, uvodnih izjava 34. do 47. privremene uredbe, citiranih u točki 18. ove presude, na koje pobijana uredba upućuje u svojoj točki 34., čiji sadržaj je prenesen u točki 17. ove presude, proizlazi da je tužitelju Komisija odbila priznati status MET‑a samo iz razloga što nije utvrdila da on ispunjava uvjete iz članka 2. stavka 7. točke (c) osnovne uredbe.
1.

poništava se Odluka Komisije 2014/342/EU od 16. listopada 2013. o državnoj potpori SA.18211 (C 25/05) (ex NN 21/05) koju je Slovačka Republika dodijelila društvu FRUCONA Košice a.s.
77

U tom pogledu najprije valja istaknuti da, u skladu sa znanstvenim podacima koje je podnijela Komisija i čiju pouzdanost tužitelji ne osporavaju, Organizacija Ujedinjenih naroda za hranu i poljoprivredu (FAO) u svojem izvješću o VPIP‑u u Meksiku („Highly Pathogenic Avian Influenza in Mexico (H7N3)“ (Visokopatogena influence ptica u Meksiku (H7N3)), Empres Watch, Vol. 26., kolovoz 2012., str. 63. do 71.) potvrđuje da je virus H7N3 prisutan kod divljih ptica u cijelom svijetu, kako je to pokazala kontrola provedena u Sjevernoj Americi, Južnoj Americi (osobito Peruu), u Europi i Aziji, te navodi da su migracija divljih ptica i kontakt s domaćom peradi način unosa ili širenja najčešće zamijećenog virusa. Nadalje, prema znanstvenom članku koji je podnijela Komisija, virus H5N9 također je otkriven kod divljih ptica u Čileu između 2007. i 2009. („Avian Influenza in wild birds from Chile, 2007‑2009“ (Influenca divljih ptica u Čileu, 2007.‑2009.), Virus Research 199 (2015) str. 42. do 45.). Prema internetskoj stranici OIE‑a, epidemije virusa H7N7 također su primijećene u Australiji 2012. i 2013. Nadalje, novi virusi koji uzrokuju VPIP, osobito virus H5N8, zamijećeni su 2014. u Sjedinjenim Državama i Meksiku i mogli bi se proširiti u Južnu Ameriku te se ondje povezati s virusima koji postoje kod populacije divljih ptica. Naposljetku, pojavio se virus H7N9, niskopatogeni virus koji ne pokazuje gotovo nikakav klinički znak kod ptica, ali predstavlja ozbiljnu opasnost za čovjeka.
25

Kao drugo, tužitelj tvrdi da je Komisija povrijedila Direktivu 2004/17 time što nije primijenila kriterije i metodologiju predviđene UFEU‑om za područje tržišnog natjecanja. Pristup Komisije nije u skladu ni s člankom 30. Direktive ni s Odlukom 2005/15, kao ni s Obaviješću Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja Zajednice (SL 1997, C 372, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 18., u daljnjem tekstu: Obavijest o utvrđivanju tržišta). Istraživanja, ispitivanja i testovi koje je tužitelj proveo u pogledu utvrđivanja mjerodavnog tržišta temeljili su se na toj Obavijesti kao i na Odluci 2005/15 te ih se u sudskoj praksi i teoriji kao i u uobičajenoj praksi Komisije smatra priznatom metodologijom za utvrđivanje zamjenjivosti proizvoda, a time i za utvrđivanje stvarno mjerodavnog proizvodnog tržišta. Unatoč tome, Komisija nije primjenjivala kriterije i metodologiju koje je upotrebljavao tužitelj. Osim toga, nije u dovoljnoj mjeri ocijenila dokaze koje je tužitelj dostavio i nije podnijela dokaz o protivnom u skladu s „Best Practices for the Submission of Economic Evidence and Data Collection in Cases Concerning the Application of Articles 101 and 102 TFEU and in Merger Cases”.
76

Nadalje treba istaknuti da, kao što to tvrdi tužitelj, trodimenzionalni žig u ovom slučaju može steći razlikovni karakter uporabom, čak i ako se upotrebljava zajedno s verbalnim ili figurativnim žigom. Dovoljno je da kao rezultat te uporabe zainteresirana javnost zaista raspoznaje proizvod ili uslugu koju jedino označava žig čija je registracija prijavljena kao da potječe od određenog poduzetnika (presuda Nestlé, t. 60. supra, EU:C:2005:432, t. 30.). Opći sud u tom pogledu ističe da se žig za koji je podnesena prijava, za razliku od žiga koji je bio predmet spora u presudi Nestle, t. 60. supra, ne može jasno razgraničiti od žiga čiji je on navodno dio. U ovom slučaju na temelju dokaza koje je dostavio tužitelj i osobito na temelju reklamnog materijala ne može se očito utvrditi je li boca koja se nalazi u tim dokumentima prikaz boce contour s utorima ili se radi o žigu za koji je podnesena prijava. Jednako vrijedi za dokaze u kojima su prikazane boce contour bez utora. Naime, žig za koji je podnesena prijava nije upotrebljavan u kombinaciji sa žigom čiji je on navodno dio, već ga on apsorbira ili je u suprotnom slučaju on sam apsorbiran od strane drugog žiga jer se siluete, kako ona žiga za koji je podnesena prijava tako i žiga čiji je on navodno dio, preklapaju. U tom kontekstu, važno je provjeriti pokazuju li dokazi da se u očima relevantne javnosti žig za koji je podnesena prijava može prepoznati kao pokazatelj trgovačkog podrijetla predmetnih proizvoda.
45

U cjelokupnoj strukturi točke 72. Smjernica, to da potpora za sanaciju ne smije samo služiti za održavanje statusa quo i odgađanje onoga što je neizbježno navodi se samo primjerice kako bi se opravdalo načelo jednokratnog davanja koje je propisano točkom 72. Stoga, u skladu s dinamikom te točke, to da je deset godina nakon dodjeljivanja prve potpore za sanaciju zatražena druga potpora za sanaciju može upućivati na to da je prva potpora samo održala status quo i odgodila ono što je neizbježno. U ovom slučaju, dovoljno je primijetiti, s jedne strane, da je u skladu s utvrđenjima iz točke 38. pobijane odluke, koja tužitelj nije osporavao, sporna prva potpora za sanaciju koja je dodijeljena ACC Compressorsu i s druge strane, da je tužitelj samo ustvrdio da je sporna potpora samo „odgodila ono što je neizbježno“, a da tu tvrdnju nije potkrijepio. Na kraju, budući da je tužitelj svoju tvrdnju utemeljio na sporu o patentima, gore je utvrđeno da taj spor nije bio relevantan za ocjenu spojivosti sporne potpore s unutarnjim tržištem.
29

Nadalje, članak 4. stavak 4. točka (b) legge n. 59 Delega al Governo per il conferimento di funzioni e compiti alle regioni ed enti locali, per la riforma della pubblica amministrazione e per la semplificazione amministrativa od 15. ožujka 1997. (redovni dodatak br. 56 GURI‑ju br. 63 od 17. ožujka 1997.), kako je izmijenjen s Decreto legislativo n. 422 Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 od 19. studenoga 1997. (GURI br. 287 od 10. prosinca 1997.), propisuje: „predvidjeti da regije i lokalne vlasti u okviru svojih odgovarajućih nadležnosti uređuju pružanje usluga neovisno o načinu na koji se to obavlja i neovisno o obliku u kojemu se pružaju, bilo u obliku koncesije bilo u skladu s odredbama iz članaka 22. i 25. Zakona br. 142 od 8. lipnja 1990., sklapanjem ugovora o pružanju javnih usluga, pri čemu se poštuju članci 2. i 3. Uredbe (EEZ) br. 1191/69 i Uredbe (EEZ) br. 1893/91, jamči financijska sigurnost/pouzdanost i proračunska pokrivenost te do 1. siječnja 2000. jamči ostvarivanje omjera od najmanje 0,35 između prihoda od prijevoza i operativnih troškova, umanjenog za troškove infrastrukture nakon što se Direktiva 91/440/EEZ primijeni na željeznički promet od regionalnog i lokalnog interesa; utvrditi načine na koje bi se dokinuo monopol u upravljanju gradskim i izvangradskim prijevozom te kako bi se uvela pravila o konkurenciji u periodično povjeravanje pružanja usluga; utvrditi načine u skladu s kojima bi regije do 1. siječnja 2000. svojim autonomnim ugovorima o pružanju regionalnih usluga nadomjestile ugovore o pružanju javnih usluga između države i Ferrovie dello Stato Spa.“
30

Treba istaknuti, kao što je to tužitelj naglasio na raspravi, da priznanje nezakonitosti Odluke 2014/119 i Uredbe br. 208/2014 može predstavljati temelj za naknadno podnošenje tužbe za naknadu štete pretrpljene zbog tih akata tijekom razdoblja njihove primjene, to jest od 5. ožujka 2014. do 6. ožujka 2015. (vidjeti u tom smislu i slično činjeničnom stanju presudu Vijeće i Komisija, t. 28. supra, EU:C:2013:331, t. 82.).
30

Što se točnije tiče činjenice da on ne pobija ni Odluku 2015/364 ni Provedbenu uredbu 2015/357, ističe da su potonje produljile mjere ograničavanja u pogledu njega samo za tri mjeseca to jest do 6. lipnja 2015. te je bilo malo vjerojatno da bi se u predmetu donijela presuda prije naknadne izmjene mjera. Dodaje da je ipak prilagodio svoje tužbene zahtjeve u pogledu Odluke 2015/876 i Provedbene uredbe 2015/869, koje su kasnije produljile mjere ograničavanja u pogledu njega, i da je stoga zadržao svoj pravni interes u ovom predmetu.
91

Tužitelj se također oslanja na presudu suda Juzgado de lo Mercantil no 2 de Murcia (trgovački sud br. 2 u Murciji, Španjolska) od 10. svibnja 2015., donesenu u okviru redovnog postupka br. 263/2012, koju je on priložio dopisom podnesenim tajništvu Općeg suda 18. svibnja iste godine. Prema njegovu mišljenju, ta presuda predstavlja „novu činjenicu“ jer se njome odbija osobito zahtjev za proglašavanje žiga ništavim koji su njegovi podnositelji podnijeli protiv španjolskog žiga doggis br. 2914857. On ističe da je u navedenoj presudi utvrđeno da ne postoji nijedan činjenični element koji može dokazati da je on postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja svoje prijave za registraciju tog španjolskog žiga.
19

U točki 12.9.1. objedinjenog izvješća Komisija je navela da je slovenski sustav poljoprivrednicima omogućio da u prijavi parcela uključe duge i uske pojaseve livada koje uglavnom okružuju obradivu zemlju, tako da su površine grafičkih poljoprivrednih parcela gospodarstava postale prihvatljive. Prema tom izvješću, to je moglo dovesti do pogrešaka u mjerenjima i stoga do pogrešaka prilikom uzimanja u obzir parcela koje nisu dosegnule najmanju površinu koju poljoprivredna parcela mora imati, a što je u Sloveniji 0,1 hektar, u skladu s člankom 14. stavkom 4. Uredbe Komisije (EZ) br.796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike [neslužbeni prijevod] (SL L 141, str. 18.) i člankom 13. stavkom 9. Uredbe Komisije (EZ) br. 1122/2009 od 30. studenoga 2009. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 u pogledu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava, u okviru programa izravne potpore za poljoprivrednike predviđenih u navedenoj uredbi, kao i za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu višestruke sukladnosti u okviru programa potpore predviđenog za sektor vina (SL L 316, str. 65.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 20., str. 231.). Da bi ilustrirala umjetni oblik grafičke poljoprivredne parcele Komisija se pozvala na parcelu br. 127810 nazvanu „Medja“ (u daljnjem tekstu: Medja). Osim toga je navela da problem nije u samim malim parcelama, nego u neprilagođenosti postupka primijenjenog u svrhu identifikacije poljoprivrednika koji su u svoju prijavu uključili zemljišta kako bi parcele koje nisu dosegnule prag postale prihvatljive. Prema objedinjenom izvješću, uzimajući u obzir članak 30. Uredbe Vijeća br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, o izmjeni uredaba (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1782/2003 (SL L 30, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.) i uslijed nepostojanja prikladnog postupka kontrole u svrhu utvrđivanja i izuzimanja navedenih poljoprivrednih parcela, Komisija je utvrdila da je postojala opasnost za dotične poljoprivredne fondove. Konačno, Komisija je u točki 12.9.3. objedinjenog izvješća utvrdila da, s obzirom na to da slovenska tijela nisu dokazala tvrdnju prema kojoj su dugi i uski pojasevi postojali samo na trajnim pašnjacima, sve grafičke poljoprivredne parcele s površinama između 1,10 i 0,15 hektara predstavljaju opasnost.