ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
82

Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je Opći sud ispitao osnovanost uvrštavanja T. Akhrasa na popise osoba i subjekata koji podliježu mjerama ograničavanja na temelju skupa indicija o njegovu položaju i dužnostima u okviru sirijskog režima koje on nije osporio. Slijedom toga, upućivanje u pobijanoj presudi na presumpciju potpore spomenutom režimu ne može utjecati na zakonitost pobijane presude, s obzirom na to da iz utvrđenja Općeg suda proizlazi da je on u dovoljnoj mjeri provjerio postoji li dovoljno čvrsta činjenična osnova za uvrštavanje T. Akhrasa na predmetne popise (vidjeti analogijom presude Anbouba/Vijeće, C‑630/13 P, EU:C:2015:247, t. 55. i Anbouba/Vijeće, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, t. 54.).
21

On osobito kritizira točke 84. i 85. pobijane presude u kojima je Opći sud presudio da je žalitelj mogao razumjeti da se Vijeće poziva na financijske usluge koje je on osiguravao iranskoj vladi kao središnja banka i da nije bilo potrebno pobliže odrediti te funkcije i ovlasti „s obzirom na to da su one utvrđene zakonodavnim odredbama koje su javno dostupne te se stoga pretpostavlja da su poznate svima”.
28

Uvodno je potrebno s jedne strane napomenuti da se zadaća Suda, kada mu je upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, sastoji u tome da pojasni kriterije primjene koji će nacionalnom sudu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Stoga je nacionalni sud u svakom slučaju u boljem položaju da to učini (presuda Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 27. i navedena sudska praksa).
23

Eventualno ograničenje slobodnog kretanja kapitala također je opravdano drugim važnim razlogom u općem interesu, a to je izbjegavanje smanjenja poreznih prihoda s obzirom na to da bi neizbježna posljedica proširenja i na nerezidente oslobođenja od poreza na nasljedstvo za stjecanje glavnog boravišta bilo takvo smanjenje te bi iskrivilo cilj u svrhu kojeg je to oslobođenje bilo uspostavljeno.
22

Poljoprivredno gospodarstvo Ezernieki je 2005. godine prijavilo 10,20 hektara poljoprivrednog zemljišta kako bi primilo potporu za razvoj organske poljoprivrede u okviru agrookolišne mjere predviđene Uredbom br. 1257/1999. U svrhu primanja iste potpore Ezernieki je 2006. prijavio površinu uvećanu za 2,30 hektara, odnosno površinu veličine 12,50 hektara. To povećanje je dovelo do početka novog petogodišnjeg razdoblja trajanja obveze. On je 2010. podnio zahtjev za plaćanje za površinu. Nasuprot tomu, nije podnio zahtjev za dodjelu agrookolišne potpore ocjenjujući da je petogodišnje razdoblje trajanja obveze završeno.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd i Invacare International SARL i Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Upravno tijelo za porezna i carinska pitanja, u daljnjem tekstu: porezna uprava), zbog tarifnog klasificiranja skutera na električni pogon za invalide.
31

Sud koji je uputio zahtjev treba utvrditi pravni temelj na temelju kojeg je zavod za socijalno osiguranje isplatio mirovinu C. Kohllu i osobito provjeriti je li ta mirovina, koja se a priori dodjeljuje svim nizozemskim rezidentima, u ovom slučaju odobrena C. Kohllu ipak po osnovi njegova nesamostalnog rada u Nizozemskoj ili pak je li njezina visina uvjetovana statusom dotične osobe kao radnika. Ako je odgovor na to pitanje pozitivan, u glavnom postupku može se pozivati na članak 45. UFEU‑a iz istih razloga kao što su to oni navedeni u točkama 23. do 28. ove presude.
27

Treba podsjetiti na to da, kada je Sudu podnesen zahtjev za prethodnu odluku o tarifnom razvrstavanju, njegova je uloga nacionalnom sudu razjasniti kriterije čija će provedba potonjem omogućiti da ispravno razvrsta u KN proizvode o kojima je riječ, a ne da sam provede to razvrstavanje, i to osobito zato što ne raspolaže svim informacijama koje su mu u tom smislu nužne (presude od 7. studenoga 2002., Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26. kao i od 22. studenoga 2012., Digitalnet i dr., C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 i C‑383/11, EU:C:2012:745, t. 61.).
36

Budući da pravilo 3. točka (b) općih pravila za tumačenje KN‑a ne omogućava izvršiti razvrstavanje mješavine plina kao što je UNP kako ga je opisao nacionalni sud, valja primijeniti pravilo 3. točku (c) tih pravila na koje se upućuje u točki 28. ove presude, prema kojem se robu razvrstava u tarifni broj koji dolazi posljednji po redu od onih tarifnih brojeva koji podjednako dolaze u obzir, to jest u ovom slučaju, kao što predlaže Komisija, u tarifni podbroj 2711 19 00 KN‑a to jest pod „druge ukapljene naftne plinove”.
19

U tim je okolnostima cour d’appel de Bruxelles odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li Direktivu 69/335 i, konkretno, njezine članke 2., 4., 10. i 11. uzete kao cjelinu, tumačiti na način da su im protivne odredbe nacionalnog prava poput onih iz članaka 161. do 162. Zakonika o porezu na nasljeđivanje, koji se tiču poreza na UCI‑je, time što UCI‑ji osnovani kao društva kapitala u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji moraju jednom godišnje podmiriti navedeni porez na ukupan iznos svojih udjela upisanih u Belgiji umanjen za iznos otkupa ili isplate takvih upisa, uz posljedicu da iznosi koje su takvi UCI‑ji prikupili u Belgiji podliježu navedenom porezu sve dok navedeni UCI‑ji njima mogu raspolagati? 2. Treba li članke 49. do 55. i 56. do 60. UEZ‑a, ako je potrebno u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da im je protivno to da neka država članica jednostrano mijenja poveznicu na temelju koje se nameće porez, kako je predviđeno člankom 161. i sljedećim člancima Zakonika o porezu na nasljeđivanje, kako bi osobnu poveznicu koja se temelji na boravištu poreznog obveznika, priznatu međunarodnim poreznim pravom, zamijenila navodnom poveznicom stvarne veze koja nije priznata međunarodnim poreznim pravom, vodeći računa o činjenici da, kako bi osigurala svoj fiskalni suverenitet, država članica donosi posebnu sankciju poput one iz članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje samo u odnosu na strane gospodarske subjekte? 3. Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a, ako je potrebno u vezi s člankom 10. i člankom 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da se protive porezu poput gore opisanog, koji, time što uopće ne uzima u obzir poreze kojima u njihovoj državi članici već podliježu UCI‑ji osnovani u nekoj drugoj državi članici, predstavlja dodatni financijski trošak koji može omesti trgovanje njihovim udjelima u Belgiji? 4. Treba li Direktivu 85/611, ako je potrebno u vezi s člancima 10. i 293. drugom alinejom UEZ‑a, tumačiti na način da joj je protivan porez poput gore opisanog, ako isti ugrožava glavni cilj direktive usmjeren na olakšavanje trgovanja udjelima UCI‑ja u Europskoj uniji? 5. Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a tumačiti na način da im se protive administrativni troškovi ubiranja poreza poput onog gore opisanog, a koji snose UCI‑ji osnovani u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji? 6. Treba li članke 49. i 56. UEZ‑a tumačiti na način da im se protivi odredba nacionalnog prava poput one iz članka 162. podstavka 2. Zakonika o porezu na nasljeđivanje time što ta odredba predviđa posebnu sankciju za UCI‑je osnovane u nekoj drugoj državi članici koji trguju svojim udjelima u Belgiji, odnosno sudsku zabranu da ubuduće trguju svojim udjelima u Belgiji, u slučaju da ne podnesu svoju prijavu do 31. ožujka svake godine ili ne plate gore opisani porez?”
—

nije nevažno služi li to korištenje stjecanju dobiti i da je usto javnost za to priopćavanje prijemčiva, tj. do nje se ne ‚dopire’ samo slučajno, pri čemu to nije nužna pretpostavka za priopćavanje javnosti?
65

Imajući to na umu, to tijelo prije donošenja takve odluke, koja po svojoj naravi mora ostati iznimna u okviru primjene sustava predaje uspostavljenog Okvirnom odlukom jer se on temelji na načelima uzajamnog priznavanja i povjerenja, mora u skladu s člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke zatražiti od pravosudnog tijela države članice izdavanja da hitno pruži sve potrebne dodatne informacije koje će mu omogućiti da ispita je li razlog za nepostojanje navoda o postojanju nacionalnog uhidbenog naloga u europskom uhidbenom nalogu to što takav nacionalni uhidbeni nalog koji prethodi i različit je od europskog uhidbenog naloga zapravo ne postoji ili to što takav nalog postoji, ali nije bio naveden.
10

Kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, C. je tijekom porezne godine 2013. u Finskoj primio starosnu mirovinu u ukupnom iznosu od 461900,88 eura, od čega je 251351,10 eura odbijeno na temelju predujma iznosa koji je potrebno platiti na temelju poreza na dohodak. C. je uz svoju starosnu mirovinu ostvarivao i primitke od rada u Finskoj.
13

Spomenuti sud navodi da je u ranijoj odluci presudio da članak 23. stavak 1. prva rečenica Uredbe uređuje samo slučaj stjecanja u dobroj vjeri. Nadalje navodi da bi doslovno tumačenje te odredbe – koja općenito određuje da pravni poslovi koji se odnose na žig Zajednice iz članaka 17., 19. i 22. Uredbe imaju učinak prema trećim stranama u svim državama članicama samo nakon upisa u registar – moglo dovesti do uključivanja tužbi zbog povrede stjecatelja licencije u te pravne poslove. Međutim, prema njegovu mišljenju, s obzirom na to se druga rečenica tog stavka 1. i sljedeći stavak odnose samo na slučaj stjecanja u dobroj vjeri, sustavno tumačenje navedene odredbe dovodi do utvrđenja da isto vrijedi za prvu rečenicu.
13

Direktiva 2013/33 u uvodnim izjavama 15. do 18., 20. i 35. navodi: „(15) Zadržavanje podnositelja zahtjeva trebalo bi primjenjivati u skladu s temeljnim načelom prema kojem se osobu ne bi smjelo zadržavati samo zbog toga [što] traži međunarodnu zaštitu, posebno u skladu s međunarodnim pravnim obvezama država članica i člankom 31. [K]onvencije [o statusu izbjeglica, koja je potpisana u Ženevi 28. srpnja 1951. (Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, svezak 189., str. 150., br. 2545 [1954.]) i dopunjena protokolom iz New Yorka od 31. siječnja 1967.]. Podnositelje zahtjeva smije se zadržati samo pod vrlo jasno definiranim iznimnim okolnostima koje su utvrđene u ovoj Direktivi te u skladu s načelima nužnosti i razmjernosti u odnosu na način i svrhu takvog zadržavanja. Kada se podnositelja zahtjeva zadržava on mora imati djelotvoran pristup potrebnim postupovnim jamstvima, kao što je podnošenje pravnog lijeka pred nacionalnim pravosudnim tijelom. (16) U vezi s upravnim postupcima koji se odnose na razloge zadržavanja, pojam ,dužne pažnje' pretpostavlja da države članice trebaju barem poduzeti konkretne i smislene mjere radi osiguravanja da vrijeme potrebno za provjeru razloga za zadržavanje bude što je moguće kraće te da postoji realna mogućnost da se takva provjera obavi kroz najkraće moguće vrijeme. Zadržavanje ne smije biti dulje nego što je to opravdano potrebno za dovršavanje svih odgovarajućih postupaka. (17) Razlozi za zadržavanje navedeni u ovoj Direktivi ne dovode u pitanje druge razloge za zadržavanje, uključujući razloge za zadržavanje u okviru kaznenog postupka koji se primjenjuju prema nacionalnom pravu, koji nisu povezani sa zahtjevom za međunarodnu zaštitu državljanina treće zemlje ili osobe bez državljanstva. (18) Sa zadržanim podnositeljima zahtjeva trebalo bi postupati s punim poštovanjem ljudskog dostojanstva i njihov prihvat mora biti posebno koncipiran radi zadovoljavanja njihovih potreba u toj situaciji. Države članice moraju posebno osigurati da se primjenjuje članak 37. Konvencije Ujedinjenih naroda [o pravima djeteta, sklopljene u New Yorku 20. studenoga 1989., koju su ratificirale sve države članice]. [...] (20) Kako bi se bolje osigurala tjelesna i psihološka nepovredivost podnositelja zahtjeva, zadržavanje bi trebalo biti krajnje rješenje te se smije primijeniti tek nakon što se pažljivo razmotre sve druge mjere koje nisu mjere oduzimanja slobode odnosno zadržavanje. Sve druge mjere koje nisu zadržavanje moraju biti u skladu s temeljnim ljudskim pravima podnositelja zahtjeva. [...] (35) Ovom se Direktivom poštuju temeljna prava i čuvaju načela koja su posebno priznata [Poveljom]. Ovom se Direktivom nastoji posebno osigurati puno poštovanje ljudskog dostojanstva i poticati primjenu članaka 1., 4., 6., 7., 18., 21., 24. i 47. Povelje te je treba na odgovarajući način provoditi.“
18

Osnovni sastojak proizvoda iz glavnog postupka jest kalcij, a primjenjuje se nakon otapanja u vodi. Svaka tableta sadrži 500 mg kalcija. Informacije o tom proizvodu, osobito o njegovu doziranju, uporabi i aktivnoj tvari nalaze se na njegovoj kutiji i u uputama za korisnike. Preporučena doza za odrasle jest 1 do 3 šumeće tablete, odnosno 500 mg do 1500 mg kalcija dnevno, i za djecu 1 do 2 šumeće tablete, odnosno 500 mg do 1000 mg kalcija dnevno. Navedene upute za korisnike navode da šumeće tablete služe za sprečavanje i liječenje nedostatka kalcija ili u vezi s posebnim postupcima sprečavanja i liječenja osteoporoze. Salutas Pharma prodaje te šumeće tablete samo u ljekarnama.
41

Najprije treba podsjetiti na to da je, kada je Sudu podnesen zahtjev za prethodnu odluku o tarifnom razvrstavanju, njegova uloga nacionalnom sudu razjasniti kriterije čija će provedba potonjem omogućiti da ispravno razvrsta u KN proizvode o kojima je riječ, a ne da sam provede to razvrstavanje, i to osobito zato što ne raspolaže svim informacijama koje su mu u tom smislu neophodne. Stoga je nacionalni sud u svakom slučaju u boljem položaju da to učini (vidjeti presudu Lukoyl Neftohim BurgasC‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 27.).
17

U skladu s odlukom kojom se upućuje prethodno pitanje, nakon što joj se oguli koža, soja se najprije podvrgava postupku ekstrakcije ulja, nakon kojeg ostaje ono što se uobičajeno naziva sojinim brašnom. To se brašno zatim pomiješa s etanolom i vodom radi izdvajanja preostalih masnoća, smanjenja sadržaja tvari koje nisu bjelančevine, uglavnom ugljikohidrata ili vlakana, i odstranjivanja određenih štetnih tvari. Tako dobiveni koncentrat sojinih bjelančevina ne sadrži trag korištenog etanola. Sastoji se, posebice, od bjelančevina, do 62% masenog udjela, i škroba, do manje od 10% masenog udjela.
26

Na temelju članka 5. stavka 1. točke (a) Direktive 2008/95, nositelj žiga ima pravo spriječiti treću stranu da bez njegova odobrenja koristi znak istovjetan tom žigu, ako se on koristi u trgovačkom prometu, ako se koristi u odnosu na proizvode ili usluge koji su istovjetni onima za koje je žig registriran, i ako to korištenje negativno utječe ili može negativno utjecati na funkcije žiga, među kojima se ne nalazi samo glavna funkcija žiga, a to je jamstvo podrijetla proizvoda ili usluge potrošačima (u daljnjem tekstu: funkcija označavanja podrijetla), nego i njegove druge funkcije, poput jamstva kvalitete tog proizvoda ili te usluge te funkcije komunikacije, ulaganja ili oglašavanja (vidjeti u tom smislu presude L’Oréal i dr., C‑487/07, EU:C:2009:378, t. 58.; Google France i Google, C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, t. 49., 77. i 79., kao i Interflora i Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, t. 38.).
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Kødbranchens Fællesråda (Međusektorska organizacija sektora goveđeg mesa) kao zastupnika sedam klaonica, odnosno Århus Slagtehusa A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionena, Hadsund Kreaturslagterija A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagterija A/S, Kjellerup Eksportslagterija A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagterija A/S i Vejle Eksportslagterija A/S (u daljnjem tekstu zajedno nazvane: klaonice), te Ministerieta for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (Ministarstvo prehrane, poljoprivrede i ribarstva) i Fødevarestyrelsena (danska Uprava za veterinarstvo i prehranu), povodom naplate pristojbi namijenjenih pokrivanju troškova službenih kontrola hrane i hrane za životinje.
8

Članak 26. navedene uredbe, naslovljen „Obavijest o odluci o transferu“, u stavku 1. propisuje: „Kada zamoljena država članica pristane prihvatiti ili ponovno prihvatiti podnositelja zahtjeva ili drugu osobu iz članka 18. stavka 1. točaka (c) ili (d), država članica moliteljica obavješćuje predmetnu osobu o odluci o njezinu transferu u odgovornu državu članicu i, kada je to prikladno, o odluci da njezin zahtjev za međunarodnu zaštitu ne razmatra. Ako pravni ili drugi savjetnik zastupa predmetnu osobu, država članica može odlučiti da o odluci obavijesti pravnog ili drugog savjetnika umjesto predmetnu osobu a, kada je to prikladno, priopći odluku predmetnoj osobi.“
13

Conseil du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima) odlukom od 30. travnja 2014. odbio je tu tužbu. U svojoj je presudi, među ostalim, naveo: „U svakom slučaju, Conseil [du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima)] utvrđuje da je protekla gotovo godina dana od trenutka kada je [A. Bensada Benallal] predočio svoj ugovor o radu s društvom [...] i izvješća [...], koje je dovelo do donošenja pobijane odluke, a u tom razdoblju [A. Bensada Benallal] nije dostavio ni priopćio nikakvu informaciju [Officeu des étrangers (Ured za strance)] u vezi s problemima na koje se poziva u tužbi s kojima je bio suočen u okviru svojeg ugovora o radu s navedenim društvom. Doista, ako je [A. Bensada Benallal] smatrao da može navesti elemente koji sprečavaju ukidanje njegove dozvole boravka, on je bio dužan obavijestiti [Office des étrangers (Ured za strance)] o tim elementima, a nije [Office des étrangers (Ured za strance)] bio dužan pozvati [A. Bensadu Benallala] da se očituje u tom pogledu. Conseil du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima) podsjeća da tužitelj snosi teret dokazivanja ispunjenosti pretpostavki za dobivanje i zadržavanje prava koje traži. S obzirom na to da je [A. Bensada Benallal] podnio zahtjev za izdavanje potvrde o svojoj prijavi u Belgiji u svojstvu radnika, mogao je/morao je legitimno očekivati da neizvršenje njegova ugovora o radu (neovisno o [njemu]) podrazumijeva posljedice na njegov boravak i biti svjestan da je trebalo samoinicijativno priopćiti te informacije [Officeu des étrangers (Ured za strance)], a uvidom u upravni spis proizlazi da to nije bio slučaj. Okolnost da [A. Bensada Benallal] nije primio nikakvo preporučeno pismeno, što je potvrđeno u istrazi, i da nije imao mogućnost biti [saslušan] ne osporava to utvrđenje, s obzirom na to se prigovor [A. Bensade Benallala] ne odnosi izravno na pobijanu odluku, nego na njegov sastanak od 4. rujna 2013. sa socijalnim inspektorom [...] (taj sastanak ne temelji se samo na izjavama nego i na objektivnim utvrđenjima koja [A. Bensada Benallal] ne osporava).“
10

Juzgado de lo Mercantil no 6 de Madrid (trgovački sud br. 6 u Madridu) prihvatio je djelomično tužbu C. Liffersa te je naložio Mandarini i Mediasetu, među ostalim, da mu isplate iznos od 3370 eura za naknadu imovinske štete koja je nastala uslijed te povrede kao i iznos od 10000 eura za prouzročenu neimovinsku štetu. Postupajući povodom žalbe, Audiencia Provincial de Madrid (provincijski sud u Madridu) snizio je iznos naknade imovinske štete na 962,33 eura te je u cijelosti ukinuo osudu Mandarine i Mediaseta na naknadu neimovinske štete. Naime, prema mišljenju tog suda, s obzirom na to da je C. Liffers odabrao način izračunavanja koji se temelji na hipotetskim naknadama iz članka 140. stavka 2. točke (b) Zakona o intelektualnom vlasništvu, on više nema osnove tražiti uz to i naknadu svoje neimovinske štete. U tu svrhu trebao je odabrati način izračunavanja iz stavka 2. točke (a) navedenog članka. Odabir jednog načina izračunavanja isključuje drugi pa je kombinacija dvaju izračunavanja isključena.
39

Nasuprot tomu, što se tiče drugog uvjeta koji se odnosi na usluge koje provode posrednici i zastupnici u osiguranju ili njihovi podugovaratelji, one moraju biti povezane sa samom naravi profesije posrednika ili zastupnika u osiguranju, a koja se sastoji od stjecanja novih klijenata i njihova povezivanja s osigurateljem radi sklapanja ugovora o osiguranju (vidjeti osobito presude Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, t. 45; Arthur Andersen, C‑472/03, EU:C:2005:135, t. 36., i J. C. M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, t. 18.). Kada je riječ o podugovaratelju, bitno je da sudjeluje u sklapanju ugovora o osiguranju (vidjeti u tom smislu presudu J. C. M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, t. 9. i 18.).
29

Na početku je potrebno napomenuti da, kada je Sudu upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, njegova zadaća sastoji se više u tome da pojasni kriterije primjena kojih će omogućiti nacionalnom sudu pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da sam provodi to razvrstavanje, tim više što sam Sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Dakle, nacionalni je sud u svakom slučaju u boljem položaju da to učini (presuda Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, t. 27.).
19

U tim okolnostima, Raad van State (Državno vijeće) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „Moraju li nacionalna tijela u skladu s člankom 16. Uredbe br. 261/2004 donijeti provedbene mjere koje daju temelj za upravnopravno izvršenje od strane tijela određenog u skladu s [tim] člankom 16. u svakom pojedinom slučaju u kojem je došlo do povrede članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. Uredbe br. 261/2004 kako bi se u svakom pojedinom slučaju moglo zajamčiti pravo putnika na odštetu, s obzirom na to da je prema nizozemskom pravu otvorena mogućnost zaštite pred građanskim sudovima radi zaštite prava koja putnicima pripadaju na temelju odredaba prava Unije iz članka 5. stavka 1. točke (c) i članka 7. Uredbe br. 261/2004?“
27

S tim u svezi, u članku 2. podstavku 7. pojam „roditeljska odgovornost“ predmet je široke definicije, u smislu da obuhvaća sva prava i obveze koji se odnose na dijete ili njegovu imovinu, koji su sudskom odlukom dodijeljeni fizičkoj ili pravnoj osobi, primjenom prava ili sporazumom s pravnim učinkom (presude C, C‑435/06, EU:C:2007:714, t. 49. i C, C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, t. 59.). Nadalje, iako članak 1. stavak 2. Uredbe sadrži popis područja obuhvaćenih navedenim propisom pod „roditeljskom odgovornosti“, taj popis nije iscrpan, već samo indikativan, što je vidljivo iz upotrebe izraza „uključuje i“ (presude C, C‑435/06, EU:C:2007:714, t. 30. i C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, t. 63.).