ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37

U tom pogledu iz elemenata spisa kojima raspolaže Sud proizlazi da se u skladu s finskim zakonodavstvom ispitivanje pravnog lijeka pred žalbenim sudom sastoji od dviju faza. Tijekom prve faze žalbeni sud odlučuje o odobrenju daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka u okviru pisanog postupka na temelju prvostupanjske odluke, pravnog lijeka koji mu je podnesen, mogućeg očitovanja druge stranke u postupku i, ako je to potrebno, na temelju drugih elemenata iz spisa. To odobrenje daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka dodjeljuje se ako ga odobri barem jedan član tročlanog sastava suda. U svakom slučaju, odobrenje daljnjeg ispitivanja pravnog lijeka treba odobriti ako se utvrdi postojanje jednog od razloga iz članka 11. stavka 1. poglavlja 25.a Zakonika o sudskom postupku. Tijekom druge faze, ako je to odobrenje dodijeljeno, žalbeni sud provodi cjelovito ispitivanje pravnog lijeka.
3.

U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje i, prema tome, prihvaćanja mogućnosti da država članica primijeni i neki drugi uvjet osim onog iz članka 10. stavka 2. Direktive [2003/86] (da je član obitelji ‚ovisan o izbjeglici’), je li ona ovlaštena, ako to smatra prikladnim, postaviti bilo koji uvjet, uključujući i one koji su u članku 4. stavcima 2. i 3. [te direktive] ustanovljeni u pogledu drugih članova obitelji, ili smije primijeniti isključivo uvjet iz članka 4. stavka 3. [navedene direktive]? U tom slučaju, što podrazumijeva uvjet iz članka 4. stavka 3. Direktive prema kojem su članovi obitelji ‚objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health’? Treba li ga tumačiti na način da se član obitelji ne može [skrbiti] ‚za […] vlastite potrebe’ ili na način da ‚[nije] u mogućnosti’ brinuti se ‚o sebi’ ili ovisno o slučaju na neki drugi način?”
18

Ipak, sud koji je uputio zahtjev smatra da dodatak sportašima državnih reprezentacija nema narav samo javnog socijalnog davanja, s obzirom na to da se isplaćuje redovno i paralelno s mirovinom, kako bi se iznos potonje uskladio s iznosima predviđenima člankom 3. točkama (a) do (c) navedenog zakona. S druge strane, prema osobi UB se kao članu reprezentacije timskog sporta postupalo različito u odnosu na njegove suigrače samo zato što za razliku od njih nije slovački državljanin, iako je i on zahvaljujući vlastitim naporima i sportskim sposobnostima doprinio zajedničkom uspjehu reprezentacije.
28

Kao što je to naveo sud koji je uputio zahtjev, navedeno načelo francuskog prava podrazumijeva, s jedne strane, to da se pojedinac ne može zbog istih činjenica pozivati i na ugovornu odgovornost i na odgovornost za štetu druge osobe i, s druge strane, to da je odgovornost za štetu isključena u korist ugovorne odgovornosti čim su stranke povezane valjanim ugovorom, a šteta koju je pretrpjela jedna od stranaka proizlazi iz neispunjenja ili neurednog ispunjenja jedne od ugovornih obveza.
35

U tom pogledu, najprije treba odbiti argument društva GRDF da su odluke tijela za rješavanje sporova upravne odluke koje ne mogu proizvoditi učinke prije nego što je između stranaka nastao spor. Takvo bi tumačenje bilo protivno ciljevima Direktive 2009/73 i negativno bi utjecalo na njezin koristan učinak. Kao što to ističe Komisija u svojim pisanim očitovanjima, valja podsjetiti na stalnu sudsku praksu Suda prema kojoj je obveza da se osigura puni učinak prava Unije, a osobito da se uklone posljedice povrede prava Unije, ne samo na nacionalnim sudovima nego i na svim državnim tijelima, uključujući upravna, koja su u okviru svojih nadležnosti zadužena za primjenu prava Unije (vidjeti u tom smislu presude od 12. lipnja 1990., Njemačka/Komisija, C‑8/88, EU:C:1990:241, t. 13.; od 7. siječnja 2004., Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, t. 64. i od 4. prosinca 2018., Minister for Justice and Equality i Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, t. 38. i 39.).
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Amoena Ltd i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (porezna i carinska uprava Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, u daljnjem tekstu: porezna uprava), u vezi s tarifnim razvrstavanjem grudnjaka namijenjenih nošenju nakon mastektomije.
2

Zahtjevi su upućeni u okviru dvaju postupaka za europski platni nalog između društva Bondora AS, s jedne strane, te Carlosa V. C. i osobe XY, s druge strane, povodom naplate tražbina društva Bondora AS koje proizlaze iz ugovora o zajmu.
50

U tom pogledu valja podsjetiti na to da je, kao prvo, zakonodavac Unije u uvodnim izjavama 7. i 14. Uredbe o ZUT‑u izričito istaknuo potrebu jačanja odgovornosti proizvođačkih organizacija kao i pružanja potrebne financijske potpore kako bi im se omogućilo da imaju veću ulogu u svakodnevnom upravljanju ribarstvom, tako da svoje članove mogu navesti da obavljaju svoje aktivnosti ribolova i akvakulture na održiv način, u skladu s okvirom koji je utvrđen ciljevima ZRP‑a. Kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točkama 49. do 51. svojeg mišljenja, cilj koji se želi postići financijskom potporom iz članka 66. stavka 1. Uredbe o EFPR‑u i, općenitije, sustavom financiranja uvedenim u okviru posljednje reforme u području ZRP‑a treba tumačiti u vezi s važnom ulogom koja je dodijeljena tim organizacijama, s obzirom na to da im je dodijeljen stvaran doprinos ostvarivanju zadaće od općeg interesa.
6

U članku 3. Direktive 96/71, naslovljenom „Uvjeti zaposlenja”, predviđa se: „1. Države članice osiguravaju da, neovisno o pravu koje se primjenjuje na radni odnos, poduzeća iz članka 1. stavka 1. radnicima upućenim na njihovo državno područje jamče uvjete zaposlenja u odnosu na sljedeća pitanja, koja su u državi članicu u kojoj se obavlja posao određena: – zakonom ili drugim propisom, i/ili – kolektivnim ugovorima ili arbitražnim pravorijecima proglašenim univerzalno primjenjivim u smislu stavka 8., ako se odnose na djelatnosti iz Priloga: (a) maksimalno radno vrijeme i minimalno vrijeme odmora; (b) minimalni plaćeni godišnji odmori; (c) minimalne plaće, uključujući one uvećane za prekovremeni rad; ova se točka ne primjenjuje na dopunske strukovne mirovinske sustave; (d) uvjete ustupanja radnika, posebno od strane poduzeća za privremeno zapošljavanje; (e) zdravstvene uvjete, sigurnost i higijenu na radu; (f) zaštitne mjere u odnosu na uvjete zaposlenja trudnica ili žena koje su nedavno rodile, djece i mladih; (g) jednako postupanje prema muškarcima i ženama i ostale odredbe u odnosu na nediskriminaciju. […] 2. U slučaju početnog sastavljanja i/ili prve ugradnje robe, koji čine sastavni dio ugovora o isporuci robe i koji su nužni za stavljanje isporučene robe u uporabu te ih obavljaju stručni i/ili specijalizirani radnici poduzeća koje obavlja isporuku, stavak 1. prvi podstavak točke (b) i (c) ne primjenjuje se ako razdoblje upućivanja ne prelazi osam dana. Ova se odredba ne primjenjuje na djelatnosti u području građevinskih radova nabrojane u Prilogu. 3. Države članice mogu, nakon savjetovanja sa socijalnim partnerima, u skladu s tradicijama i praksom svake države članice odlučiti da se ne primjenjuje stavak 1. prvi podstavak točka (c) u slučajevima iz članka 1. stavka 3. točaka (a) i (b), ako duljina upućivanja ne prelazi jedan mjesec. 4. Države članice mogu, u skladu s nacionalnim pravom i/ili praksom, predvidjeti odstupanje od stavka 1. prvog podstavka točke (c) u slučajevima navedenim u članku 1. stavku 3. točkama (a) i (b) te od odluke države članice u smislu stavka 3. ovog članka, pomoću kolektivnih ugovora u smislu stavka 8. ovog članka za jednu ili više djelatnosti ako duljina upućivanja ne prelazi jedan mjesec. 5. Države članice mogu predvidjeti odobravanje izuzeća od stavka 1. prvog podstavka točaka (b) i (c) u slučajevima navedenim u članku 1. stavku 3. točkama (a) i (b) na temelju činjenice da posao koji se obavlja nije znatan. Države članice koje koriste mogućnost iz prvog podstavka određuju kriterije koje posao koji se obavlja mora ispunjavati kako bi se smatrao ‚neznatnim’. […] 7. Stavci od 1. do 6. ne sprečavaju primjenu uvjeta zapošljavanja koji su povoljniji za radnike. […] 10. Ova Direktiva ne sprečava države članice da, u skladu s Ugovorom, na svoja poduzeća i poduzeća drugih država na jednak način primjenjuju: – uvjete zaposlenja na pitanja osim pitanja iz prvog podstavka stavka 1. u mjeri u kojoj se radi o odredbama javnog poretka, – uvjete zaposlenja određenih kolektivnim ugovorima ili arbitražnim pravorijecima u smislu stavka 8. i koji se odnose na djelatnosti osim onih spomenutih u Prilogu.”
14

C. M. Service, koji je rangiran kao drugi nakon okončanja postupka nadmetanja, podnio je tužbu pred Tribunaleom amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud u Laciju, Italija) radi poništenja odluke Rimskog sveučilišta La Sapienza od 12. travnja 2017. o dodjeli ugovora o javnoj nabavi o kojem je riječ u glavnom postupku GTE Tedeschiju, ukupnog iznosa od 31744359,67 eura, bez PDV‑a i troškova osiguranja. U prilog svojoj tužbi, C. M. Service istaknuo je jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi općih ograničenja predviđenih talijanskim pravom, zbog toga što je dio ugovora koji je uspješni ponuditelj namjeravao podugovoriti predstavljao više od 30 % ukupnog iznosa tog ugovora o javnoj nabavi. Također je tvrdio da javni naručitelj nije pouzdano in concreto ispitao ponudu koju je predstavio uspješni ponuditelj, s obzirom na to da je prihvatio, protivno relevantnim odredbama talijanskog prava, da naknada poduzeća podugovaratelja bude manja za više od 20 % u odnosu na jedinične cijene koje proizlaze iz sklopljenog ugovora.
11

U skladu s člankom 4. točkom 3. podtočkom (c) tog zakona on se ne primjenjuje na: „ugovore koji za predmet imaju isporuku robe ili pružanje usluga uz naknadu koji su u cijelosti ili djelomično financirani iz sredstava: […] (c) strukturnih fondova i Kohezijskog fonda Europske unije.”
23

U potporu navedenoj tužbi Iccrea Banca istaknula je u biti da se Banka Italije oslonila na pogrešno tumačenje članka 5. stavka 1. Delegirane uredbe 2015/63. Ona je tako za potrebe izračuna doprinosa o kojima je riječ u glavnom postupku uzela u obzir obveze iz odnosa Iccrea Bance s kreditnim zadrugama, iako ih je, prema mišljenju te banke, trebalo isključiti iz tog izračuna primjenom, po analogiji, odredbi te delegirane uredbe koje se odnose na unutargrupne obveze odnosno na institucije koje posluju u području promotivnih kredita. To pogrešno tumačenje dovelo je, prema njezinu mišljenju, i do toga da Banka Italije prilikom dostave podataka SRB‑u nije istaknula posebnosti integriranog sustava u kojem posluje Iccrea Banca, što je dovelo do pogreške u izračunu ex ante doprinosa SRF‑u za 2016. godinu.
35

Napokon, kao što je to nezavisni odvjetnik u bitnome naveo u točkama 57. i 58. svojeg mišljenja, to se tumačenje dosega zaštite dodijeljene predmetnom ZOZP‑u nameće u pogledu registracija ZOI‑ja „Aceto balsamico tradizionale di Modena” i „Aceto balsamico tradizionale di Reggio Emilia”, koje je uostalom, kao što je to navedeno u uvodnim izjavama Uredbe br. 583/2009, Komisija također uzela u obzir prilikom donošenja potonje. Naime, za uporabu pojmova „aceto” i „balsamico” u tekstu tih ZOI‑ja kao i za uporabu njihove kombinacije i njihovih prijevoda ne može se smatrati da ugrožava zaštitu dodijeljenu predmetnom ZOZP‑u.
16

Tužba koju je A. Bocero Torrico podnio protiv INSS‑a i Opće riznice za socijalno osiguranje Juzgadu de lo Social no 2 de Ourense (Radni sud br. 2 u Ourenseu, Španjolska) te ona koju je J. P. K. F. Bode podnio protiv tih tijela Juzgadu de lo Social no 2 de A Coruña (Radni sud br. 2 u A Coruñi, Španjolska) odbijene su. Ti sudovi smatrali su da je iznos „ostvarene mirovine” u smislu članka 208. stavka 1. točke (c) LGSS‑a, koji mora biti viši od iznosa najniže mirovine na koju zainteresirana osoba ima pravo s navršenih 65 godina života kako bi ostvarila pravo na prijevremenu starosnu mirovinu, iznos stvarne mirovine koju je dužna isplaćivati Kraljevina Španjolska. Oni su se oslanjali na cilj španjolskog zakonodavstva, čija je svrha izbjegavanje plaćanja dodatka do iznosa najniže zakonske starosne mirovine osobama koje još nisu navršile zakonsku dob za umirovljenje zadržavajući ih na tržištu rada.
24

U slučaju da je to tako, valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, nadležnost iz članka 4. Uredbe br. 1215/2012, to jest nadležnost sudova države članice na čijem području tuženik ima domicil, opće pravilo. Ta uredba predviđa pravila o posebnoj i isključivoj nadležnosti upravo odstupajući od tog općeg pravila u taksativno navedenim slučajevima u kojima tuženik može ili mora, ovisno o slučaju, biti tužen pred sudom druge države članice (presuda od 8. svibnja 2019., Kerr, C‑25/18, EU:C:2019:376, t. 21. i navedena sudska praksa).
12

U skladu s člankom 8. Zakonika o cestovnom prometu odluka kojom je izrečena upravna kazna mora se poništiti ako vlasnik registarskog broja predmetnog motornog vozila podnese žalbu protiv te odluke i, kao prvo, učini vjerojatnim da je, protiv njegove volje, druga osoba koristila to vozilo i da on to iz opravdanih razloga nije mogao spriječiti te, kao drugo, dostavi ugovor o zakupu u pisanom obliku zaključen u gospodarske svrhe i na razdoblje ne duže od tri mjeseca, a iz kojeg je moguće utvrditi tko je na dan protupravnog postupanja upravljao navedenim vozilom ili, kao treće, da predoči oslobađajući dokaz ili izjavu iz koje proizlazi da na dan protupravnog postupanja više nije bio vlasnik ni posjednik predmetnog motornog vozila.
1

Društvo Mytilinaios Anonymos Etaria – Omilos Epicheiriseon u svojoj žalbi zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 13. ožujka 2018., Alouminion/Komisija (T‑542/11 RENV, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2018:132), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu protiv Odluke Komisije 2012/339/EU od 13. srpnja 2011. o državnoj potpori SA.26117 – C 2/2010 (ex NN 62/2009) koju je Grčka dodijelila društvu Aluminium of Greece SA (SL 2012., L 166, str. 83., u daljnjem tekstu: sporna odluka).
45

U ovom slučaju čini se da je, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, uvjet koji se odnosi na postojeći i stvaran interes u svakom slučaju ispunjen, s obzirom na to da je sud koji je uputio zahtjev istaknuo da je prije postavljanja sustava bilo krađa, provala i vandalizama, i to unatoč tomu što je na ulazu u zgradu bio postavljen sigurnosni sustav s portafonom i magnetskom karticom.
–

za belgijsku vladu, C. Van Lul, C. Pochet, P. Cottin, u svojstvu agenata, uz asistenciju C. Decordier, avocate, i T. Bricouta, advocaat,
46

Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje okolnošću da su člankom 3. stavkom 3. Direktive 2003/86 situacije poput onih o kojima je riječ u predmetu C‑382/18 izričito isključene iz područja primjene te direktive, s obzirom na to da iz sudske prakse Suda proizlazi da takva okolnost ne može dovesti u pitanje nadležnost Suda za odlučivanje o zahtjevu za prethodnu odluku u okviru utvrđenom ustaljenom sudskom praksom Suda navedenom u točkama 41. do 43. ove presude (vidjeti u tom smislu presude od 7. studenoga 2018., C i A, C‑257/17, EU:C:2018:876, t. 36. do 43.; od 7. studenoga 2018., K i B, C‑380/17, EU:C:2018:877, t. 40. i od 13. ožujka 2019., E., C‑635/17, EU:C:2019:192, t. 40. do 42.).
7

Člankom 5. te uredbe, naslovljenim „Otkazivanje leta”, određeno je: „1. U slučaju otkazivanja leta, dotični putnici: (a) imaju pravo na pomoć od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 8.; (b) imaju pravo na pomoć od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 9. stavkom 1. točkom (a) i člankom 9. stavkom 2., kao i, u slučaju preusmjeravanja kada je predviđeno vrijeme polaska novog leta najmanje jedan dan nakon vremena polaska koje je bilo planirano za otkazani let, na pomoć navedenu u članku 9. stavku 1. točki (b) i članku 9. stavku 1. točki (c); i (c) imaju pravo na odštetu od strane stvarnog zračnog prijevoznika u skladu s člankom 7., osim ako: i. su obaviješteni o otkazivanju leta najmanje dva tjedna prije vremena polaska predviđenog redom letenja; ili ii. su obaviješteni o otkazivanju leta u roku od dva tjedna do sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja i ponuđeno im je preusmjeravanje koje im omogućuje da otputuju ne više od dva sata prije vremena polaska predviđenog redom letenja i da stignu na konačno odredište unutar četiri sata od planiranog vremena dolaska; ili iii. u roku od sedam dana prije vremena polaska predviđenog redom letenja ponuđeno im je preusmjeravanje, čime im je omogućeno da otputuju ne više od sat vremena ranije od predviđenog vremena polaska i da stignu na konačno odredište unutar dva sata od planiranog vremena dolaska. 2. Kada se putnike obavješćuje o otkazivanju leta, istima treba dati objašnjenje o mogućem zamjenskom prijevozu. 3. Stvarni zračni prijevoznik nije dužan platiti odštetu u skladu s člankom 7., ako može dokazati da je do otkazivanja leta došlo zbog izvanrednih okolnosti koje se nije moglo izbjeći čak ni ako su sve razumne mjere poduzete. 4. Teret dokaza je li i kada putnik obaviješten o otkazivanju leta, leži na zračnom prijevozniku.”
22

Taj sud smatra da je, s obzirom na sudsku praksu Suda, dužan po službenoj dužnosti razmotriti primjenu pravila koja se odnose na nepoštene odredbe ako se usluga pruža potrošaču. On smatra da je u predmetima koji se pred njim vode, s jedne strane, riječ o „potrošačima” u smislu teorije nepoštenih odredbi, s obzirom na to da, prema njegovu mišljenju, taj pojam obuhvaća „svaku fizičku osobu koja djeluje u svrhe koje su izvan okvira njezine trgovačke, poslovne, obrtničke ili profesionalne djelatnosti”, i, s druge strane, „poduzetnika” u smislu te iste teorije, upućujući u tom pogledu na presudu Hof van Cassatie (Kasacijski sud, Belgija). Stoga on navodi da je dužan nastaviti razmatranje primjene navedene teorije i u tom pogledu se pita o prirodi pravnog odnosa između društva NMBS i tuženikâ u glavnim postupcima kao i, slijedom toga, o činjenici je li bio sklopljen ugovor o prijevozu.
20

U tim je okolnostima Conseil d’État (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Zahtijeva li pravo Unije i osobito Uredba br. 1169/2011, kad je navođenje podrijetla proizvoda koji je obuhvaćen područjem primjene te uredbe obvezno, da se na proizvodu s područja koje je od 1967. pod okupacijom Države Izraela navede to područje i to da je proizvod podrijetlom iz izraelskog naselja, ako je to slučaj? 2. Ako se to ne zahtijeva, dopuštaju li odredbe te uredbe, osobito one iz njezina poglavlja VI., da država članica zahtijeva takva navođenja?”
4

Članak 4. navedene direktive glasio je: „1. U skladu s člankom 2. stavkom 3., projekti koji pripadaju vrstama navedenima u Prilogu I. podliježu procjeni u skladu s člancima 5. do 10. 2. Projekti koji pripadaju vrstama navedenima u Prilogu II. podliježu procjeni u skladu s člancima 5. do 10., kada države članice smatraju da to njihova obilježja zahtijevaju. U tu svrhu države članice mogu, među ostalim, odrediti određene vrste projekata koje podliježu procjeni ili utvrditi kriterije i/ili pragove kako bi se moglo odrediti koji bi od projekata koji pripadaju vrstama navedenima u Prilogu II. trebali biti podvrgnuti procjeni u skladu s člancima 5. do 10.” [neslužbeni prijevod]
44

Točno je da je mogućnost država članica da ograniče ili ukinu pravo na materijalne uvjete prihvata, ovisno o slučaju, izričito predviđena samo u članku 20. stavcima 1. do 3. Direktive 2013/33, koji se u biti odnose na mogućnost da, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 25. te direktive, podnositelji zahtjeva zlouporabe sustav za prihvat uspostavljen navedenom direktivom. Međutim, stavak 4. tog članka izričito ne isključuje to da se sankcija može odnositi na materijalne uvjete prihvata. Usto, kao što to među ostalim ističe Komisija, ako države članice mogu poduzeti mjere koje se odnose na te uvjete kako bi se zaštitile od rizika zlouporabe sustava prihvata, one moraju također raspolagati tom mogućnošću u slučaju teškog kršenja pravila u centrima za smještaj ili opasnog nasilnog ponašanja s obzirom na to da takvi postupci mogu narušiti javni red i sigurnost osoba i imovine.
13

U skladu s člankom 2. stavkom 5. Zakona o zabrani nepoštenih praksi, prodavatelji sirovog mlijeka klasificiraju se u deset skupina s obzirom na dnevno prodanu količinu sirovog mlijeka s prirodnim udjelom masti, izraženu u kilogramima (kg). Ta količina je za prvu skupinu do uključivo 100 kg, za drugu skupinu veća od 100 kg do uključivo 200 kg, za treću skupinu veća od 200 kg do uključivo 300 kg, za četvrtu skupinu veća od 300 kg do uključivo 500 kg, za petu skupinu veća od 500 kg do uključivo 1000 kg, za šestu skupinu veća od 1000 kg do uključivo 2000 kg, za sedmu skupinu veća od 2000 kg do uključivo 4000 kg, za osmu skupinu veća od 4000 kg do uključivo 10000 kg, za devetu skupinu veća od 10000 kg do uključivo 20000 kg i za desetu skupinu veća od 20000 kg.
21

U prilog odluci od 26. travnja 2017. navedeno je tijelo, među ostalim, istaknulo sljedeće: – preuranjeni zahtjev za izdavanje novog odobrenja za referentno sredstvo promijenio je datum isteka roka odobrenja za to sredstvo, koji je s 31. prosinca 2016. prešao na 1. prosinca 2025. Stoga datum isteka, 31. prosinca 2016., koji je predviđen u odobrenju za paralelnu trgovinu više nije prilagođen onom referentnog sredstva. Promjena datuma isteka odobrenja za referentno sredstvo dovela je do toga da nizozemsko nadležno tijelo, u dogovoru s društvom Vaselife i po njegovu zahtjevu, produlji to odobrenje do 1. prosinca 2025.; – odluka od 19. veljače 2016. o promjeni sastava referentnog sredstva odnosi se na neznatnu promjenu. Stoga je sredstvo Vaselife UB i dalje identično referentnom sredstvu u smislu članka 52. stavka 3. točaka (b) i (c) Uredbe br. 1107/2009; – Chrysal nije povezano trgovačko društvo s društvom Valent Biosciences. Ono ni ne posluje u skladu s licencijom koju je to društvo dalo. Osim toga, iz zahtjeva za promjenu naziva vlasnika odobrenja koji se odnosi na referentno sredstvo proizlazi da se mjesto njegove proizvodnje promijenilo. Iz toga proizlazi da referentno sredstvo i sredstvo Vaselife UB nemaju zajedničko podrijetlo i stoga nisu „identična sredstva” u smislu članka 52. Uredbe br. 1107/2009. Također je prigovor društva Chrysal u vezi s tim osnovan, i – odobrenje za paralelnu trgovinu nije moguće produljiti jer više nisu ispunjeni uvjeti iz članka 52. Uredbe br. 1107/2009. Budući da ti uvjeti više nisu ispunjeni i da je 31. prosinca 2016. istekao rok važenja odluke I, valja odobriti razdoblje odgode do 1. studenoga 2017., na temelju članka 46. Uredbe br. 1107/2009, za serije koje su već uvezene i prijavljene Nederlandse voedsel- en warenautoriteitu (Nizozemsko tijelo za sigurnost hrane i proizvoda široke potrošnje).
12

Članak 20. stavci 1. do 4. Delegirane uredbe 2015/63 određuje: „1. […] Odstupajući od članka 13. stavka 1., kada je riječ o doprinosima koji se plaćaju u 2015., sanacijska tijela obavješćuju svaku instituciju iz članka 2. o odluci o utvrđivanju njihova godišnjeg doprinosa najkasnije do 30. studenoga 2015. 2. Odstupajući od članka 13. stavka 4., kada je riječ o doprinosima koji se plaćaju u 2015., iznos plativ na temelju odluke iz članka 13. stavka 3. plaća se do 31. prosinca 2015. 3. Odstupajući od članka 14. stavka 4., kada je riječ o informacijama koje se sanacijskom tijelu dostavljaju u 2015., informacije iz tog stavka dostavljaju se najkasnije do 1. rujna 2015. 4. Odstupajući od članka 16. stavka 1., sustavi osiguranja depozita sanacijskom tijelu dostavljaju informacije o iznosu osiguranih depozita na dan 31. srpnja 2015. do 1. rujna 2015.”