ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Članak 1. stavak 1. te direktive propisuje: „(a) Ova se Direktiva primjenjuje na svaki prijenos poduzeća, pogona ili dijela poduzeća ili pogona na drugog poslodavca, koji je posljedica ugovornog prijenosa, pripajanja ili spajanja poduzeća. (b) Podložno podstavku (a) i sljedećim odredbama ovog članka, prijenosom se u smislu ove Direktive smatra prijenos gospodarskog subjekta koji zadržava svoj identitet, znači organizirano grupiranje resursa koje ima za cilj obavljanje gospodarske djelatnosti, bez obzira na to je li ta djelatnost glavna ili sporedna. (c) Ova se Direktiva primjenjuje na javna i privatna poduzeća koja se bave gospodarskim djelatnostima bez obzira na to rade li za dobit ili ne. Administrativna reorganizacija javnih upravnih tijela, ili prijenos upravnih funkcija između javnih upravnih tijela, ne smatra se prijenosom u smislu ove Direktive.”
22

Valja podsjetiti da uvodne izjave Prve i Druge direktive upućuju na to da su one usmjerene, s jedne strane, na to da osiguraju slobodno kretanje kako motornih vozila koja se uobičajeno nalaze na području Europske unije tako i osoba koje se u njima nalaze te, s druge strane, na to da osiguraju da žrtve nesreća koje su uzrokovala navedena motorna vozila imaju pravo na usporedivo postupanje bez obzira na to u kojem se dijelu područja Unije dogodila nesreća (presuda od 23. listopada 2012., Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, t. 26. i navedena sudska praksa).
2

Taj zahtjev upućen je u okviru spora između društva Ornua Co‑operative Ltd, ranije The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd (u daljnjem tekstu: društvo Ornua), i društva Tindale & Stanton Ltd España SL (u daljnjem tekstu: društvo T & S) povodom uporabe znaka od strane potonjeg društva koji, prema društvu Ornua, dovodi do vjerojatnosti dovođenja u zabludu sa žigom Europske unije čiji je društvo Ornua nositelj i šteti ugledu tih žigova.
15

Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Regionalni upravni sud Lacija) odbio je tužbe. On smatra da je postojanje nezakonitog dogovora samo činjenični uvjet da bi se Consob mogao koristiti svojom ovlašću izmjene cijene, čiji je isključivi cilj uspostaviti pravičnu situaciju kako bi se zaštitili manjinski dioničari društva Camfin, na način da im se omogući da ostvarivanje iste prednosti kao one koju ima imatelj udjela sa značajnim utjecajem. Također je smatrao da nisu ispunjene pretpostavke postavljanja prethodnog pitanja Sudu, s obzirom na to da Unijini propisi ne uzrokuju nikakve dvojbe u vezi s odgovorom koji treba dati.
26

Stoga iz teksta točke 2. proizlazi da „mliječni proizvod”, s obzirom na to da proizlazi iz mlijeka, mora sadržavati njegove komponente. U tom smislu Sud je već presudio da se mliječni proizvod u kojem je bilo koja mliječna komponenta zamijenjena, makar i samo djelomično, ne može označavati nekim od naziva iz Priloga VII. dijela III. točke 2. drugog podstavka podtočke (a) Uredbe br. 1308/2013 (vidjeti u tom smislu presudu od 16. prosinca 1999., UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, t. 20. do 22.). To a fortiori načelno vrijedi i za čisto biljni proizvod jer takav proizvod prema definiciji ne sadržava nikakvu mliječnu komponentu.
11

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel) primijenio je tu sudsku praksu i na predmete u vezi s odbitkom plaćenog ulaznog poreza jer je Ujedinjena Kraljevina, računajući od 1. svibnja 1997., bila skratila sa šest na tri godine i rok zastare za takve zahtjeve. U predmetu Michael Fleming (t/a Bodycraft)/Commissioners ((2006) EWCA Civ 70) navedeni sud smatrao je da bi, s obzirom na to da je to skraćivanje roka zastare provedeno bez prijelaznog razdoblja, osobama čije je pravo na odbitak plaćenog ulaznog poreza nastalo prije1. svibnja 1997. trebalo omogućiti podnošenje takvog zahtjeva te da bi se u pogledu njih trebala zanemariti primjena tog novog roka. Tu presudu Courta of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel) 23. siječnja 2008. potvrdio je House of Lords (Dom lordova) presudom Fleming i Condé Nast/Commissioners ((2008) UKHL 2).
28

Valja podsjetiti na to da okolnost da je nacionalni sud formalno sastavio zahtjev za prethodnu odluku pozivajući se na određene odredbe prava Unije ne sprečava Sud da tom sudu pruži sve elemente tumačenja koji mogu biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tom smislu na Sudu je da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku, izdvoji one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora (vidjeti u tom smislu presude od 21. lipnja 2016., New Valmar, C‑15/15, EU:C:2016:464, t. 29., kao i od 29. rujna 2016., Essent Belgium, C‑492/14, EU:C:2016:732, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
8

U članku 1. stavku 1. Uredbe 1294/2009 određuje se: „Uvodi se konačna antidampinška pristojba na uvoz obuće s gornjištima od kože ili umjetne kože, isključujući sportsku obuću, obuću proizvedenu s pomoću posebne tehnologije, papuče i ostalu obuću za unutarnju uporabu te obuću sa zaštitnom kapicom, podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Vijetnama i koja je obuhvaćena sljedećim oznakama KN‑a: 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 i ex 6405 10 00. […] […]” [neslužbeni prijevod]
16

Društvo Immo Chiaradia zatim je 30. lipnja 2014. uložilo žalbu protiv te presude pred cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu). Svojom žalbom to društvo zahtijeva poništenje spornog razreza poreza i to obrazlaže time da nijednom zakonskom odredbom nije propisan način knjiženja niti je uređen posebni porezni režim za predmetnu opciju. To društvo, nadalje, tvrdi da je transakciju knjižilo u skladu s Mišljenjem 167/1 Commission des Normes Comptables (CNC) (Povjerenstvo za računovodstvene standarde) time što se priklonilo odluci da je cijena koja je isplaćena izdavatelju prava na opciju naknada za obvezu koju je izdavatelj preuzeo za vrijeme čitavog trajanja opcije i da je navedena cijena gospodarski opravdana tek po isteku opcije te je treba knjižiti u računu dobiti i gubitka.
76

Komisija također smatra da su neutemeljena tri vrlo općenita argumenta koja su iznijeli žalitelji u prilog svojem prigovoru prema kojem je Opći sud neracionalno ocijenio činjenice. Prije svega, nije održiv navod prema kojem je razlog naveden u točki 70. pobijane presude nepotkrijepljen, s obzirom na to da je Opći sud pravilno utvrdio da je, s jedne strane, Komisija pažljivo, nezavisno i kritički preispitala očitovanja žalitelja i njihovo uvrštenje na popis osoba na koje se odnose mjere ograničavanja, a o kojem je odlučio Odbor za sankcije, i da, s druge strane, nije automatski reproducirala zaključke tog odbora. Nadalje, neosnovani su argumenti žalitelja prema kojima razlozi u točkama 66. do 70. pobijane presude nisu u skladu s presudama od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518), od 21. ožujka 2014., Yusef/Komisija (T‑306/10, EU:T:2014:141), kao i od 14. travnja 2015., Ayadi/Komisija (T‑527/09 RENV, neobjavljena, EU:T:2015:205), s obzirom na to da postojanje povrede prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu treba biti ocijenjeno ovisno o posebnim okolnostima svakog pojedinog slučaja. Naposljetku, nije utemeljen argument prema kojem točke 66. i 70. pobijane presude sadržavaju pogrešku koja se tiče prava jer s Ujedinjenom Kraljevinom nije uspostavljen nikakav kontakt ni u kojem trenutku. Naime, iz te sudske prakse ne proizlazi da je Komisija obvezna stupiti u kontakt s Ujedinjenom Kraljevinom. U svakom slučaju, Komisija se savjetovala s Upravnim odborom Unije u kojem su zastupljene sve države članice.
25

Naposljetku, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, obvezan postupak mirenja predviđen nacionalnim pravom nije u skladu s člankom 9. stavkom 2. Direktive 2013/11, s obzirom na to da se stranke u nacionalnom postupku ne mogu povući iz postupka mirenja u svakom trenutku i neovisno o tome jesu li ili ne zadovoljne sadržajem i odvijanjem tog postupka. One bi to mogle učiniti samo uz navođenje opravdanog razloga, pod prijetnjom novčane kazne koju je sudac obvezan izreći, čak i ako stranka koja je tako odustala od postupka mirenja uspije u sudskom postupku.
15

U istom odjeljku 2. pododjeljku 2. dijelu 1. nalazi se članak 23. spomenutog zakona, naslovljen „Identifikacija i kontrola isprava”, čiji stavci 1. i 3. glase kako slijedi: „1) Savezna policija može provjeravati identitet osobe: 1. radi sprečavanja opasnosti, 2. tijekom policijskog nadzora prekograničnog prometa, 3. u području do 30 kilometara od granice, a radi ometanja odnosno zaustavljanja nezakonitih ulazaka na savezno područje ili radi sprečavanja kaznenih djela u smislu članka 12. stavka 1. točaka 1. do 4., 4. kada se osoba nalazi u prostorijama savezne policije (članak 1. stavak 3.), u objektu ili prostorijama saveznih željeznica (članak 3.), u dijelovima zračnih luka namijenjenima zračnom prometu (članak 4.), u sjedištu ustavnog tijela ili saveznog ministarstva (članak 5.), na graničnom prijelazu (članak 61.) ili u neposrednoj blizini tih lokacija, a činjenice upućuju na postojanje opasnosti da će ondje doći do počinjenja kaznenih djela koja izravno ugrožavaju ondje ili u blizini nazočne osobe odnosno same te lokacije te je provjera identiteta nužna zbog postojeće opasnosti odnosno naznaka koje postoje u odnosu na tu osobu ili 5. radi zaštite privatnih prava. […] 3) Savezna policija može poduzeti mjere koje su potrebne radi identifikacije. Ona osobito može zadržati dotičnu osobu, provjeriti njezin identitet ili zahtijevati da joj preda na uvid svoje identifikacijske isprave. Tijekom policijskog nadzora pograničnog prometa savezna policija također može zatražiti od dotične osobe da pokaže isprave koje omogućuju prelazak granice. Dotična osoba može biti zadržana i odvedena u policijsku postaju ako nije moguće na drugi način utvrditi njezin identitet ili pravo na prelazak granice odnosno ako je to moguće samo uz velike poteškoće. U okolnostima navedenima u četvrtoj rečenici moguće je pretražiti dotičnu osobu i predmete koje posjeduje, kako bi se pronašli elementi potrebni za utvrđivanje njezina identiteta. […]”
11

Direktiva 2011/98 prenesena je u unutarnje pravo decretom legislativo n. 40 – Attuazione della direttiva 2011/98/UE relativa a una procedura unica di domanda per il rilascio di un permesso unico che consente ai cittadini di Paesi terzi di soggiornare e lavorare nel territorio di uno Stato membro e a un insieme comune di diritti per i lavoratori di Paesi terzi che soggiornano regolarmente in uno Stato membro (Zakonodavna uredba br. 40 o prenošenju Direktive 2011/98) od 4. ožujka 2014. (GURI br. 68 od 22. ožujka 2014.), kojim je uspostavljena „jedinstvena radna dozvola”.
9

Članak 32.a EStG‑a iz 2002., naslovljen „Porezna stopa”, glasi kako slijedi: „(1) Porez na dohodak koji se primjenjuje prema ljestvici računa se na temelju oporezivog prihoda (versteuernde Einkommen). On, sukladno člancima 32.b, 34., 34.b i 34.c, za oporezivi prihod u eurima iznosi: 1. do 7664 eura (iznos osnovice koja se ne oporezuje): 0; 2. od 7665 eura do 12739 eura: (883,74 × y + 1500) × y; 3. od 12740 eura do 52151 eura: (228,74 × y + 2397) × z + 989; 4. od 52152 eura: 0,42 × x – 7914. „y” predstavlja jednu desettisućinu dijela koji prelazi 7664 eura zaokruženog oporezivanog prihoda. „z” predstavlja jednu desettisućinu dijela koji prelazi 12739 eura zaokruženog oporezivanog prihoda. „x” predstavlja zaokruženi oporezivi prihod. Tako dobiveni iznos poreza treba se zaokružiti na najbliži cijeli euro.”
23

Unibet je tada podnio tužbu pred Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Upravni i radni sud u Budimpešti, Mađarska) kojom traži poništenje navedenih odluka jer se mađarski propis na temelju kojeg su one donesene protivi članku 56. UFEU‑a. On tvrdi da su zahtjevi u zakonodavstvu toliko isključivi da mu se njima u praksi onemogućava ishođenje koncesije koja je preduvjet za izdavanje dozvole za organiziranje internetskih igara na sreću. Prema Unibetu, on nije mogao sklopiti ugovor o koncesiji ni prema jednom od postupaka predviđenih nacionalnim propisom.
50

U tim okolnostima, i pod uvjetom da to sud koji je uputio zahtjev provjeri, treba smatrati da – s obzirom na to da takva operacija, u konačnici, ne ide u smjeru likvidacije društva – gospodarski i socijalni cilj koji se njome ostvaruju ne mogu objasniti ni opravdati to da, kada je dotično poduzeće predmet potpunog ili djelomičnog prijenosa, njegovi zaposlenici budu uskraćeni za zaštitu koju im priznaje Direktiva 2001/23 (vidjeti, po analogiji, presudu od 7. prosinca 1995., Spano i dr., C 472/93, EU:C:1995:421, t. 28. kao i 30.).
85

U tom pogledu, ako nacionalni sud ima dvojbe ili teškoće u pogledu kvantifikacije iznosa potpore na koju crkvena zajednica ima pravo na temelju svojih eventualnih gospodarskih djelatnosti, on se uvijek može obratiti Komisiji, pored mogućnosti da zahtijeva suradnju drugih tijela predmetne države članice, kako bi mu ona pružila pomoć u skladu s načelom lojalne suradnje, kako to proizlazi prije svega iz točaka 77. do 96. Obavijesti Komisije o pravilima iz područja državnih potpora koja primjenjuju nacionalni sudovi (SL 2009., C 85, str. 1.) (vidjeti u tom smislu presudu od 13. veljače 2014., Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, t. 30.).
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Georgiosa Leventisa i Nikolaosa Vafeiasa, zastupnikâ društva za iznajmljivanje pomorskih brodova Brave Bulk Transport ltd., s jedne strane, te društva Macon Navigation Co. ltd. (u daljnjem tekstu: Malcon Navigation), s druge strane, u vezi sa zahtjevom za naknadu štete koji je Malcon Navigation podnio solidarno protiv društva Brave Bulk Transport te G. Leventisa i N. Vafeiasa, i u odnosu na koji se osporava nadležnost grčkih sudova.
63

Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 56. svojeg mišljenja, spomenuta su pravila – s obzirom na to da se temelje na opsežnim raspravama i stručnoj ekspertizi – osobito relevantna za ocjenu proporcionalnosti odredbe prava Unije koja je sporna u ovom predmetu jer djeluju kao objektivna i razumna mjerila za one koji donose odluke.
32

Štoviše, drukčije tumačenje treće rečenice u članku 23. stavku 1. Uredbe br. 1008/2008 moglo bi toj odredbi oduzeti koristan učinak. Naime, s jedne strane, djelomično uključivanje u tarifu prijevoza stavki navedenih u članku 23. stavku 1. trećoj rečenici točkama (b) do (d) Uredbe br. 1008/2008 dovelo bi do prikazivanja samo onih iznosa koji nemaju veze sa stvarnošću. S druge strane, potpuno uključivanje tih stavki u tarifu prijevoza imalo bi za učinak to da bi iznos naznačen kao tarifa prijevoza mogao biti jednak konačnoj cijeni koja se plaća. Obveza navođenja konačne cijene koja se plaća već je propisana u drugoj rečenici u članku 23. stavku 1. te uredbe.
24

Osim toga, Sud je također smatrao da, s obzirom na to da se registracija žiga uvijek traži u pogledu proizvoda ili usluga spomenutih u prijavi za registraciju, pitanje primjenjuje li se na žig neki od razloga za odbijanje registracije navedenih u članku 3. Direktive 2008/95, treba ocjenjivati, s jedne strane, s obzirom na te proizvode ili usluge i, s druge strane, s obzirom na percepciju koju o njima ima relevantna javnost. To se ocjenjivanje mora provesti in concreto, uzimajući u obzir sve relevantne činjenice i okolnosti (vidjeti u tom smislu presude od 8. travnja 2003., Linde i dr., C‑53/01 do C‑55/01, EU:C:2003:206, t. 75., i od 12. veljače 2004., Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, EU:C:2004:86, t. 33. i 34.).
22

S tim u vezi valja istaknuti da je cilj članka 148. točke (c) Direktive 2006/112, poput cilja članka 148. točke (d) te direktive, koja na nju izravno, izuzeti od plaćanja PDV‑a usluge koje se odnose na međunarodni pomorski prijevoz te se, za određivanje tih usluga, poziva na same brodove, odnosno one iz točke (a) tog istog članka. Budući da su te dvije odredbe toliko slične i komplementarne, pojam „izravne potrebe broda i njegova tereta” valja tumačiti s obzirom na strukturu odredbi članka 148. točke (c) navedene direktive.
16

Budući da su tuženici u glavnom postupku istaknuli prigovor litispendencije na temelju članka 27. Uredbe br. 44/2001, sud koji je uputio zahtjev pita se je li s obzirom na odredbe članka 30. te uredbe on dužan u svojstvu suda koji je drugi po redu započeo postupak zastati s postupkom sve dok se ne utvrdi međunarodna nadležnost tribunala de commerce de Toulon (Trgovački sud u Toulonu) kao suda koji je prvi započeo postupak, ili on može ispitati osnovanost tužbenog zahtjeva u glavnom postupku u svojstvu suda koji je prvi započeo postupak. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev smatra da njegova odluka ovisi o odgovoru na pitanje je li pismeno kojim je pokrenut dokazni postupak pred tribunalom de commerce de Marseille (Trgovački sud u Marseilleu) „pismeno o pokretanju postupka ili istovjetno pismeno” u smislu članka 30. točke 1. Uredbe br. 44/2001 ili se to svojstvo može pripisati samo pismenu kojim je pokrenuta parnica pred tribunalom de Toulon (sud u Toulonu).
33

Iz toga slijedi da je Opći sud očito iskrivio stajalište koje je zastupao Dyson smatrajući u točki 51. pobijane presude da se on pozvao samo na jedan laboratorijski test koji je omogućio potvrdu ponovljivosti metode izračuna s punim spremnikom. Naime, kao što to Dyson pravilno navodi u svojoj žalbi, takav je zaključak očito u suprotnosti sa sadržajem postupovnih akata koje je on podnio Općem sudu kao i s izjavom njegova voditelja za istraživanje tržišta.
33

Međutim, obveza plaćanja koju porezni obveznik, kao dužnik poreznog duga, ima prema poreznoj upravi, u svojstvu vjerovnika tog duga, jest jednostrana, s obzirom na to da plaćanje poreza na strani tog poreznog obveznika dovodi samo do zakonskog prestanka njegova duga, čak i ako on to izvrši, kao u ovom slučaju, prijenosom nekretnine.
11

Društvo The Shirtmakers pred Rechtbankom te Haarlem (Sud u Haarlemu, Nizozemska) pokrenulo je postupak u vezi s nalozima za plaćanje carine koji su mu upućeni. S obzirom na to da mu je tužba odbijena, to je društvo podnijelo žalbu Gerechtshofu Amsterdam (Žalbeni sud u Amsterdamu, Nizozemska).
22

Sud koji je uputio zahtjev najprije se pita je li zakonita obveza, određena javnom naručitelju, da ponuditelja pozove da dopuni dokument koji se zahtijeva u dokumentaciji za nadmetanje ili da podnese novi uzorak koji je usklađen s navedenom dokumentacijom, kao što je riječ u glavnom predmetu, jer je to moglo dovesti navedenog ponuditelja do toga da izmijeni sadržaj svoje ponude, što bi narušilo transparentnost postupka javne nabave. On se nadalje pita je li zakonito zadržavanje jamstva koje je uplatio ponuditelj ako se on ne odazove na poziv javnog naručitelja da dopuni takav dokument. Konačno, pita se o pravnom interesu koji Archus i Gama imaju za poništenje ponude Digital‑Centra.
32

S druge strane, budući da Direktiva o matičnim društvima i društvima kćerima, u skladu sa svojom uvodnom izjavom 3., slijedi cilj uklanjanja dvostrukog oporezivanja dobiti koju društvo kći raspodjeljuje svojem matičnom društvu na razini matičnog društva, oporezivanje te dobiti koje u odnosu na to društvo provodi država članica matičnog društva u odnosu na to društvo prilikom njezine ponovne raspodjele, koje bi za posljedicu imalo to da navedena dobit podliježe porezu koji prelazi najviši iznos od 5 % predviđen u članku 4. stavku 3. te direktive, dovelo bi do dvostrukog oporezivanja na razini navedenog društva, a koje je protivno toj direktivi.
42

To vrijedi i za tvrdnju Portugalske Republike da je Opći sud trebao dati prednost tumačenju članka 263. šestog stavka UFEU‑a koje ne bi dovelo do prekluzije njezine tužbe, s obzirom na to da je opseg te odredbe, u vezi s člankom 297. stavkom 2. trećim podstavkom UFEU‑a, u svakom slučaju jasan i da njezin tekst ne izaziva sumnje u pogledu njezina tumačenja.
3

Druga i treća uvodna izjava Direktive 86/653 glase: „budući da razlike u nacionalnim pravima, koje se odnose na trgovačko zastupanje, značajno utječu na uvjete tržišnog natjecanja i na provođenje djelatnosti zastupanja unutar [Europske unije], te su štetne kako za zaštitu koja se pruža trgovačkim zastupnicima u odnosu na njihove nalogodavce, tako i za sigurnost trgovačkih poslova; budući da su, štoviše, te razlike takve da u značajnoj mjeri sprečavaju sklapanje i izvršavanje ugovora o trgovačkom zastupanju u kojima nalogodavac i trgovački zastupnici imaju poslovni nastan u različitim državama članicama; budući da bi se trgovina robom između država članica trebala odvijati pod uvjetima sličnim onima na jedinstvenom tržištu, te da to iziskuje usklađivanje pravnih sustava država članica do one mjere koja osigurava uredno djelovanje zajedničkog tržišta; budući da u tom pogledu kolizijska pravila ne uklanjaju u području trgovačkog zastupanja prethodno opisane nedosljednosti, niti bi to bio slučaj čak i da ih se učini jednoobraznima, te je stoga predloženo neophodno usklađivanje bez obzira na postojanje tih pravila.”
22

S obzirom na to da, u skladu sa sudskom praksom Suda, nije na njemu da u okviru postupka pokrenutog primjenom članka 267. UFEU‑a odluči o usklađenosti normi unutarnjeg prava s pravom Unije (vidjeti osobito presudu od 19. ožujka 2015., OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, t. 29.), valja uzeti da svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita predstavlja li odbijanje nadležnih tijela jedne države članice da isporuče usmjerivač RPVA odvjetniku koji je uredno upisan u komoru druge države članice samo zato što taj odvjetnik nije upisan u komoru prve države članice u kojoj želi obavljati svoje zanimanje u svojstvu slobodnog pružatelja usluga ograničenje slobode pružanja usluga u smislu članka 4. Direktive 77/249, s obzirom na to da to odbijanje predstavlja diskriminatornu mjeru koja može otežati obavljanje zanimanja u svojstvu slobodnog pružatelja usluga u slučajevima u kojima obveza djelovanja zajedno s drugim odvjetnikom nije određena zakonom.
19

S druge strane, verzije članka 3. stavka 2. prvog podstavka Direktive 2008/69 na njemačkom („die sämtlich bis spätestens 31 Dezember 2008 in Anhang I der Richtlinie 91/414/EWG aufgeführt waren”), engleskom („all of which were listed in Annex I to Directive 91/414/EEC by 31 December 2008 at the latest”) i francuskom jeziku („toutes inscrites à l’annexe I de la directive 91/414/CEE au plus tard le 31 décembre 2008”) rezultiraju tumačenjem prema kojem se datum 31. prosinca 2008. odnosi na uvrštavanje aktivnih tvari sadržanih u registriranom sredstvu za zaštitu bilja koje ponovno moraju ocijeniti države članice, u skladu s onim što je propisano u članku 3. stavku 2. Isto vrijedi, među ostalim, za verzije te odredbe na grčkom, talijanskom i nizozemskom jeziku.
43

Iz odnosa između drugog i trećeg stavka članka 267. UFEU‑a proizlazi da sudovi na koje se odnosi treći stavak imaju istu diskrecijsku ovlast kao i svi drugi nacionalni sudovi što se tiče odlučivanja je li im za donošenje vlastite odluke nužna odluka o određenom pitanju prava Unije. Ti sudovi stoga nisu dužni postaviti prethodno pitanje o tumačenju prava Unije koje se pred njima pojavilo ako pitanje nije bitno, to jest, u slučaju kada odgovor na to pitanje, koji god on bio, ne bi mogao imati nikakav utjecaj na rješavanje spora (presuda od 18. srpnja 2013., Consiglio Nazionale dei Geologi, C‑136/12, EU:C:2013:489, t. 26.).