26

U tim je okolnostima Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja, istovjetna u četirima spojenim predmetima C‑80/18 do C‑83/18: „1. Protivi li se načelu ‚onečišćivač plaća’ u smislu članka 191. stavka 2. [UFEU‑a] – u vezi s člancima 20. i 21. [Povelje], kojima se utvrđuju temeljna načela jednakosti i nediskriminacije, kako su konkretizirana u članku 3. stavcima 1. i 2. Direktive [2009/72], s obzirom na to da se navedenim načelom nastoji postići, među ostalim, konkurentno i nediskriminirajuće tržište električne energije, koje treba mijenjati samo zbog razloga u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša – uvođenje poreza kojima podliježu isključivo proizvođači električne energije koji upotrebljavaju nuklearnu energiju ako glavni cilj navedenih davanja nije zaštita okoliša nego povećanje prihoda sustava financiranja električne energije tako da ti poduzetnici u odnosu na druge poduzetnike koji obavljaju istu djelatnost preuzimaju veće opterećenje u financiranju tarifnog deficita? 2. Dopušta li na konkurentnom i nediskriminirajućem tržištu električne energije europsko zakonodavstvo uvođenje porezâ za zaštitu okoliša koje se temelji na onečišćenju koje je svojstveno nuklearnoj aktivnosti, ali pri čemu to nije izričito predviđeno u relevantnom španjolskom zakonu (čiji su smisao i ciljevi navedeni u njegovoj preambuli) tako da, kad je riječ o porezu na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada, ne postoje obvezujuće zakonske odredbe o troškovima koje treba pokriti ni o skladištenju radioaktivnog otpada, s obzirom na to da se troškovi gospodarenja i skladištenja već oporezuju drugim davanjima, pri čemu nije pojašnjena namjena prihoda od tih poreza, a gore navedeni poduzetnici dužni su preuzeti građanskopravnu odgovornost koja iz toga proizlazi u iznosu do 1,2 milijarde eura? 3. Je li ispunjen zahtjev iz članka 3. stavka 2. [Direktive 2009/72], u skladu s kojim obveze nametnute u općem ekonomskom interesu, uključujući zaštitu okoliša, moraju biti jasno definirane, transparentne, nediskriminacijske i provjerljive, ako cilj zaštite okoliša i bitne značajke poreza za zaštitu okoliša nisu pobliže uređeni obvezujućim zakonskim odredbama? 4. Protivi li se načelu ‚onečišćivač plaća’ iz članka 191. stavka 2. [UFEU‑a] – načelima jednakosti i nediskriminacije iz članaka 20. i 21. [Povelje] i člancima 3. i 5. Direktive 2005/89, s obzirom na to da se njima nastoji osigurati ‚pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta električne energije’ te se poziva države članice da osiguraju ‚da su sve mjere donesene u skladu s ovom Direktivom nediskriminirajuće i da ne predstavljaju nerazuman teret sudionicima na tržištu’ – nacionalno zakonodavstvo na temelju kojeg se financiranje tarifnog deficita prevaljuje na sve poduzetnike iz sektora električne energije (osim na hidroelektrane, za koje se smatra da proizvode energiju iz obnovljivih izvora), ali kojim se nuklearnim elektranama nameće plaćanje posebno visokih poreznih davanja tako da one imaju veće porezno opterećenje u odnosu na druge koji djeluju na tržištu energije i kojima nije nametnuto plaćanje tih davanja, iako neki uzrokuju veće onečišćenje, i u kojem se ta davanja opravdavaju zaštitom okoliša zbog rizika i nesigurnosti svojstvenih nuklearnim aktivnostima, bez konkretnog utvrđenja troškova tih prihoda ni toga da su namijenjeni zaštiti okoliša, bez obzira na to što se gospodarenje i skladištenje otpada oporezuju drugim porezima, a nuklearne elektrane preuzimaju građanskopravnu odgovornost, u mjeri u kojoj to zakonodavstvo narušava slobodno tržišno natjecanje u skladu sa zahtjevima liberaliziranog unutarnjeg tržišta jer stavlja u povoljniji položaj druge proizvođače električne energije koji nisu obvezni plaćati poreze za zaštitu okoliša čak i ako u proizvodnji upotrebljavaju izvore koji više onečišćuju? 5. Protivi li se načelu ‚onečišćivač plaća’ iz članka 191. stavka 2. [UFEU‑a] porez na proizvodnju istrošenog nuklearnog goriva i radioaktivnog otpada koji nastaju pri proizvodnji električne energije iz nuklearne energije kojem podliježe samo industrija za proizvodnju električne energije iz nuklearne energije, a kojim nije obuhvaćen nijedan drugi sektor u kojem bi se mogao proizvoditi navedeni otpad pa se ne oporezuju drugi poduzetnici koji se u okviru obavljanja svoje djelatnosti koriste nuklearnim materijalom ili izvorima iako utječu na okoliš koji treba zaštititi?”