Međutim, iz članka 11. stavka 1. Uredbe br. 659/1999 ne proizlazi da je Komisija dužna automatski naložiti dotičnoj državi članici da suspendira isplatu potpore koja nije bila prijavljena u skladu s člankom 108. stavkom 3. UFEU a. Naime, obrnuto rješenje bi dovelo do toga da se zakonsku obvezu nametnutu državi članici člankom 108. stavkom 3. UFEU a liši interesa vezanog uz neprovedbu planiranih potpora prije konačne odluke Komisije te bi za posljedicu imalo zamjenu uloga između država članica i Komisije

Kada Komisija, kao što je to slučaj u ovom predmetu, odluči jednim aktom pokrenuti službeni istražni postupak i donijeti nalog za obustavu, može odvojiti od ostatka akta i stoga može, sam po sebi, biti predmet tužbe za poništenje. Naime, čak i kada su doneseni istodobno, odluka o pokretanju službenog istražnog postupka predviđena člankom 4. stavkom 4. Uredbe br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. UFEU a i nalog za obustavu predviđen člankom 11. stavkom 1. te uredbe čine zasebne akte uređene različitim odredbama Uredbe br. 659/1999. Osim toga, zakonodavac Unije je nalogu za obustavu želio dati oblik odluke u smislu članka 288. UFEU a koji se mora smatrati aktom koji proizvodi obvezujuće pravne učinke i stoga se protiv njega može podnijeti tužba.

Međutim, drukčije je kada je riječ o tužbi podnesenoj protiv odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka i naloga za obustavu u skladu s člankom 11. stavak 1.. Uredbe br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. UFEU-a. Naime, ne može se isključiti da bi nalog za obustavu mogao biti zahvaćen nezakonitostima koje se ne odnose na Komisijinu pogrešnu kvalifikaciju ispitane mjere kao nezakonite državne potpore. Ako bi donošenje odluke o okončanju službenog istražnog postupka dovelo do prestanka postojanja predmeta tužbe podnesene protiv naloga za obustavu, sudski nadzor takve nezakonitosti ne bi bio moguć. Međutim, u zajednici utemeljenoj na pravu kao što je Unija i države članice i institucije podliježu kontroli sukladnosti svojih akata s osnovnom ustavnom poveljom, a to je UFEU.

Prilikom podnošenja tužbi, s jedne strane, protiv odluka o pokretanju službenog istražnog postupka u vezi s nacionalnom mjerom i, s druge strane, protiv konačne odluke kojom se zaključuje navedeni postupak i ispitanu nacionalnu mjeru proglašava državnom potporom nespojivom s unutarnjim tržištem, odbijanje tužbe protiv te potonje odluke dovodi do prestanka predmeta tužbe podnesene protiv odluke o pokretanju službenog istražnog postupka. Prema toj sudskoj praksi, ako Sud Europske unije potvrdi Komisijinu ocjenu iz konačne odluke, uključujući kvalifikaciju ispitane nacionalne mjere kao nove državne potpore, tu mjeru treba ukinuti i potpore treba vratiti ab initio. Stoga u tom slučaju nije potrebno odlučiti o tome je li ista mjera, koja je trebala biti suspendirana nakon odluke o pokretanju službenog istražnog postupka, imala valjani temelj.

Usto, pravo Unije ne isključuje mogućnost povrata nezakonito isplaćenih potpora prije nego što Komisija odluči o njihovoj spojivosti. S jedne strane, da bi se dao puni učinak odredbama članka 108. stavka 3. UFEU-a, na nacionalnim je sudovima da u slučaju povrede te odredbe izvuku posljedice, u skladu s nacionalnim pravom, u pogledu valjanosti akata kojima se izvršavaju mjere potpore i o povratu financijskih potpora dodijeljenih kršenjem te odredbe. Konkretno, činjenica da je potpora dodijeljena povredom posljednje rečenice članka 108. stavka 3. UFEU a može, ovisno o okolnostima, dovesti do njezina povrata u skladu s unutarnjim postupovnim pravilima, čak i ako je kasnije proglašena spojivom s unutarnjim tržištem. S druge strane, zakonodavac Unije je predvidio mogućnost da Komisija donese naloge za povrat nezakonito isplaćenih potpora prije završetka službenog istražnog postupka. Međutim, zbog utjecaja takvog naloga na situaciju korisnika njegova je primjena podvrgnuta strogim uvjetima utvrđenima u članku 11. stavku 2. Uredbe br. 659/1999.

Razlike između uvjeta primjene odredaba UFEU-a koje se odnose na nadzor državnih potpora i onih koje se odnose na druge aspekte funkcioniranja unutarnjeg tržišta, s jedne strane, i opsega ovlasti kojima raspolaže Komisija prilikom njihove primjene, s druge strane, ne sprečavaju to da nacionalna mjera bude kumulativno podvrgnuta odredbama članka 110. prvog stavka UFEU a i onima koje se odnose na državne potpore i da je na tom temelju predmet dvaju različitih postupaka, jednog na temelju članka 258. UFEU a i drugog na temelju članka 108. stavka 2. podstavka 2. UFEU a. Iz te sudske prakse proizlazi da se Komisiji ne može predbaciti da je pokrenula službeni istražni postupak, u skladu s člankom 108. stavkom 2. UFEU-a, u odnosu na nacionalne mjere koje istodobno ispituje u okviru postupka iz članka 258. UFEU-a.

Ako država članica nastavi izvršavati neprijavljenu državnu potporu, Komisija joj ima pravo uputiti nalog za obustavu u skladu s člankom 11. stavkom 1. Uredbe br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. UFEU-a. Taj nalog može također biti dio odluke o pokretanju službenog istražnog postupka, pod uvjetom da se dotična država članica mogla očitovati o tome prije donošenja te odluke.

Nadalje, korištenje tih sredstava od strane Komisije ne dovodi do kršenja prava na djelotvoran pravni lijek. Prema sudskoj praksi, države članice naime imaju pravo tužbe Općem sudu, kako protiv odluka o pokretanju službenog ispitnog postupka tako i protiv naloga za obustavu. U okviru takve tužbe države članice mogu osporavati kvalifikaciju dotične nacionalne mjere kao državne potpore kao i njezinu kvalifikaciju kao nove potpore koja podliježe obvezi obustave, što im omogućuje da dokažu da ta mjera nije podlijegala obvezi prijave ni obustave. Države članice se mogu također suzdržati od pobijanja kvalifikacije predmetne mjere kao nezakonite državne potpore i samo isticati pogreške koje se tiču naloga za obustavu. Međutim, u takvom slučaju, čak i pod pretpostavkom da takva tužba bude prihvaćena, to ne može imati za posljedicu prestanak obveze obustave s obzirom na to da se odnosi i na odluku o pokretanju službenog istražnog postupka.

(t. 151., 153.-155.)