HR Službeni list Europske unije C 65/19

Tužba podnesena 14. studenoga 2014. – Europska komisija protiv Republike Cipar

(Predmet C-515/14)

(2015/C 065/28)

Jezik postupka: grčki

Stranke

Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: E. Tserepa-Lacombe i D. Martin)

Tuženik: Republika Cipar

Tužbeni zahtjev

— Utvrditi da Republika Cipar nije ispunila obveze koje ima na temelju članaka 45. i 48. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, s obzirom na to da nije uklonila, s retroaktivnim učinkom počevši od 1. svibnja 2004., uvjet koji se odnosi na dob, koji je sadržan u članku 27. Zakona o umirovljenju [L. 97(I)97], koji u suprotnosti s gore navedenim odredbama, s obzirom na to da odvraća radnike da napuste vlastitu zemlju kako bi se zaposlili u drugoj državi članici ili u instituciji Europske unije ili u drugoj međunarodnoj organizaciji te predstavlja različito postupanje između, s jedne strane, radnika migranata, uključujući i one koji su zaposleni u institucijama Europske unije ili u nekoj drugoj međunarodnoj organizaciji i, s druge strane, javnih službenika koji su bili zaposleni isključivo na Cipru;

— naložiti Republici Cipar snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Europska komisija zahtjeva od Suda da utvrdi da Republika Cipar nije ispunila obveze koje ima na temelju članaka 45. i 48. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, s obzirom na to da nije uklonila, s retroaktivnim učinkom počevši od 1. svibnja 2004., uvjet koji se odnosi na dob, koji je sadržan u članku 27. L. 97(I)97, koji sadrži takav članak u suprotnosti s gore navedenim odredbama, s obzirom na to da odvraća radnike da napuste vlastitu zemlju kako bi se zaposlili u drugoj državi članici ili u instituciji Europske unije ili u drugoj međunarodnoj organizaciji te predstavlja različito postupanje između, s jedne strane, radnika migranata, uključujući i one koji su zaposleni u institucijama Europske unije i javnih službenika koji su bili zaposleni isključivo na Cipru. Ciparsko zakonodavstvo, napose članak 27. Zakona o umirovljenju [L. 97(I)97], uspostavlja različito postupanje između službenika zaposlenih u državnoj upravi i službenika koji rade u međunarodnim organizacijama jedne države članice ili institucijama Europske unije, s obzirom na to da se samo radnici koji su bili zaposleni isključivo na Cipru mogu kod umirovljenja iz državne uprave pozvati na članke 24. i 25. predmetnog zakona i zadržati vlastita mirovinska prava, iako ne ispunjavaju dobni uvjet od 45 ili 48 godina. Suprotno tome, radnici koji su iskoristili pravo na slobodno kretanje ne mogu se pozvati na te članke, što dovodi do gubitka vlastitih mirovinskih prava.

Nadalje, sporni članak Zakona o umirovljenju predstavlja prepreku slobodnom kretanju radnika, s obzirom na to da onemogućuje potonje da kumuliraju sva razdoblja uplaćivanja doprinosa niti jamči jednakost profesionalne karijere radnika migranata u smislu ostvarivanja mirovinskih prava. Iz takve primjene zakona proizlazi da službeniku koji dobrovoljno napusti javnu upravu Cipra kako bi radio u međunarodnim organizacijama u drugoj državi članici i koji ne ispunjava, ovisno o konkretnom slučaju, dobni uvjet od 45 ili 48 godina, prestaje služba i gubi svoja mirovinska prava u smislu članka 27. stavka 1. točke (b) Zakona o umirovljenju, iako je ostvario minimalni doprinos u pet godina.

Povrh toga, Zakon [L. 31(I)/2012], koji uređuje samo prijenos mirovinskih prava iz i prema mirovinskom sustavu Europske unije, ne sadrži norme koje bi se odnosile na mirovinska prava službenika koji napuštaju javnu upravu Cipra radi preuzimanja dužnosti u Europskoj uniji i koji naposljetku odluče ne prenijeti takva mirovinska prava u smislu članka 11. Priloga VIII. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije. Navedeni službenici gube vlastita mirovinska prava u slučaju dobrovoljnog napuštanja javne uprave i u slučaju kada ispunjavaju dobni uvjet.

Osim toga, Zakon iz 2011. o mirovinama državnih službenika i službenika proširenog javnog sektora, uključujući lokalna javna tijela (Opće provedbene odredbe) [L. 113(I)2011] primjenjuje se samo na novozaposlene službenike koji stupaju na dužnost 1. listopada 2011., dan stupanja na snagu gore navedenog zakona, ili nakon toga, tako da se i dalje primjenjuje dobni uvjet za sve one na koje se primjenjuje Zakon o umirovljenju [L. 97(I)1997].