ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Stoga, iako se nacionalni propis iz glavnog postupka prema svojem naslovu odnosi na prijevoz robe, on stvarno ima za cilj utvrditi uvjete koje je potrebno ispuniti za izvršavanje uslužne djelatnosti prijevoza na austrijskom državnom području, i to bez obzira na to koja se roba prevozi.
38

Osim toga, tim je zakonom, s jedne strane, uspostavljen dražbeni mehanizam koji omogućuje nepozicioniranim subjektima da steknu ribolovne mogućnosti koje nisu dodijeljene i to na temelju preostalog iznosa kvote dodijeljene Republici Litvi nakon što dodjele prema povijesnom udjelu budu izvršene. Osim toga, navedeni zakon postavlja ograničenje od 40 % ribolovnih mogućnosti koji se za pojedinu riblju vrstu mogu dodijeliti svakom operateru. Stoga način dodjele o kojemu je riječ u glavnom postupku, s obzirom na to da ne dovodi do potpunog zatvaranja tržišta u pitanju, poštuje bitan sadržaj slobode zajamčene člankom 16. Povelje.
61

Naime, kao što je to istaknula Komisija, iznos kamata zbog nepravodobnog plaćanja poreza isti je u situaciji u kojoj se pokaže da porez u konačnici nije trebalo platiti i u onoj u kojoj je porez po odbitku trebalo platiti, ali to nije učinjeno na vrijeme. U toj potonjoj situaciji, koja je različita od one na koju se odnosi glavni postupak, bugarska porezna tijela trpe gubitak prihoda tijekom razdoblja u kojem porez nije plaćen. Međutim, u glavnom postupku sankcionirano je samo nepravodobno podnošenje dokaza.
70

Međutim, Sud je zaključio da se uvjeti u pogledu prisutnosti podnositelja zahtjeva za davanje za slučaj nesposobnosti ne mogu opravdati ciljevima navedenima u prethodnoj točki ove presude. Naime, Sud je osobito smatrao da se, iako je podnositelj zahtjeva za to davanje boravio u državi članici različitoj od države članice o kojoj je bila riječ, postojanje stvarne i dostatne povezanosti s državnim područjem potonje države članice moglo dokazivati drugim čimbenicima, a ne samo prisutnošću podnositelja zahtjeva na državnom području te države članice prije podnošenja zahtjeva, kao što su to odnosi koje je taj podnositelj zahtjeva održavao sa sustavom socijalne sigurnosti potonje države članice te obiteljske okolnosti (presuda od 21. srpnja 2011., Stewart, C‑503/09, EU:C:2011:500, t. 97. do 102., 104. i 109.).
23

Prema navodima suda koji je uputio zahtjev, tradicionalne metode mutageneze in vivo primjenjuju se već nekoliko desetljeća a da nisu uzrokovale identificirane rizike za okoliš ili zdravlje. Nasuprot tomu, od donošenja Direktive 2001/18 nove sorte, među ostalim, one otporne na herbicide, dobivene su tehnikama nasumične mutageneze primijenjenima in vitro na biljne stanice i tehnikama/metodama upravljane mutageneze koje primjenjuju nove tehnike genetičkog inženjeringa, poput oligonukleotidne upravljane mutageneze ili upravljane nukleazne mutageneze. Međutim, nije moguće sa sigurnošću utvrditi postojanje i veličinu rizika koje te nove sorte otporne na herbicide predstavljaju za okoliš i zdravlje ljudi i životinja jer su jedine procjene rizika do danas provedene u okviru postupka odobravanja stavljanja na tržište fitofarmaceutskih proizvoda u odnosu na koje su te sorte postale otporne.
10

Iako je smatrala da ŠSPPZ valja smatrati sustavom, Komisija je također analizirala svaku predmetnu mjeru zasebno. U spornoj odluci je odlučila da su one među tim mjerama koje proizlaze iz članka 115. stavka 11. TRLIS‑a o ranoj amortizaciji zakupljene imovine, iz primjene sustava tonažnog poreza na poduzetnike, brodove ili djelatnosti koje ne ispunjavaju uvjete i iz članka 50. stavka 3. RIS‑a (u daljnjem tekstu: predmetne porezne mjere) predstavljale državnu potporu GIU‑ovima i njihovim ulagačima koju je Kraljevina Španjolska nezakonito provodila od 1. siječnja 2002. protivno članku 108. stavku 3. UFEU‑a. Utvrdila je da predmetne porezne mjere nisu spojive s unutarnjim tržištem, osim ako takva potpora odgovora tržišnoj naknadi za posredovanje financijskih ulagača i ako se prenosi na poduzetnike koji se bave pomorskim prometom, a na koje se primjenjuju odredbe Pomorskih smjernica. Odlučila je da Kraljevina Španjolska mora okončati taj sustav potpore u onoj mjeri u kojoj je on nespojiv s unutarnjim tržištem i da mora osigurati povrat nespojivih potpora od ulagača GIU‑a koji su je koristili, bez mogućnosti da takvi primatelji prenesu teret povrata na druge osobe. Međutim, Komisija je odlučila da neće provesti povrat za potporu koja je dodijeljena u okviru poslova financiranja za koje su se nadležna nacionalna tijela obvezala odobriti pogodnost tih mjera pravno obvezujućim aktom usvojenim prije 30. travnja 2007., kada je u Službenom listu Europske unije objavljena njezina Odluka 2007/256/EZ od 20. prosinca 2006. o sustavu potpore koji je Francuska provela na temelju članka 39. CA Općeg poreznog zakona – Državna potpora C 46/04 (ex NN 65/04) (SL 2007., L 112, str. 41.).
19

Naime, kao što je to u biti naveo nezavisni odvjetnik u točkama 40. do 44. svojeg mišljenja, tužba za poništenje, koja podrazumijeva mogućnost podnošenja žalbe protiv odluke Općeg suda, nudi postupovni okvir koji je posebno prikladan za temeljito i kontradiktorno razmatranje činjeničnih i pravnih pitanja, osobito u tehničkim i složenim područjima poput državnih potpora, kao što to proizlazi iz treće uvodne izjave Odluke Vijeća 88/591/EZUČ, EEZ, Euratom od 24. listopada 1988. o osnivanju Prvostupanjskog suda Europskih zajednica (SL 1988., L 319, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 5., str. 8.).
6

Agencija Ujedinjenih naroda za pomoć palestinskim izbjeglicama na Bliskom istoku (United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East, u daljnjem tekstu: (UNRWA)) osnovana je Rezolucijom br. 302 (IV) Opće skupštine Ujedinjenih naroda od 8. prosinca 1949. o pomoći palestinskim izbjeglicama. Njezina je zadaća osigurati dobrobit i ljudski razvoj palestinskih izbjeglica.
115

Kao drugo, s obzirom na to da argumentacijom izloženom u točkama 95. do 98. i 102. ove presude Orange i PIIT osporavaju osnovanost ocjena Općeg suda u točkama 196. do 207. pobijane presude, valja podsjetiti da Sud – kada odlučuje o pravnim pitanjima u okviru žalbe – nema pravo zbog razloga pravičnosti vlastitom ocjenom zamijeniti ocjenu Općeg suda koji je u okviru svoje neograničene nadležnosti odlučivao o iznosu novčanih kazni izrečenih poduzetnicima zbog povrede prava Unije i da se pogreška koja se tiče prava koju je počinio Opći sud zbog neprikladnosti iznosa novčane kazne može utvrditi samo u slučaju da Sud ocijeni da je iznos sankcije ne samo neprikladan nego i pretjeran do te mjere da je neproporcionalan (presude od 22. studenoga 2012., E.ON Energie/Komisija, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, t. 125. i 126. i navedena sudska praksa, i od 27. travnja 2017., FSL i dr./Komisija, C‑469/15 P, EU:C:2017:308, t. 77. i 78. i navedena sudska praksa). Međutim, u ovom slučaju valja istaknuti da to nije tako. Tu argumentaciju stoga treba odbaciti kao nedopuštenu.
24

Sud koji je uputio zahtjev također ističe da, osim energetske oznake, koja se propisuje Delegiranom uredbom br. 665/2013, društvo BSH na svoje usisavače dodaje druge simbole, među ostalim zelenu oznaku s natpisom „Energy A”, što znači da je usisavač općenito dosegao razred A energetske učinkovitosti, zelenu oznaku s natpisom „AAAA Best rated: A in all classes”, što znači da je usisavač dosegao razred A u pogledu učinkovitosti čišćenja, na tepihu i na tvrdoj podlozi, energetske učinkovitosti i emisije prašine, kao i crnu oznaku u obliku tepiha s natpisom „class A Performance”, što znači da je usisavač dosegao razred A u pogledu kapaciteta prihvata prašine na tepihu.
26

U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ističe da, iako se člankom 1535. Građanskog zakonika predviđa takvo pravo otkupa, njime se ono ipak ograničava na takozvane „sporne” tražbine, to jest one koje su osporene u pogledu merituma u okviru deklaratornog postupka. Tako se tim člankom ne predviđa mogućnost za dužnika da se na to pravo pozove u okviru postupka ovrhe tražbine, kao što je to glavni postupak, ili u okviru izvansudskog ustupa, što prema stajalištu suda koji je uputio zahtjev ne jamči dostatnu zaštitu interesa potrošača. Navedeni sud dodaje da takva zaštita nije osigurana ni člancima 17. i 540. Zakona o građanskom postupku, kojima je uređeno stupanje cesionara na mjesto cedenta u postupcima koji su u tijeku, osobito s obzirom na to da se u tim odredbama ne spominje pravo dužnika na otkup svojeg duga, koje je predviđeno u članku 1535. Građanskog zakonika.
81

Sud je do sada priznao postojanje općih pretpostavki povjerljivosti u odnosu na pet kategorija dokumenata, a to su: dokumenti upravnog spisa u vezi s postupkom nadzora državnih potpora, podnesci upućeni sudovima Unije tijekom sudskog postupka dok on traje, dokumenti razmijenjeni između Komisije i stranaka prijaviteljica ili trećih u okviru postupka nadzora koncentracija između poduzetnika, dokumenti u vezi s predsudskim postupkom zbog povrede obveze, uključujući one koje su Komisija i dotična država članica razmijenile u okviru postupka EU pilot, i dokumenti u vezi s postupkom primjene članka 101. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2015., ClientEarth/Komisija, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, t. 77. i navedenu sudsku praksu; što se tiče podnesaka upućenih sudovima Unije, vidjeti u tom smislu presudu od 18. srpnja 2017., Komisija/Breyer, C‑213/15 P, EU:C:2017:563, t. 41. i navedenu sudsku praksu; što se tiče dokumenata koji se razmjenjuju u okviru postupka EU Pilot, vidjeti presudu od 11. svibnja 2017., Švedska/Komisija, C‑562/14 P, EU:C:2017:356, t. 51.). U svim tim slučajevima odbijanje pristupa o kojem je riječ odnosilo se na skup dokumenata koje jasno obilježava to da su dio spisa u upravnom ili sudskom postupku koji je u tijeku (presuda od 16. srpnja 2015., ClientEarth/Komisija, C‑612/13 P, EU:C:2015:486, t. 78.; vidjeti također presudu od 11. svibnja 2017., Švedska/Komisija, C‑562/14 P, EU:C:2017:356).
40

U ovom je slučaju Opći sud u biti u točki 27. pobijane presude presudio da je dvorac Neuschwanstein prije svega muzejsko mjesto čija glavna funkcija nije izrada ili prodaja suvenira ili pružanje usluga nego očuvanje baštine i da taj dvorac nije poznat po suvenirima koje prodaje ili uslugama koje nudi. Opći je sud iz toga zaključio da s obzirom na to da navedeni dvorac nije kao takav mjesto proizvodnje robe ili pružanja usluga, osporavani žig ne može označavati zemljopisno podrijetlo proizvoda i usluga koje obuhvaća. Stoga Sud mora provjeriti protivi li se ta ocjena, kao što to tvrdi žalitelj, općem interesu na kojem se temelji članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe br. 207/2009.
37

Osim toga Komisija tvrdi da žalba ne može dovesti do toga da žalitelj dobije odštetu koja bi bila veća od one koju je već dobio na temelju presude od 18. veljače 2016.Vijeće/Bank Mellat (C‑176/13 P, EU:C:2016:96), s obzirom na to da su pojedinačne mjere ograničavanja koje su u pitanju u toj presudi još više obvezujuće. Bank Mellat bi teško mogao opravdati povredu ugleda pretrpljenu zbog spornog sustava tijekom razdoblja u kojem je također bio podvrgnut pojedinačnim mjerama ograničavanja.
26

Takvo tumačenje dovelo bi prije svega, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 37. svojeg mišljenja, do toga da bi članak 72. Uredbe br. 1122/2009 bio lišen svojeg korisnog učinka. Nadalje, bilo bi protivno cilju te uredbe, a koji je – prema točki 35. presude od 13. prosinca 2012., Maatschap L. A. en D. A. B. Langestraat en P. Langestraat‑Troost (C‑11/12, EU:C:2012:808) – promicanje sukladnosti s pravilima o višestrukoj sukladnosti. Naposljetku, ono bi bilo protivno članku 23. stavku 1. Uredbe br. 73/2009, kojim se propisuje da svako djelovanje i propust u načelu dovodi do smanjenja ukupnog iznosa izravnih plaćanja koja su dodijeljena ili se trebaju dodijeliti, i članku 24. stavku 1. te uredbe, kojim se nacionalna tijela obvezuju da uzimaju u obzir, među ostalim, ozbiljnost nesukladnosti s pravilima o višestrukoj sukladnosti.
34

U presudama od 17. srpnja 2014., Nordea Bank Danmark (C‑48/13, EU:C:2014:2087) i od 17. prosinca 2015., Timac Agro Deutschland (C‑388/14, EU:C:2015:829) Sud je zaključio samo to da nije potrebno razmatrati svrhu predmetnih nacionalnih odredaba kada one predviđaju jednak porezni tretman stalnih poslovnih jedinica koje se nalaze u inozemstvu i onih koje se nalaze na državnom području. Naime, kada zakonodavac države članice na jednak način tretira obje vrste poslovnih jedinica za potrebe oporezivanja dobiti koje su ostvarile, on priznaje – s obzirom na načine i uvjete tog oporezivanja – da među njima ne postoji nikakva razlika u objektivnoj situaciji koja može opravdati različito postupanje (vidjeti u tom smislu presudu od 28. siječnja 1986., Komisija/Francuska, 270/83, EU:C:1986:37, t. 20.).
90

Naime, ta se odredba ne odnosi općenito i trajno na sve članove tog tijela, nego samo na one od njih koji su dio istražne skupine zadužene za istragu konkretne nesreće ili poremećaja i samo dok traje to istraživanje. Osim toga, tom odredbom nisu obuhvaćeni svi slučajevi u kojima kod osobe koja je član istražne skupine može doći do sukoba između istraga koje provodi PKBWK i interesa upravitelja infrastrukture ili željezničkog prijevoznika. Naposljetku, Rješenje od 11. prosinca 2008. o Statutu PKBWK‑a donio je ministar prometa te ga u svakom trenutku može izmijeniti. U vezi s potonjim, puka okolnost da je taj ministar, kao što to tvrdi Republika Poljska, dužan poštovati odredbe Zakona o željezničkom prijevozu nije odlučujuća. Naime, tim se odredbama samima po sebi ne može, kao što je to utvrđeno u točkama 79. do 88. ove presude, zajamčiti da se članove PKBWK‑a imenuje i razrješuje dužnosti nezavisno o interesu bilo kojeg upravitelja željezničke infrastrukture i bilo kojeg željezničkog prijevoznika.
44

Međutim, kao što to ističe, u bitnome, nezavisni odvjetnik u točki 61. svojega mišljenja, pitanje je li, kako bi postojalo „plaćanje naknade” u smislu članka 14. stavka 2. točke (a) Direktive o PDV‑u, potrebno da to plaćanje zadovoljava sve sastavne elemente pojma „zamjena za plaćanje” iz članka 2. stavka 1. točke (a) te direktive nije relevantno s obzirom na to da je prva od tih odredbi lex specialis, kao što to proizlazi iz točke 36. ove presude. Naime, navedene sastavne elemente Sud nije objavio u okviru tumačenja članka 14. stavka 2. točke (a) Direktive o PDV‑u, nego njezina članka 2. stavka 1.
24

Člankom 52/3 stavkom 1. prvim i drugim podstavkom tog zakona određuje se: „Kada Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides [opći povjerenik za izbjeglice i osobe bez državljanstva, Belgija] ne uzme u obzir zahtjev za azil ili odbije priznati status izbjeglice ili dodijeliti status supsidijarne zaštite strancu i kada taj stranac nezakonito boravi u Kraljevini, ministar ili osoba koju on ovlasti mora bez odgađanja izdati nalog za napuštanje državnog područja, obrazložen jednim od razloga predviđenih člankom 7. stavkom 1. točkama 1. do 12. Ta se odluka dotičnoj osobi dostavlja u skladu s člankom 51/2. Kada Conseil du contentieux des étrangers [Vijeće za sporove u vezi sa strancima] odbije tužbu stranca protiv odluke koju je donio opći povjerenik za izbjeglice i osobe bez državljanstva na temelju članka 39/2 stavka 1. podstavka 1. i kada stranac nezakonito boravi u Kraljevini, ministar ili osoba koju on ovlasti donosi bez odgađanja odluku o produljenju naloga za napuštanje državnog područja iz stavka 1. Ta se odluka dotičnoj osobi dostavlja bez odgode u skladu s člankom 51/2.”
20

U tim je okolnostima Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. (a) Obuhvaća li pojam ‚povjerljivi podaci’ u smislu druge rečenice članka 54. stavka 1. Direktive 2004/39, bez obzira na bilo koje druge pretpostavke, sve podatke o društvu koje je nadzirano društvo dostavilo nadzornom tijelu i jesu li stoga ti podaci obuhvaćeni poslovnom tajnom na temelju prve rečenice članka 54. stavka 1. te direktive? (b) Obuhvaća li obveza povjerljivosti koja se nalaže nadzornim tijelima (‚predostrožna tajna’) i koja je dio poslovne tajne na temelju prve rečenice članka 54. stavka 1. Direktive 2004/39, bez obzira na bilo koje druge pretpostavke, sve izjave nadzornog tijela sadržane u spisu, uključujući njegovu korespondenciju s drugim službama? U slučaju niječnog odgovora na pitanja (a) i (b): (c) Treba li odredbu o poslovnoj tajni iz članka 54. stavka 1. Direktive 2004/39 tumačiti na način da prilikom klasifikacije podataka povjerljivima i. odlučujući čimbenik odnosi se na to jesu li podaci po svojoj naravi obuhvaćeni poslovnom tajnom ili može li otkrivanje podataka konkretno i stvarno ugroziti interes za očuvanje njihove povjerljivosti ili ii. treba uzeti u obzir druge okolnosti, zbog kojih se, ako postoje, podaci smatraju poslovnom tajnom ili iii. nadzorno tijelo se može, što se tiče podataka o društvu koje je dostavilo [nadzirano društvo] i koji su sadržani u spisu nadzornog tijela i s njima povezanim dokumentima tog tijela, pozvati na oborivu pretpostavku prema kojoj se radi o poslovnoj ili predostrožnoj tajni? 2. Treba li pojam ‚povjerljivi podaci’ u smislu druge rečenice članka 54. stavka 1. Direktive 2004/39 tumačiti na način da je, kako bi se podatak o društvu koji je dostavljen nadzornom tijelu smatrao poslovnom tajnom dostojnom zaštite ili drugom vrstom podatka dostojnog zaštite, isključivo važan datum na koji je on dostavljen nadzornom tijelu? U slučaju niječnog odgovora na drugo pitanje: 3. Valja li, u pogledu pitanja treba li podatak o društvu zaštititi kao poslovnu tajnu bez obzira na promjene u poslovnom okruženju i je li on stoga obuhvaćen poslovnom tajnom na temelju druge rečenice članka 54. stavka 1. Direktive 2004/39, smatrati da općenito postoji vremensko ograničenje, na primjer od pet godina, nakon čega postoji oboriva pretpostavka prema kojoj podatak više nema gospodarsku vrijednost? Vrijedi li isto za predostrožnu tajnu?”
8

Uvodne izjave 2, 4., 5., 6., 8. i 10. Uredbe o SDZ‑u glase kako slijedi: „(2) Farmaceutska istraživanja igraju odlučujuću ulogu u daljnjem poboljšanju javnog zdravlja. […] (4) Trenutačno, razdoblje između podnošenja prijave patenta za novi lijek i odobrenja za stavljanje lijeka u promet dovodi do toga da razdoblje učinkovite zaštite na temelju patenta nije dovoljno kako bi se osiguralo pokriće ulaganja u istraživanje. (5) Ova situacija dovodi do nedostatka zaštite čime se farmaceutska istraživanja stavljaju u nepovoljan položaj. (6) Uslijed toga postoji rizik da se istraživački centri koji se nalaze u državama članicama presele u zemlje koje nude veću zaštitu. […] (8) Stoga je potrebno sastaviti [SDZ] koj[i] svaka od država članica dodjeljuje, pod istim uvjetima, na zahtjev nositelja nacionalnog ili europskog patenta koji se odnosi na lijek za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet. Uredba je stoga najprikladniji pravni dokument. […] (10) Ipak bi trebalo voditi računa o svim relevantnim interesima, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, u tako složenom i osjetljivom području kao što je farmaceutski sektor. U tu svrhu, svjedodžba se ne može dodijeliti za razdoblje dulje od pet godina. Nadalje, dodijeljena bi se zaštita trebala strogo ograničiti na proizvod za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka.”
12

Pravila o izračunu minimalne raspodjele navedena su u članku 16. C stavcima 2. do 6. ligningslova. U skladu sa stavkom 2. tog članka, minimalna raspodjela čini zbroj prihoda i neto iznosa ostvarenih tijekom poslovne godine od kojeg se odbijaju gubici i troškovi. Člankom 16. C stavkom 3. ligningslova predviđa se da se u taj izračun uključuje cijeli niz prihoda nabrojanih u tom članku, osobito kamate, dividende od dionica, dobit od potraživanja i financijskih ugovora, kao i kapitalni dobici od raspolaganja dionicama. U skladu s člankom 16. C stavcima 4. i 5. ligningslova, fondovi iz članka 16. C mogu odbiti porezno priznate gubitke i troškove upravljanja.
9

Uvodne izjave 3. do 5. Direktive 2009/29 glase: „(3) Europsko je Vijeće na zasjedanju u ožujku 2007. izrazilo čvrstu opredijeljenost za smanjivanje ukupnih emisija stakleničkih plinova u Europskoj uniji do 2020. za najmanje 20 % u odnosu na razine iz 1990., odnosno za 30 % pod uvjetom da se i druge razvijene zemlje obvežu na odgovarajuća smanjenja emisija te da zemlje u razvoju koje su gospodarski naprednije isto tako daju odgovarajući doprinos u skladu sa svojim odgovornostima i mogućnostima. Do 2050. godine globalne emisije stakleničkih plinova trebalo bi smanjiti za najmanje 50 % u odnosu na razine iz 1990. Za postizanje tih smanjenja emisija svoj doprinos trebaju dati svi gospodarski sektori, uključujući i međunarodni pomorski promet i zrakoplovstvo. […] (4) U svojoj rezoluciji od 31. siječnja 2008. o ishodu konferencije o klimatskim promjenama održane na Baliju (COP 13 i COP/MOP 3) [(SL 2009., C 68 E, str. 13.)] Europski je parlament ponovio stajalište da se industrijski razvijene zemlje trebaju obvezati na smanjenje emisija stakleničkih plinova za najmanje 30 % do 2020. godine te za 60 do 80 % do 2050. godine u odnosu na razine iz 1990. godine. S obzirom da Europska unija očekuje pozitivan ishod konferencije COP 15 koja će biti održana u Kopenhagenu 2009. godine, Europska unija treba započeti s pripremama strožih ciljeva u pogledu snižavanja emisija do 2020. godine i poslije te nastojati osigurati da nakon 2013. godine sustav Zajednice omogući stroža ograničenja emisija, kao dio doprinosa Zajednice budućem međunarodnom sporazumu o klimatskim promjenama […] (5) Radi lakšeg ostvarenja tih dugoročnih ciljeva, primjereno je utvrditi predvidljivi plan po kojemu će se smanjivati emisije iz postrojenja obuhvaćenih sustavom Zajednice. Da bi se postiglo isplativo ispunjenje obveze Zajednice da smanji emisije stakleničkih plinova za najmanje 20 % u odnosu na razine iz 1990., jedinice koje će se do 2020. godine dodijeliti tim postrojenjima trebaju biti za 21 % niže od razina njihovih emisija 2005. godine.”
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe MB i Secretary of State for Work and Pensions (ministar nadležan za radnopravna i mirovinska pitanja, Ujedinjena Kraljevina), povodom odbijanja potonjeg da osobi MB dodijeli državnu starosnu mirovinu s navršenom zakonskom dobi za odlazak u mirovinu osoba koje pripadaju spolu koji je osoba MB stekla promjenom spola.
72

To vrijedi to više što je, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 53., 54. i 66. svojeg mišljenja, Spliethoffova tužba bila izričito podnesena protiv Komisije te je Opći sud u točkama 21. i 23. pobijanog rješenja sâm priznao da samo Komisija ima nadležnost za donošenje odluka o odbijanju u postupku odabira prihvatljivih prijedloga za bespovratna sredstva u okviru CEF‑a.
58

Glede tereta dokazivanja i izvođenja dokaza, kada se nositelj žiga želi pozvati na razlog za odbijanje registracije iz članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009, pravilo 19. Uredbe br. 2868/95 u stavku 1. i stavku 2. točki (c) predviđa da EUIPO daje podnositelju prigovora mogućnost da predoči činjenice, dokaze i argumente koji će poduprijeti njegov prigovor, među ostalim, dokaz da raniji žig ima ugled, ili da dopuni one koji su već podneseni. Budući da uredbe br. 207/2009 i 2868/95 ne navode dokaze koje podnositelj prigovora može podnijeti radi dokazivanja postojanja ugleda ranijeg žiga, potonji načelno može slobodno odabrati oblik dokaza koji smatra korisnim podnijeti EUIPO‑u u okviru prigovora temeljenog na ranijem pravu, a EUIPO je dužan analizirati dokaze koje je podnio podnositelj prigovora, bez mogućnosti da odmah odbije neku vrstu dokaza zbog njezina oblika (vidjeti po analogiji presudu od 19. travnja 2018., EUIPO/Group, C‑478/16 P, neobjavljenu, EU:C:2018:268, t. 56. do 59.).
8

Članak 281. te direktive određuje: „Države članice koje se mogu susresti s poteškoćama u primjeni uobičajenih odredaba za PDV za mala poduzeća, zbog djelatnosti ili strukture takvih poduzeća mogu primijeniti pojednostavljeni postupak, uz uvjete i ograničenja koje one eventualno odrede, te nakon savjetovanja s Odborom za PDV, kao što je paušalna odredba za obračun i naplatu PDV‑a, pod uvjetom da to ne dovodi do smanjenja poreza.”