ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 27. studenoga 2018. uputio Sąd Najwyższy (Poljska) — JA protiv Ministarstva financija — Sejma Republike Poljske, Senata Republike Poljske, predsjednika vlade, ministra pravsouđa, ministra financija

(predmet C-745/18)

(2019/C 164/04)

Jezik postupka: poljski

Sud koji je uputio zahtjev

Sąd Najwyższy

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: JA

Tuženik: Ministarstvo financija — Sejm Republike Poljske, Senat Republike Poljske, predsjednik vlade, ministar pravosuđa, ministar financija

Prethodno pitanje

Treba li članak 73. i članak 78. točku (a) Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1) i raniji članak 11. dio A stavak 1. točku (a) i članak 11. dio A stavak 2. točku (a) Šeste direktive Vijeća 77/388/EEZ od 17. svibnja 1977. o usklađivanju zakonodavstava država članica koja se odnose na poreze na promet — Zajednički sustav poreza na dodanu vrijednost: jedinstvena osnovica za razrezivanje (2), koji se tumače s obzirom na opća načela odgovornosti države članice za naknadu štete utvrđena u sudskoj praksi Suda Europske unije (osobito presude Suda od 19. studenoga 1991., C-6/90 i C-9/90, Andrea Francovich i Danila Bonifaci i dr. protiv Talijanske Republike, ECLI:EU:C: 1991:428; od 5. ožujka 1996., spojeni predmeti C-46/93, Brasserie du Pêcheur SA protiv Bundesrepublik Deutschland i C-48/93, The Queen protiv Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd i dr., ECLI:EU:C:1996:79), tumačiti na način da od 1. svibnja 2004. iz njih proizlazi obveza da država članica koja je tog datuma pristupila Europskoj uniji uspostavi propise na temelju kojih se stečajnom upravitelju dodjeljuje naknada uvećana za iznos poreza na dodanu vrijednost (PDV) koji se plaća na tu naknadu?

(1) SL 2006, L 347, str. 1.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.

(2) SL 1977, L 145, str. 1.
C 148/11

Žalba koju je 28. prosinca 2018. podnio Mamas and Papas Ltd protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. listopada 2018. u predmetu T-672/17, Mamas and Papas protiv EUIPO-a

(predmet C-825/18 P)

(2019/C 148/11)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Mamas and Papas Ltd (zastupnici: S. Malynicz, QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

Druga stranka u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda u predmetu T-672/17, Mamas and Papas Ltd protiv EUIPO-a;

— odluči o pitanju koje se odnosi na ranije otkrivanje;

— vrati predmet Općem sudu Europske unije u pogledu drugih tužbenih razloga iznesenih pred Općim sudom o kojima potonji nije odlučio;

— naloži Uredu i intervenijentu snošenje vlastitih i žaliteljevih troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u pogledu ovlasti EUIPO-a da, u skladu s člankom 63. stavkom 1. Uredbe o dizajnu Zajednice (1), ispituje činjenice u vezi s otkrivanjem ranijeg dizajna. Ako nositelj dizajna izričito potvrdi da je došlo do ranijeg otkrivanja, EUIPO ne može doći do drukčijeg zaključka u pogledu tog pitanja.

Kao drugo, u svakom slučaju, kad je riječ o njegovoj ocjeni dokaza o ranijem otkrivanju, Opći sud iskrivio je dokaze i pogrešno ocijenio činjenice te njegova odluka sadržava materijalnu netočnost utvrđenjâ koja proizlaze iz dokumenata koji su mu podneseni, što jasno proizlazi iz spisa predmeta.

(1) 11 Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (Sl, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45. i ispravak SL 2018., L 72. str. 42.)
3.

Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1) odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako — rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 9. rujna 2015., C-20/13, ECLI:EU:C:2015:561 (Unland), — za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora, — su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani, — se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht) većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi, — sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht, — se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci, — prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina, — nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?
3.

Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1) odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako — rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht), — za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora, — su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani, — se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave Specht većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi, — sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht, — se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci, — prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina, — nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?
3.

Protivi li se pravu Unije, osobito članku 9. Direktive 2000/78/EZ (1), odredba kojom pravo na naknadu štete za plaću kojom se diskriminira na temelju dobi prestaje nakon dva mjeseca, ako — rok počinje objavom presude od 8. rujna 2011., C-297/10 i C-298/10, ECLI:EU:C:2011:560 (Hennigs i Mai), iako se na dotičnu osobu ne primjenjuje Bundesangestelltentarifvertrag (Savezni kolektivni ugovor za zaposlenike u javnoj službi), nego njegova osobna situacija odgovara situaciji iz presude od 19. lipnja 2014., C-501/12 do C-506/12, C-540/12 i C-541/12, ECLI:EU:C:2014:2005 (Specht), — za prethodno navedenu presudu dotični službenici i suci (radnici) mogu saznati samo iz općih javnih izvora, — su poslodavci zanijekali prenosivost na službenike nakon donošenja prethodno navedene presude i pritom osporili postojanje diskriminacije na temelju dobi, a to pravno mišljenje barem dijelom priopćeno je i prema vani, — se sudskom praksom prvostupanjskih upravnih sudova unutar navedenog roka i nakon njega do objave presude Specht većinom nijekalo postojanje diskriminacije na temelju dobi, — sudska praksa viših sudova nije postojala u tom roku i prva odluka viših sudova donesena je tek nakon donošenja presude Specht, — se u radnom odnosu službenika ili sudaca prekluzivni rokovi primjenjuju samo za naknadu posebnih troškova i takvi rokovi nisu kraći od šest mjeseci, — prava na plaću podliježu trogodišnjem zastarnom roku koji počinje istekom godine u kojoj je zahtjev dospio i ovlaštenik zna za svoje pravo ili bi morao znati, a u suprotnom teče zastarni rok od deset godina, — nacionalna prava na plaću koja nisu određena zakonom, treba istaknuti pravodobno, to jest unutar proračunske godine za koju se zahtijevaju?
2.

Mora li izmjena rezervacije koja se zahtijeva prema prvom pitanju ispuniti preciznije vremenske i kvalitativne kriterije, osobito one iz članka 5. stavka 1. točke (c) podtočke iii. Uredbe br. 261/2004 ili one iz članka 8. stavka 1. točaka (b) i (c) te uredbe?
C 72/8

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 14. prosinca 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – GAEC Jeanningros protiv Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

(Predmet C-785/18)

(2019/C 72/11)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Conseil d'État

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: GAEC Jeanningros

Tuženici: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

Druga stranka: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Prethodna pitanja

Treba li članak 53. Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (1), članak 6. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 664/2014 оd 18. prosinca 2013. o dopuni Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na utvrđivanje simbola Unije za zaštićene oznake izvornosti, zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalne specijalitete i s obzirom na određena pravila o podrijetlu, određena pravila postupka i određena dodatna prijelazna pravila (2), i članak 10. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 668/2014 od 13. lipnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (3) u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da u konkretnom slučaju u kojem je Europska komisija prihvatila zahtjev nacionalnih tijela države članice za izmjenu specifikacije naziva te za registraciju kontrolirane oznake izvornosti dok se o tom zahtjevu i dalje vodi postupak povodom uloženog pravnog lijeka pred nacionalnim sudovima te države, ti sudovi mogu odlučiti da obustavljaju postupak u sporu koji je pred njima u tijeku ili, s obzirom na učinke eventualnog poništenja pobijanog akta na valjanost registracije od strane Europske komisije, moraju donijeti odluku o zakonitosti tog akta nacionalnih tijela?

(1) SL L 343, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 25., str. 31. i ispravak SL 2015., L 191, str. 9.)

(2) Delegirana Uredba Komisije (EU) br. 664/2014 оd 18. prosinca 2013. o dopuni Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća s obzirom na utvrđivanje simbola Unije za zaštićene oznake izvornosti, zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla i zajamčeno tradicionalne specijalitete i s obzirom na određena pravila o podrijetlu, određena pravila postupka i određena dodatna prijelazna pravila (SL L 179, 19. 6. 2014., str. 17.)

(3) Provedbena uredba Komisije (EU) br. 668/2014 оd 13. lipnja 2014. o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (SL L 179, str. 36. i ispravak SL 2015., L 39, str. 23.)
1.

a) Poduzima li operater servisa za dijeljeni smještaj informacija na poslužitelju (shared hosting) na kojem korisnici bez odobrenja nositelja prava na raspolaganje javnosti stavljaju sadržaje zaštićene autorskim pravom, radnju priopćavanja javnosti u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29/EZ (1), ako — je postupak prijenosa automatski i provodi se bez prethodnog nadzora ili kontrole operatera, — operater u uvjetima korištenja upućuje na to da se ne smiju unositi sadržaji kojima se povređuje autorsko pravo, — radom servisa ostvaruje prihode, — se servis koristi za zakonite primjene, ali operater ima saznanja da je dostupna i znatna količina sadržaja kojima se povređuje autorsko pravo (više od 9 500 djela), — operater ne nudi pregled sadržaja ni funkciju pretraživanja, ali neograničeni download linkovi koje on stavlja na raspolaganje treće osobe stavljaju u zbirke linkova na internetu koje sadržavaju informacije o sadržaju datoteka te omogućavaju pretraživanje određenih sadržaja, — on uspostavom naknade za download koju isplaćuje ovisno o potražnji stvara poticaj za prijenos sadržaja zaštićenih autorskim pravom, a koja u suprotnome korisnici mogu pribaviti samo naplatno te — ako se omogućavanjem anonimnog prijenosa podataka povećava vjerojatnost da korisnici neće odgovarati za povrede autorskih prava? b) Mijenja li se ta ocjena ako 90 do 96 % ukupne uporabe servisa za dijeljeni smještaj informacija na poslužitelju (shared hosting) čini stavljanje na raspolaganje ponuda kojima se povređuje autorska prava?
Žalba koju je 5. prosinca 2018. podnio Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 25. rujna 2018. u predmetu T-328/17: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

(Predmet C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (zastupnici: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Druge stranke u postupku: Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— prihvati žalbu protiv presude Općeg suda u predmetu T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi protiv Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), EU:T:2018:594 i usvoji žaliteljevu tužbu za poništenje;

— naloži Uredu i intervenijentu snošenje vlastitih i žaliteljevih troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

1. Opći je sud počinio pogrešku time što zajedničkom žigu HALLOUMI nije priznao prikladan status i zaštitu koju Uredba o žigu Europske unije propisuje za takve zajedničke žigove, čime je povrijedio članak 74. Uredbe o žigu Europske unije;

2. Preciznije, Opći sud je počinio pogrešku time što je primijenio u potpunosti neizmijenjen pristup ocjeni razlikovnog karaktera zajedničkog žiga HALLOUMI protivno članku 8. stavku 1. točki (b) i članku 74. Uredbe o žigu Europske unije;

3. Opći sud je pogrešno ocijenio i primijenio učinak odluke Suda u spojenim predmetima C-673/15 P do C-676/15 P, The Tea Board protiv EUIPO-a (u daljnjem tekstu: Tea Board), i njegovo obrazloženo rješenje u predmetu C-392/12 P, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi protiv OHIM-a (u daljnjem tekstu: HELLIM) i nije primijenio prikladni učinak presudi u predmetu C-196/11 P, Formula One Licensing protiv OHIM-a, EU:C:2012:314 (u daljnjem tekstu: F1); i
1.

Opći je sud počinio pogrešku kad je smatrao da je žalbeno vijeće bilo u pravu kada je primijenilo zaključke iz ranijih presuda Općeg suda i to presuda HELLIM i XAΛΛOYMI i HALLOUMI na ovaj predmet. U tim predmetima nije bila riječ o certifikacijskim žigovima nego o drugim vrstama žigova, i to o zajedničkim i običnim žigovima Europske unije. Osnovna funkcija takvih žigova je da služe kao oznaka trgovačkog podrijetla proizvoda (veći broj trgovaca povezanih članstvom u udruzi u slučaju zajedničkog žiga). Suprotno tomu, certifikacijski žigovi nemaju osnovnu funkciju označivanja podrijetla, nego razlikovanja razreda proizvoda, i to proizvoda koji su certificirani jer su u skladu s pravilima za dozvoljenu uporabu certifikacijskog žiga HALLOUMI i za njih je dano odobrenje da budu napravljeni sukladno tim pravilima. Štoviše, relevantna javnost u tim ranijim presudama Općeg suda razlikovala se od relevantne javnosti u ovom predmetu.
—

Protive li se tada primjenjivi članak 45. Direktive 2007/64/EZ od 13. studenoga 2007. (2), koji danas odgovara članku 55. Direktive (EU) 2015/2366 od 25. studenoga 2015. (3), i članci 9. do 14. Direktive 2014/92/EU od 23. srpnja 2014. (4), koji se odnose na olakšavanje bankovne mobilnosti i na troškove zatvaranja računa za plaćanje, tome da zatvaranje računa koji je dužnik otvorio kod vjerovnika kako bi tamo prebacio svoja primanja u zamjenu za individualiziranu pogodnost u okviru ugovora o kreditu, ako je do njega došlo prije isteka razdoblja utvrđenog tim ugovorom, dovede do gubitka te pogodnosti, uključujući i kada do toga dođe više od godine dana nakon otvaranja računa i, s druge strane, protive li se te iste odredbe tome da to razdoblje može trajati do deset godina ili odgovarati ukupnom razdoblju kredita?
C 54/9

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 28. studenoga 2018. uputio Rēzeknes tiesa (Latvija) – Elme Messer Metalurgs protiv Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

(Predmet C-743/18)

(2019/C 54/12)

Jezik postupka: latvijski

Sud koji je uputio zahtjev

Rēzeknes tiesa

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: SIA Elme Messer Metalurgs

Tuženik: Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra

Prethodno pitanje

Treba li članak 2. točku 7. Uredbe Vijeća br. 1083/2006 (1) tumačiti na način da situaciju u kojoj korisnik bespovratnih sredstava ne može ostvariti predviđenu razinu prihoda za odgovarajuće razdoblje jer je tijekom tog razdoblja došlo do insolventnosti odnosno do prestanka poslovanja njegovog jedinog poslovnog partnera valja smatrati djelovanjem ili propustom gospodarskog subjekta (korisnika bespovratnih sredstava) koje dovodi ili može dovesti do štete za proračun Europske unije?

(1) Uredba Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. lipnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1260/1999 (SL 2006., L 210, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.)
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 5. studenoga 2018. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – Amoena Ltd protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Predmet C-677/18)

(2019/C 25/31)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Amoena Ltd

Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodna pitanja

1. Jesu li VCS (1) i/ili Europska komisija počinili očitu pogrešku razvrstavši GM (2): a) u poglavlje 62 Kombinirane nomenklature (3) Europske unije, tarifni broj 6212, koji izričito uključuje „grudnjake”, i u oznaku KN 6212 10 90; umjesto u b) poglavlje 90, tarifni broj 9021 i oznaku KN 9021 10 10 kao pribor za umjetne dijelove tijela u smislu napomene 2. (b) uz poglavlje 90 KN-a?

2. Je li Provedbenom uredbom 2017/1167 (4) nezakonito sužen pojam pribora za umjetne dijelove tijela iz tarifnog broja 9021 i napomene 2. (b) uz poglavlje 90 KN-a, što znači da je njezino donošenje bilo izvan ovlasti Europske komisije?

3. Čini li Provedbena uredba 2017/1167 povredu načela lojalne suradnje predviđenog u članku 4. stavku 3. [UEU-a] imajući u vidu da: a) Europska komisija mora poštovati odluke nacionalnih sudova, ali da ujedno mora promicati ujednačenu (i pravilnu) primjenu Carinskog zakonika i KN-a; b) je Supreme Court (Vrhovni sud) Ujedinjene Kraljevine došao do jednoglasnog zaključka da GM-ove treba razvrstati u poglavlje 90 KN-a, tarifni broj 9021; i da je c) odluka Supreme Courta (Vrhovni sud) dostavljena Komisiji, a ona ju je dostavila svim državama članicama Europske unije zajedno sa sažetkom njezina obrazloženja?

(1) Vijeće za carinsku suradnju (u daljnjem tekstu: VCS)

(2) Grudnjaci namijenjeni nošenju nakon mastektomije (u daljnjem tekstu: GM)

(3) U daljnjem tekstu: KN

(4) Provedbena uredba Komisije (EU) 2017/1167 od 26. lipnja 2017. o razvrstavanju određene robe u kombiniranu nomenklaturu (SL 2017., L 170, str. 50.) (u daljnjem tekstu: Provedbena uredba 2017/1167)
(b)

on nije došao zbog razloga koji je izvan njegove kontrole (naime bolesti), ako je nakon toga obaviješten o radnjama koje su poduzete u njegovoj odsutnosti i ako je, poznavajući činjenično stanje, odlučio i izjavio da: — on ne dovodi u pitanje zakonitost tih radnji pozivajući se na svoj nedolazak i ne zahtijeva njihovo ponavljanje uz svoje sudjelovanje; — on želi sudjelovati u tim radnjama, nakon čega je sud proveo dodatno saslušanje osobe koju je optuženik imenovao i time optuženiku omogućio da u tome sudjeluje na odgovarajući način?
1.

Je li mirovni sudac, kao što je sud koji upućuje zahtjev za prethodnu odluku, obuhvaćen pojmom suda države članice nadležnog za upućivanje zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a unatoč tome što mu nacionalni poredak, protivno jamstvima neovisnosti i nepristranosti suda države članice koje je Sud naveo u presudama Wilson (EU:C:2006:587, t. 47. do 53.), Associaçâo Sindical dos Juizes Portugueses (EU:C:2018:117, t. 32. i t. 41. do 45.), Minister for Justice and Equality (EU:C:2018:586, t. 50. do 54.), zbog njegovog nestalnog radnog statusa ne priznaje uvjete rada jednake onima profesionalnih pravosudnih dužnosnika iako obavlja jednake pravosudne dužnosti koje su dio nacionalnog sudbenog sustava?
C 25/27

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. studenoga 2018. uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – SY protiv Associated Newspapers Ltd

(Predmet C-687/18)

(2019/C 25/34)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: SY

Tuženik: Associated Newspapers Ltd

Prethodno pitanje

Jesu li odredbe nacionalnog prava poput članka 32. stavaka 4. i 5. Data Protection Acta 1998 (Zakon o zaštiti podataka iz 1998.; u daljnjem tekstu: DPA) – koje predviđaju da se postupak protiv nadzornika podataka, kada nadzornik podataka navede da se osobni podaci na koje se taj postupak odnosi obrađuju (i) samo u svrhe novinarstva, umjetničke svrhe ili književne svrhe, te (ii) s ciljem objave novinarskog, književnog ili umjetničkog sadržaja koji nadzornik podataka do tada nije objavio, prekida, u dijelu u kojem se odnosi na neobjavljene osobne podatke, do (a) utvrđenja Information Commissionera (povjerenik za informiranje) da uvjet (i) ili (ii) nije ispunjen, (b) povlačenja navoda nadzornika podataka ili (c) objave osobnih podataka – u skladu s člancima 9., 22. i 23. Direktive 95/46/EZ (1) i člancima 7., 8. i 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima?

(1) Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (SL 1995., L 281, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 7., str. 88.)
—

Osobito, treba li te iste odredbe tumačiti na način da im je protivno to da se umanjenja porezne osnovice kojima se uračunava razdoblje držanja vrijednosnih papira ne primjenjuju na kapitalni dobitak na koji je odgođeno plaćanje poreza, s obzirom na to da se to pravilo o određivanju porezne osnovice nije primjenjivalo na datum kad je taj kapitalni dobitak ostvaren, nego se primjenjuju na kapitalni dobitak od prijenosa vrijednosnih papira primljenih u zamjenu uzimajući u obzir datum zamjene, a ne datum stjecanja vrijednosnih papira koji su dani u zamjenu?