ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

U tim je okolnostima Finanzgericht Hamburg (Financijski sud u Hamburgu, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. (a) Je li Provedbena uredba br. 1249/2011 po analogiji primjenjiva na proizvode koji su predmet glavnog postupka (GoPro HERO3 ‚Black Edition’, ‚Black Edition Surf’ i ‚Black Edition Motorsport’)? (b) U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje: je li Provedbena uredba br. 1249/2011 valjana? 2. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje pod (a) ili (b): (a) Može li se Provedbena uredba br. 876/2014 po analogiji primjenjivati na proizvode koji su predmet glavnog postupka? (b) U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, je li Provedbena uredba br. 876/2014 valjana? 3. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje pod (a) ili (b): treba li Komisijine napomene s objašnjenjem o tarifnim podbrojevima 8525 80 30, 8525 80 91 i 8525 80 99 KN‑a tumačiti na način da je riječ o snimanju ‚najmanje 30 minuta pojedinačne videosekvence’ i kada se videosekvenca snima u odvojenim datotekama u pojedinačnom trajanju od manje od 30 minuta ako gledatelj prilikom reprodukcije snimke ne može primijetiti prijelaz između datoteka? 4. U slučaju negativnog odgovora na prethodno pitanje 1 (a) ili 1 (b), a pozitivnog odgovora na prethodna pitanja 2 (a), 2 (b) i 3., protivi li se razvrstavanju video kamera koje mogu snimiti signale iz vanjskih izvora u tarifni podbroj 8525 8099 KN‑a to da one te signale ne mogu reproducirati preko vanjskog televizijskog prijamnika ili vanjskog monitora?”
2

Ovaj zahtjev podnesen je u okviru spora između PJSC Rosneft Oil Company, prije Rosneft Oil Company OJSC (u daljnjem tekstu: Rosneft), društva upisanog u sudski registar u Rusiji, s jedne strane, i Her Majesty’s Treasury (britansko Ministarstvo financija), The Secretary of State for Business, Innovation and Skills (Ministarstvo poduzetništva, inovacija i osposobljavanja) i The Financial Conduct Authority (britansko tijelo za nadzor financijskog sektora, u daljnjem tekstu: FCA), s druge strane, o mjerama ograničavanja koje je Europska unija donijela protiv određenih ruskih poduzetnika, uključujući društvo Rosneft.
18

Okrug Bergstraße odbio je taj zahtjev odlukom od 27. srpnja 2015. U obrazloženju svojeg odbijanja naveo je, među ostalim, da nadležno tijelo raspolaže marginom prosudbe u pogledu toga treba li izdati dozvolu boravka i da je u konkretnom slučaju smatrao da u okviru te ocjene ne treba odlučiti u korist djeteta Tekdemir. Naime, okrug Bergstraße naveo je da nije nedopušteno zahtijevati od djeteta Tekdemir da naknadno pokrene postupak za izdavanje vize, čak i ako bi to neizbježno dovelo do toga da se on i njegova majka, barem privremeno, odvoje od svojeg oca odnosno supruga. Osim toga, smatrao je da nije nerazumno očekivati od oca djeteta Tekdemir da obiteljski i bračni život u zajednici sa svojim sinom i svojom suprugom nastavi u Turskoj, s obzirom na to da ga se ne smatra podnositeljem zahtjeva za azil ni izbjeglicom te da, kao i njegov sin i supruga, ima tursko državljanstvo. Naposljetku, Okrug Bergstraße naglasio je da se ostanak djeteta Tekdemir u Njemačkoj dopušta tijekom postupka povodom zahtjeva za azil koji je pokrenula njegova majka.
24

S tim u vezi, međunarodna zajednica prepoznala je važnost SUT‑ova angažmana u istraživanjima za vojne potrebe u Iranu. Tuženik u glavnom postupku u tom pogledu ističe činjenicu da je narav spomenutog angažmana dovela do toga da je Unijin zakonodavac Provedbenom uredbom Vijeća (EU) br. 1264/2012 od 21. prosinca 2012. o provedbi Uredbe (EU) br. 267/2012 (SL 2012., L 356, str. 55.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 14., str. 201.) prvi put uvrstio spomenuto sveučilište na popis subjekata koji podliježu mjerama ograničavanja iz Priloga IX. Uredbi br. 267/2012. To je uvrštavanje Opći sud Europske unije poništio presudom od 3. srpnja 2014., Sharif University of Technology/Vijeće (T‑181/13, neobjavljena, EU:T:2014:607). Zakonodavac Unije Provedbenom uredbom br. 1202/2014 ponovno je uvrstio navedeno sveučilište na spomenuti popis. Tuženik u glavnom postupku napominje da je razlog za spomenuto ponovno uvrštavanje dokazana snažna povezanost tog sveučilišta s iranskim režimom u vojnim i u drugim s tim povezanim pitanjima.
115

U ovom slučaju iz spisa koji je dostavljen Sudu proizlazi da je ombudsman u svojoj odluci od 31. ožujka 2011. smatrao da razlika u pogledu trajanja valjanosti uvrštenja imena C. Staelen i drugih uspješnih kandidata na popis prikladnih kandidata, na koju se ona poziva, nije bila slučaj nepravilnosti u djelovanju koja se može pripisati Parlamentu, s obzirom na to da je ombudsman ocijenio da je objašnjenje koje mu je u tom pogledu dostavila ta institucija uvjerljivo, to jest da su se ti drugi uspješni kandidati zaposlili u roku od dvije godine nakon objave navedenog popisa, a da je ime C. Staelen na njemu bilo upisano malo dulje od dvije godine.
4

Članak 1. te direktive, naslovljen „Područje primjene i dostupnost postupaka pravne zaštite”, u stavcima 1. do 3. određuje: „1. Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore navedene u Direktivi 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama [(SL 2004., L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)], osim ako su takvi ugovori izuzeti u skladu s člancima 10. do 18. te Direktive. Ugovori u smislu značenja ove Direktive uključuju ugovore o javnoj nabavi, okvirne sporazume, koncesije za javne radove i dinamičke sustave nabave. Države članice poduzimaju mjere potrebne da osiguraju da, vezano uz ugovore koji spadaju u područje primjene Direktive 2004/18/EZ, odluke koje donose javni naručitelji mogu biti učinkovito preispitane i, posebno, što je hitnije moguće u skladu s uvjetima navedenim u člancima 2. do 2.f ove Direktive, zbog toga što se takvim odlukama krši pravo Zajednice u području javne nabave ili nacionalna pravila u kojima je preneseno to pravo. […] 3. Države članice osiguravaju da su, prema detaljnim pravilima koja mogu utvrditi države članice, postupci pravne zaštite dostupni barem svakoj osobi koja ima ili je imala interes za dobivanje određenog ugovora i koja je pretrpjela ili bi mogla pretrpjeti štetu zbog navodnog kršenja.”
12

Prije pokretanja navedenih kaznenih postupaka porezna je uprava u odnosu na iznose PDV‑a o kojima je riječ u glavnom postupku provela porezni nadzor kojim nije samo naložila plaćanje poreznog duga, nego je i izrekla novčanu poreznu kaznu društvu S. A. COM Servizi Ambiente e Commercio et Evoluzione Maglia u iznosu od 30 % od dugovane svote PDV‑a. Nakon transakcije koja se odnosila na te mjere poreznog nadzora, protiv njih nije bila podnesena žalba te su one postale konačne.
23

Dopisom od 9. lipnja 2011. Republika Bugarska obavijestila je Komisiju o drugom zahtjevu kojim je tražila izuzimanje od obveze primjene graničnih vrijednosti PM10 na temelju članka 22. stavka 2. Direktive 2008/50 (u daljnjem tekstu: obavijest od 9. lipnja 2011.). Dopisom od 11. srpnja 2011., Komisija je odgovorila da, s obzirom na to da je taj zahtjev zaprimljen 10. lipnja 2011., razdoblje od devet mjeseci predviđeno u članku 22. stavku 4. drugom podstavku Direktive 2008/50 u kojem Komisija treba izvršiti svoju procjenu, istječe nakon krajnjeg roka iz članka 22. stavka 2. te direktive, odnosno 11. lipnja 2011. Komisija je dodala da joj je to razdoblje od devet mjeseci potrebno za izvršenje potpune procjene i da – kako bi se zadržao korisni učinak Direktive 2008/50 i osigurala pravna sigurnost – nije moguće donošenje odluke nakon 11. lipnja 2011., jer bi to značilo ocjenu navedenog zahtjeva u odnosu na razdoblje koje je prošlo.
92

Međutim, čini se da to nije u dosegu odredbe 4.3. dokumentacije za nadmetanje o kojoj je riječ u glavnom postupku. Naime, kao što je to nezavisna odvjetnica u biti istaknula u točkama 63. i 64. svojeg mišljenja, tom odredbom zahtijeva se puka aritmetička usklađenost između doprinosa svakog od dotičnih ponuditelja u ispunjavanju mjerodavnih kriterija u pogledu stručne sposobnosti i dijela radova koje se taj ponuditelj obvezuje izvesti i koje će doista izvršiti u slučaju odabira njihove ponude. Nasuprot tomu, ta odredba ne uzima u obzir ni vrstu zadataka koje svaki ponuditelj treba ostvariti ni njihove pojedinačne tehničke sposobnosti. U tim okolnostima, navedena odredba 4.3. ne sprečava to da jedan od dotičnih ponuditelja izvršava posebne zadatke za koje zapravo nema traženo iskustvo ili sposobnost.
3

Članak 2. Sporazuma o antidampingu naslovljen je „Utvrđivanje dampinga”. Člankom 2.4. tog sporazuma utvrđeno je sljedeće: „Provest će se primjerena usporedba izvozne cijene i normalne vrijednosti. Usporedba će se provesti na istoj razini trgovine, na paritetu ex‑factory, i to na temelju prodaje ostvarene u što je moguće bližem vremenskom razdoblju. Pri tome će se uzeti u obzir potrebna prilagođavanja, koja su različita od slučaja do slučaja, a utječu na usporedivost cijena, uključivo razlike u uvjetima i rokovima prodaje, porezima, razini trgovine, količinama, fizičkim karakteristikama kao i bilo kojim drugim razlikama za koje se može pokazati da utječu na usporedivost cijena. U slučajevima iz stavka 3., potrebno je također predvidjeti sredstva radi pokrića troškova, uključujući davanja i poreze, koje treba podmiriti između uvoza i ponovne prodaje, kao i za dobit. Ako je u ovim slučajevima došlo do utjecaja na usporedivost cijena, nadležna tijela će utvrditi normalnu vrijednost na razini trgovine koja je jednaka razini trgovine kod konstruirane izvozne cijene, ili će dopustiti odgovarajuća prilagođavanja kao što je to predviđeno odredbama ovog stavka. Nadležna tijela ukazat će strankama u postupku koje su informacije potrebne radi osiguranja primjerene usporedbe i neće tim strankama nepotrebno otežavati podnošenje dokaza.”
7

Članak 101. zákon č. 353/2003 Sb., o spotřebních daních (Zakon br. 353/2003 o trošarinama), u verziji primjenjivoj na činjenice iz glavnog postupka (u daljnjem tekstu: Zakon o trošarinama), naslovljen „[p]rerađeni duhan podložan trošarini” propisuje: „1) Na prerađeni duhan plaća se trošarina. 2) Za potrebe ovog Zakona, prerađeni duhan znači cigarete, cigare, cigarilosi i duhan za pušenje. 3) Za potrebe ovog Zakona: […] c) duhan za pušenje znači: 1. duhan koji je rezan ili na drugi način usitnjen, svinut ili prešan u blokove i prikladan je za pušenje bez daljnje industrijske obrade; 2. duhanski otpaci namijenjeni prodaji krajnjem potrošaču, koji nisu obuhvaćeni točkom (a) ili (b) i koji su prikladni za pušenje, ili; 3. duhan za pušenje u kojem više od 25% duhanskih čestica po masi ima širinu reza manju od 1,5 milimetara; radi se o sitno rezanom duhanu za savijanje cigareta. […] 6) Za potrebe ovog zakona, pod duhanom za pušenje podrazumijevaju se također proizvodi koji se u cijelosti ili djelomično sastoje od tvari različitih od duhana i koji ispunjavaju ostale uvjete iz stavka 3. točke (c) izuzevši proizvode iz stavka 8. ili svaki proizvod koji nije naveden u stavku 3. točke (c) koji, iako nije namijenjen pušenju, može to biti i koji je prerađen kako bi se prodao krajnjem potrošaču. […]”
c)

novčanom kaznom u iznosu od 4000 do 8000 [rumunjskih leja (RON)] kaznit će se vozač automobila za djela iz stavka 1. točaka 15., 16., 18. do 20., 22. do 26., 28. do 30., 36. i 38., te poduzeće/cestovni prijevoznik za djela iz stavka 1. točaka 1. do 11., 31. i 32.”
40

No, primjenom Francusko‑njemačkog poreznog sporazuma, plaća A. Eschenbrennera, dok je taj radnik bio aktivan, bila je podvrgnuta porezu na dohodak u Francuskoj, pri čemu je porezna stopa primjenjiva u toj državi niža od one primjenjive u Njemačkoj. Stoga je u slučaju tog pograničnog radnika metoda izračuna iz prethodne točke nužno dovela do toga da naknada zbog insolventnosti koju je on ostvario nije odgovarala njegovoj neto plaći.
57

Nadalje, u slučaju kada tijelo za zaprimanje, koje je pozvano da dostavi predmetno pismeno njegovu adresatu koji boravi u drugoj državi članici, ne priloži standardni obrazac iz Priloga II. Uredbi br. 1393/2007, taj propust ne dovodi do nevaljanosti pismena koje se dostavlja kao ni postupka dostave, s obzirom na to da takav učinak nije u skladu ciljem koji se želi postići tom uredbom, koji se sastoji u stvaranju izravnog, brzog i učinkovitog načina slanja između država članica pismena u građanskim i trgovačkim stvarima (vidjeti u tom smislu presudu od 16. rujna 2015., Alpha Bank Cyprus, C‑519/13, EU:C:2015:603, t. 60. do 66.).
37

Stoga, s jedne strane, članak 4. stavak 1. Direktive 90/435 predviđa da, kada matično društvo na temelju povezanosti s društvom kćeri prima raspodijeljenu dobit, država članica matičnog društva mora se ili suzdržati od oporezivanja te dobiti ili ovlastiti to matično društvo da od iznosa porezne obveze odbije dio poreza koji se odnosi na tu dobit koji je isplatilo društvo kći i, ako je potrebno, iznos poreza po odbitku koji je ubrala država članica sjedišta društva kćeri, u granicama iznosa odgovarajućeg nacionalnog poreza (presude od 12. prosinca 2006., Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, t. 102. i od 3. travnja 2008., Banque Fédérative du Crédit Mutuel, C‑27/07, EU:C:2008:195, t. 25.).
32

Ako je to tako, Direktivi 2003/87 ne protivi se to da nadležno tijelo u okolnostima poput onih u glavnom postupku donese odluku kojom se nalaže predaja bez naknade emisijskih jedinica. Naime, ako je određeno postrojenje prekinulo sa svojim aktivnostima na datum raniji od dodjele emisijskih jedinica, one se očito ne mogu koristiti za obračunavanje emisije stakleničkih plinova koje to postrojenje neće proizvesti.
4

Članak 30. stavci 1. i 2. navedene uredbe predviđaju: „1. Kada nije moguće odrediti carinsku vrijednost prema članku 29., carinska vrijednost bit će određena tako što će se ići redom kroz stavak 2. točke (a), (b), (c), i (d) do prve točke prema kojoj se ona može odrediti, pod uvjetom da redoslijed primjene točaka (c) i (d) bude obratan ako to zahtijeva deklarant; samo onda kad se ta vrijednost ne može odrediti prema određenoj točki, mogu se primijeniti odredbe sljedeće točke u nizu koji je utvrđen pomoću ovog stavka. 2. Carinska vrijednost, kako je utvrđena ovim člankom, je: (a) transakcijska vrijednost istovjetne robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje; (b) transakcijska vrijednost slične robe prodane za izvoz u Zajednicu i izvezene u isto ili gotovo isto vrijeme kao i roba koja se procjenjuje; (c) vrijednost koja se temelji na jediničnoj cijeni po kojoj se najveća moguća ukupna količina takve ili istovjetne ili slične uvezene robe prodaje na području Zajednice osobama koje nisu povezane s prodavateljima; (d) izračunata vrijednost čini zbroj: — troška ili vrijednosti materijala i proizvodnje, ili druge vrste prerade, koja je upotrijebljena u proizvodnji uvezene robe, — svote dobiti i općih troškova koja je jednaka uobičajenu iznosu koji se ostvaruje pri prodaji robe iste skupine ili vrste kao što je roba koja se procjenjuje i koju je proizveo proizvođač u zemlji izvoza za izvoz u Zajednicu, — troška ili vrijednosti stavki iz članka 32. stavka 1. točke (e).”
36

Slijedi da, s obzirom na to da se njome nastoji olakšati učinkovito ostvarivanje slobode pružanja odvjetničkih usluga, Direktivu 77/249 treba tumačiti na način da se primjenjuje kako u klasičnom slučaju kretanja odvjetnika u državu članicu koja nije država njegova poslovnog nastana u cilju pružanja svojih usluga, tako i u slučaju kada ne dođe do njegova kretanja, to jest kada je, kao u glavnom postupku, primatelj usluga taj koji se kreće izvan države članice svojeg boravišta kako bi došao u drugu državu članicu i primio usluge odvjetnika koji tamo ima poslovni nastan.
33

U ovom slučaju, nesporno je među strankama koje su iznijele svoja očitovanja Sudu da koncentratori kisika iz glavnog postupka, za razliku od cilindara s kisikom, nisu obuhvaćeni točkom 3. Priloga III. Direktivi o PDV‑u, koja se odnosi na specifične farmaceutske proizvode, i to one koji se uobičajeno koriste za zdravstvenu njegu, sprečavanje bolesti, te za liječenje u medicinske i veterinarske svrhe. Naime, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da taj pojam „farmaceutski proizvodi”, iako nije ograničen samo na lijekove, ne obuhvaća sva pomagala, materijale, opremu ili instrumente za medicinsku upotrebu (vidjeti, u tom smislu, presudu od 17. siječnja 2013., Komisija/Španjolska, C‑360/11, EU:C:2013:17, t. 61. do 65.)
25

Taj je javni bilježnik, međutim, smatrao da nisu ispunjeni uvjeti za izdavanje zatražene potvrde. Tvrdio je da prema članku 3. stavku 1. Uredbe br. 805/2004 tražbina mora biti nesporna. Međutim, nesporne su tražbine prema njegovu mišljenju, s jedne strane, prema tom članku 3. stavku 1. točkama (a) do (c), samo one tražbine o kojima je proveden sudski postupak i, s druge strane, prema istom članku 3. stavku 1. točki (d), samo one tražbine koje su izričito prihvaćene u autentičnoj ispravi, što je pojam koji u smislu odredaba te uredbe treba obuhvaćati isprave koje sastavlja javni bilježnik kao što je to rješenje o ovrsi doneseno na temelju „vjerodostojne isprave”. No takvo rješenje ne ispunjava uvjet dužnikova izričitog prihvaćanja tražbine.
41

Naime, iz nacionalnog pravnog okvira, kako ga je izložio sud koji je uputio zahtjev, proizlazi da je člankom 333. stavkom 1. točkom 3. Zakonika o radu, u vezi s člankom 328. stavkom 1. točkom 2. tog zakonika, predviđeno da ex ante odobrenje mora dati nadležno javno tijelo, to jest inspekcija rada, prije nego što se zbog razloga ukidanja radnog mjesta može otkazati ugovor o radu radnika koji boluje od bolesti iz članka 1. stavka 1. Odluke br. 5 o bolestima zbog kojih se radnicima koji od njih boluju daje pravo na posebnu zaštitu sukladno članku 333. stavku 1. Zakonika o radu, čija se točka 5., koja se primjenjuje u konkretnom slučaju, odnosi na „duševne bolesti”. Međutim, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da se to ex ante odobrenje ne primjenjuje u slučaju raskida radnog odnosa koji je uređen zakonom zbog ukidanja radnih mjesta na temelju članka 106. stavka 1. točke 2. Zakona o državnim službenicima.
42

S tim u vezi, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 52. svojeg mišljenja, treba utvrditi da je obrada osobnih podataka koju provodi tijelo zaduženo za vođenje registra prilikom provedbe članka 2. stavka 1. točaka (d) i (j) i članka 3. Direktive 68/151 u skladu s nekoliko razloga za zakonitost propisanih člankom 7. Direktive 95/46, to jest onih navedenih u njezinoj točki (c) o sukladnosti sa zakonskom obvezom, njezinoj točki (e) o izvršavanju javne ovlasti ili izvršavanju zadatka koji se provodi zbog javnog interesa i njezinoj točki (f) o svrsi zakonitog interesa koji ima nadzornik ili treća stranka ili stranke kojima se podaci otkrivaju.
70

Kao treće, žaliteljeva argumentacija da je Opći sud prihvatio opću predmnjevu o prestanku povjerljivosti informacija koje su dostavili podnositelji zahtjeva za primjenu pokajničkog programa nakon isteka roka od pet godina, čiji je učinak bio uskraćivanje zaštite izjavama koje su dane u okviru pokajničkog programa, opet polazi od pogrešnog tumačenja pobijane presude. Kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točkama 136. do 139. svojeg mišljenja, takva argumentacija ne uzima u obzir činjenicu da je Opći sud u točkama 84. do 86. pobijane presude samo primijenio tu predmnjevu kako bi odbio žaliteljevu tvrdnju da je predviđena objava sadržavala osjetljive poslovne informacije te stoga primjena navedene predmnjeve nije utjecala na ispitivanje Općeg suda u točkama 88. do 122. pobijane presude zasebnog žaliteljeva prigovora u pogledu činjenice da su sporne informacije potjecale iz izjave dane u okviru pokajničkog programa. Stoga i tu argumentaciju treba odbiti kao neosnovanu.
27

U istoj uvodnoj izjavi zakonodavac Unije također je uputio na ustavne tradicije zajedničke državama članicama, kao opća načela prava Unije. Među tim pravima koja proizlaze iz zajedničkih ustavnih tradicija i koja su potvrđena u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) nalazi se i sloboda savjesti i vjeroispovijedi, zajamčena u članku 10. stavku 1. Povelje. Sukladno toj odredbi, to pravo uključuje slobodu promjene vjeroispovijedi ili uvjerenja te slobodu, pojedinačno ili u zajednici s drugima, javno ili privatno, iskazivanja vjeroispovijedi ili uvjerenja bogoslužjem, poučavanjem, praksom i obredima. Kao što to proizlazi iz Objašnjenja koja se odnose na Povelju Europske unije o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.), pravo zajamčeno njezinim člankom 10. stavkom 1. odgovara pravu zajamčenom člankom 9. EKLJP‑a te, sukladno članku 52. stavku 3. Povelje, ima isto značenje i opseg primjene kao i potonji.
29

U istoj uvodnoj izjavi zakonodavac Unije također je uputio na ustavne tradicije zajedničke državama članicama, kao opća načela prava Unije. Među tim pravima koja proizlaze iz zajedničkih ustavnih tradicija i koja su potvrđena u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) nalazi se i sloboda savjesti i vjeroispovijedi, zajamčena u članku 10. stavku 1. Povelje. Sukladno toj odredbi, to pravo uključuje slobodu promjene vjeroispovijedi ili uvjerenja te slobodu, pojedinačno ili u zajednici s drugima, javno ili privatno, iskazivanja vjeroispovijedi ili uvjerenja bogoslužjem, poučavanjem, praksom i obredima. Kao što to proizlazi iz Objašnjenja koja se odnose na Povelju Europske unije o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.), pravo zajamčeno njezinim člankom 10. stavkom 1. odgovara pravu zajamčenom člankom 9. EKLJP‑a te, sukladno članku 52. stavku 3. Povelje, ima isto značenje i opseg primjene kao i potonji.
81

Naime, javni bilježnik ne obavlja gospodarsku ili komercijalnu djelatnost, s obzirom na to da je njegovo imenovanje uvjetovano prolaskom natječaja, da on obavlja svoje djelatnosti na određenom području i u određenom službenom sjedištu, da područje njegovih djelatnosti nije određeno slobodno, nego je propisano zakonom, da on svoje zadaće obavlja neovisno, da on, na temelju članka 1. stavka 4. Zakon o javnom bilježništvu, obavlja „službenu [djelatnost] primjene zakona”, da njegove nagrade za rad nisu slobodno ugovorene i da, kad je riječ o postupku izdavanja platnog naloga i ostavinskom postupku, on ne obavlja svoje zanimanje u uvjetima tržišnog natjecanja.