MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA

od 8. rujna 2016. ( 1 )

Predmet C‑275/15

ITV Broadcasting Limited,

ITV2 Limited,

ITV Digital Channels Limited,

Channel Four Television Corp.,

4 Ventures Limited,

Channel 5 Broadcasting Limited,

ITV Studios Limited

protiv

TVCatchup Limited (u stečaju),

TVCatchup (UK) Limited,

Media Resources Limited,

uz sudjelovanje:

Secretary of State for Business,

Innovation and Skills,

Virgin Media Limited

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud (Engleska i Wales) (građanski odjel), Ujedinjena Kraljevina))

„Zahtjev za prethodnu odluku — Usklađivanje određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu — Direktiva 2001/29/EZ — Članak 9. — Pojmovi ‚kabel’ i ‚pristup kablu za usluge emitiranja’ — Reemitiranje televizijskih emisija od strane trećih osoba putem interneta u njihovom području prijema — ‚Live streaming’“

I – Uvod

1. Ovaj zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud (Engleska i Wales) (građanski odjel), Ujedinjena Kraljevina) odnosi se na tumačenje članka 9. Direktive 2001/29/EZ o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu ( 2 ), kojim se predviđa da ta direktiva ne dovodi u pitanje odredbe primjenjive u određenim drugim područjima. Konkretno, sud koji je uputio zahtjev pita Sud o tumačenju izraza „pristup kablu za usluge emitiranja”, navedenog u tom članku kao jednog od područja obuhvaćenog Direktivom 2001/29.

2. Zahtjev za prethodnu odluku podnesen je u okviru spora koji su pokrenule komercijalne televizijske kuće, a koje tvrde da pružatelji usluga reemitiranja kojima se korisnicima „uživo” besplatno primanje televizijskih emisija putem interneta (takozvani „live streaming”) uključujući emisije koje su emitirali tužitelji, povređuju njihova autorska prava na njihovim televizijskim emisijama.

3. Sudu je već upućen zahtjev za prethodnu odluku u okviru istog spora. U presudi od 7. ožujka 2013., ITV Broadcasting i dr. ( 3 ) Sud je presudio da reemitiranje koje provode pružatelji sporne usluge čini „priopćavanje javnosti”, u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29.

4. Nakon te presude, prvostupanjski sud utvrdio je da su pružatelji sporne usluge povređivali autorska prava tužiteljâ. U pogledu određenih predmetnih emitiranja, taj je sud međutim smatrao da se pružatelji usluga mogu pozvati na odredbu predviđenu britanskim pravom, kojom se omogućuje kabelsko reemitiranje određenih emisija u njihovom području prijema.

5. Tužitelji su podnijeli žalbu na tu odluku sudu koji je uputio zahtjev, koji u biti pita Sud je li takva nacionalna odredba, kojom se ograničava isključivo pravo, dodijeljeno nositeljima autorskih prava Direktivom 2001/29, da odobre ili zabrane svako priopćavanje javnosti, usklađena s tom direktivom. Nesporno je da osporavana reemitiranja nisu obuhvaćena nijednom iznimkom predviđenom u članku 5. te direktive.

6. Točnije, sud koji je uputio zahtjev želi znati može li se predmetna odredba i dalje primjenjivati u smislu članka 9. Direktive 2001/29, na osnovu toga da se može smatrati da se odnosi na „pristup kablu za usluge emitiranja”. Taj sud također postavlja pitanja koja se odnose na tumačenje pojma „kabel” navedenog u tom članku, u cilju utvrđivanja toga protivi li se pravu Unije primjena te odredbe u pogledu reemitiranja koja se provode putem interneta.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

7. Uvodnom izjavom 60. Direktive 2001/29 određuje se: „Zaštita osigurana ovom Direktivom ne bi trebala dovesti u pitanje nacionalne ili pravne propise Zajednice u drugim područjima, kao što su industrijsko vlasništvo, zaštita podataka, uvjetni pristup, pristup javnim dokumentima i pravilo kronologije korištenja u medijima, koji mogu utjecati na zaštitu autorskog prava ili srodnih prava.”

8. U skladu s njezinim člankom 1. stavkom 1., naslovljenim „Područje primjene”, Direktiva 2001/29 odnosi se na „pravnu zaštitu autorskog i srodnih prava u okviru unutarnjeg tržišta, s posebnim naglaskom na informacijsko društvo”.

9. Člankom 9. navedene direktive, naslovljenim „Nastavak primjene drugih pravnih odredaba” predviđa se: „Ova Direktiva ne dovodi u pitanje odredbe o, osobito, patentima, žigovima, dizajnu, korisnim modelima, topografijama poluvodičkih proizvoda, izgledu slova, uvjetnom pristupu, pristupu kablu za usluge emitiranja, zaštiti nacionalnih bogatstava, zakonskim uvjetima za pohranu, o ograničenom postupanju i nepoštenom tržišnom natjecanju, poslovnoj tajni, sigurnosti, povjerljivosti, zaštiti podataka i privatnosti, pristupu javnim dokumentima, ugovornom pravu.”

B – Britansko pravo

10. Člankom 73. stavkom 1., člankom 73. stavkom 2. točkom (b) i člankom 73. stavkom 3. Copyright, Designs and Patents Act 1988 (Zakon o autorskom pravu, dizajnima i patentima iz 1988., u daljnjem tekstu: CDPA), naslovljenim „Primanje emitiranog djela i njegovo reemitiranje kablom”, u verziji primjenjivoj na glavni postupak, predviđa se: „(1) Ovaj se članak primjenjuje kad se djelo koje se emitira iz Ujedinjene Kraljevine prima i odmah reemitira kablom. 2) Autorsko pravo na emitiranom djelu nije povrijeđeno: […] b) ako i u mjeri u kojoj se djelo emitira radi primanja u području u kojem se reemitira kablom i ako i u mjeri u kojoj je dio kvalificirane usluge. 3) Autorsko pravo na svakom djelu uključenom u emitirani sadržaj nije povrijeđeno ako i u mjeri u kojoj se taj sadržaj emitira radi primanja u području u kojem se reemitira kablom […]”.

11. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da je članak 73. stavak 1., članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, kako je gore naveden, rezultat prilagodbe toga zakona provedene 2003. godine u cilju prijenosa Direktive 2001/29 u britansko pravo.

III – Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom

12. Tužitelji u glavnom postupku, ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited i ITV Studios Limited (u daljnjem tekstu, zajedno: tužitelji u glavnom postupku) komercijalne su televizijske kuće slobodno dostupnog programa koje u skladu s britanskim pravom imaju autorska prava na svojim televizijskim emisijama i na filmovima i drugim djelima i elementima sadržanima u svojim emisijama. Financiraju se oglašavanjem koje se prenosi u okviru njihovih emisija.

13. Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su tužbu protiv društva TVCatchup Limited pred High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Visoki sud (Engleska i Wales), Chancery Division, Ujedinjena Kraljevina) tvrdeći da se uslugom koju to društvo pruža, a koja korisnicima omogućuje „uživo” besplatno primanje televizijskih emisija putem interneta (takozvani „live streaming”), uključujući emisije koje su emitirali tužitelji u glavnom postupku, povređuje njihovo autorsko pravo. Sporne usluge također se financiraju oglašavanjem.

14. Taj je sud uputio Sudu zahtjev za prethodnu odluku koji se odnosi na tumačenje pojma „priopćavanje javnosti” iz članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29.

15. U presudi od 7. ožujka 2013. u predmetu ITV Broadcasting i dr., ( 4 ), Sud je odlučio: „Pojam ‚priopćavanje javnosti’ u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 treba tumačiti na način da obuhvaća reemitiranje djela uključenih u zemaljsku televizijsku radiodifuziju — koju provodi tijelo koje nije izvorna organizacija za radiodifuziju, — putem interneta koji je na raspolaganju pretplatnika tog tijela koji mogu primati to reemitiranje povezivanjem na njegov poslužitelj, — iako se ti pretplatnici nalaze u području prijema navedene zemaljske televizijske radiodifuzije i mogu je legalno primati na televizijski prijemnik”.

16. Nakon te presude, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Visoki sud (Engleska i Wales), Chancery Division) utvrdio je da je TVCatchup Limited povrijedio autorska prava tužiteljâ u glavnom postupku i izdao je nalog u cilju sprečavanja drugih povreda tih prava.

17. U pogledu triju televizijskih kanala, odnosno ITV, Channel 4 i Channel 5, taj je sud, međutim, utvrdio da se TVCatchup Limited može pozvati na argument obrane iz članka 73. stavka 2. točke (b) i stavka 3. CDPA‑a, s obzirom na to da je to društvo prenosilo te kanale putem interneta pretplatnicima koji se nalaze u području izvornog prijenosa. U tom pogledu, isti sud smatrao je da je izraz „reemitira[nje] kablom” iz članka 73. stavka 2. točke (b) i stavka 3. CDPA‑a bio dovoljno širok da bi obuhvatio reemitiranje putem interneta, ali ne i reemitiranje na mobilnim uređajima koji se služe mrežama mobilne telefonije.

18. Tužitelji u glavnom postupku podnijeli su žalbu Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud (Engleska i Wales) (građanski odjel)). Tijekom postupka pred tim sudom, nad društvom TVCatchup Limited pokrenut je stečajni postupak. Poslovna aktivnost koju je prije obavljao TVCatchup Limited otad obavlja TVCatchup (UK) Limited na temelju licencije koju je dodijelio Media Resources Limited. Potonja dva društva zahtijevala su intervenciju u žalbenom postupku i njihov je zahtjev prihvaćen.

19. Smatrajući da članak 73. CDPA‑a treba tumačiti s obzirom na članak 9. Direktive 2001/29 te da se u ovom predmetu postavljaju pitanja koja se odnose na opseg potonjeg članka, sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „Kad je riječ o tumačenju članka 9. Direktive 2001/29, a osobito izraza ‚[o]va Direktiva ne dovodi u pitanje […] osobito […] pristup[…] kablu za usluge emitiranja’: 1. Dopušta li se navedenim izrazom nastavak primjene odredbe nacionalnog prava kojom se definira opseg pojma ‚kabel’ ili se opseg te odredbe članka 9. utvrđuje u smislu pojma ‚kabel’ kako je definiran pravom Unije? 2. Ako je pojam ‚kabel’ iz članka 9. definiran pravom Unije, koje mu je značenje? Konkretno: (a) Ima li tehnološki specifično značenje, koje se odnosi samo na klasične kabelske mreže kojima upravljaju tradicionalni pružatelji kabelskih usluga? (b) U suprotnom slučaju, ima li tehnološki neutralno značenje kojim su obuhvaćene funkcionalno slične usluge koje se odašilju putem interneta? (c) U svakom slučaju, je li njime obuhvaćen prijenos mikrovalne energije između dviju fiksnih zemaljskih točaka? 3. Primjenjuje li se navedeni izraz na 1) odredbe kojima se od kabelskih mreža zahtijeva reemitiranje određenih emisija ili 2) odredbe kojima se dopušta kabelsko reemitiranje remisija a) kada su reemitiranja simultana i ograničena na područja za koja su emisije bile namijenjene i/ili b) kada su emisije reemitirane na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu? 4. Ako je opseg pojma ‚kabel’ iz članka 9. definiran nacionalnim pravom, primjenjuju li se na tu odredbu nacionalnog prava pravna načela Unije o proporcionalnosti i pravednoj ravnoteži između pravâ nositeljâ autorskog prava, vlasnika kabela i javnog interesa? 5. Odnosi li se članak 9. samo na odredbe nacionalnog prava koje su bile na snazi na dan kad je Direktiva bila odobrena, dan kad je stupila na snagu ili na posljednji dan roka za njezin prijenos, ili se također primjenjuje na kasnije odredbe nacionalnog prava koje se odnose na pristup kablu za usluge emitiranja?”

20. Pisana očitovanja podnijeli su tužitelji u glavnom postupku, TVCatchup (UK) Limited, vlada Ujedinjene Kraljevine te Europska komisija. Na raspravi održanoj 25. svibnja 2016. bili su zastupljeni tužitelji u glavnom postupku, Virgin Media Limited, vlada Ujedinjene Kraljevine i Komisija.

IV – Pravna analiza

A – Presuda u predmetu ITV Broadcasting i dr. te ovaj zahtjev za prethodnu odluku

21. U svojoj presudi od 7. ožujka 2013. u predmetu ITV Broadcasting i dr. ( 5 ), koji predstavlja pozadinu ovog zahtjeva za prethodnu odluku, Sud je odlučio da reemitiranje, kakvo provode tuženici u glavnom postupku, čini „priopćavanje javnosti” u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 ( 6 ).

22. Iz toga proizlazi da se takvo reemitiranje ne može provoditi bez pristanka nositelja autorskog prava, osim ako to reemitiranje ispunjava uvjete iz članka 5. te direktive ( 7 ).

23. Smatram da se predmetnim nacionalnim propisom, točnije člankom 73. stavkom 2. točkom (b) i stavkom 3. CDPA‑a uspostavlja iznimka od prava priopćavanja iz članka 3. Direktive 2001/29, time što se predviđa da autorsko pravo „nije povrijeđeno” u slučaju reemitiranja određenih emisija u području za koje su bila namijenjena ( 8 ). Ova tvrdnja potvrđena je činjenicom da su, formalno, članak 73. stavak 2. točka (b) i stavak 3. CDPA‑a u nacionalnom pravu, prema navodu suda koji je uputio zahtjev, posebno klasificirani kao „iznimka” i „sredstvo obrane protiv povrede autorskog prava”.

24. Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da nijedna od stranaka ne tvrdi da je taj propis obuhvaćen nekom od iznimki iz članka 5. Direktive 2001/29.

25. Kao što tvrdi sud koji je uputio zahtjev, glavno pitanje koje se postavlja stoga je ono kojim se želi saznati je li takva odredba obuhvaćena člankom 9. Direktive 2001/29, jer se može smatrati da se odnosi na „pristup kablu za usluge emitiranja” u smislu tog članka ( 9 ).

26. Stoga predlažem Sudu da najprije razmotri treće prethodno pitanje koje se u biti odnosi na to glavno pitanje.

27. Prema njegovoj formulaciji, treće prethodno pitanje odnosi se na odredbe kojima se zahtijeva reemitiranje određenih emisija te odredbe kojima se dopušta kabelsko reemitiranje emisija „a) kada su reemitiranja simultana i ograničena na područja za koja su emisije bile namijenjene i/ili b) kada su emisije reemitirane na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu” ( 10 ). Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi, s jedne strane, da se predmetnim nacionalnim propisom ne zahtijeva nikakvo reemitiranje te, s druge strane, da se on primjenjuje samo u slučajevima kada je reemitiranje ograničeno na područja za koja su emisije bile namijenjene ( 11 ).

28. Stoga smatram da treće postavljeno pitanje treba preformulirati na način da se njime nastoji utvrditi treba li članak 9. Direktive 2001/29 tumačiti na način da je područjem primjene te odredbe, a osobito izraza „pristup kablu za usluge emitiranja” obuhvaćen propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, kojim se dopušta kabelsko reemitiranje emisija bez pristanka nositelja autorskih prava kada je to reemitiranje simultano i ograničeno na područja za koja su emisije bile namijenjene i kada se radi o reemitiranju djela koja su izvorno emitirana na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu ( 12 ).

29. U analizi koja slijedi, iznijet ću razloge zbog kojih smatram da propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, nije obuhvaćen ograničenjem predviđenim u članku 9. Direktive 2001/29 (dio B). Taj zaključak izravno se nameće zbog prirode i područja primjene navedenog članka 9. (dio B.2), kao i zbog činjenice da se takav propis ne odnosi na „pristup kablu za usluge emitiranja” u smislu tog članka (dio B.3).

30. Iz te analize proizlazi da nije potrebno odlučiti o ostalim pitanjima koja je postavio sud koji je uputio zahtjev, a koja se odnose na, s jedne strane, privremeno područje primjene članka 9. Direktive 2001/29 (peto prethodno pitanje) i, s druge strane, tumačenje pojma „kabel” kako se upotrebljava u tom članku (prvo, drugo i četvrto prethodno pitanje): Međutim, radi korisnosti, iznijet ću nekoliko zapažanja o tumačenju pojma „kabel”, kako bi se odgovorilo na argumente koje su u tom pogledu iznijele stranke (dio C) ( 13 ).

31. Međutim, što se tiče točke (c) drugog prethodnog pitanja, kojom se želi saznati obuhvaća li taj pojam prijenos mikrovalne energije između fiksnih zemaljskih točaka, sud koji je uputio zahtjev nije dao nikakvo objašnjenje u pogledu razloga koji su ga naveli da smatra potrebnim postaviti to pitanje Sudu. Osim toga, takvo se objašnjenje ne može izvesti iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ni iz očitovanja podnesenih Sudu, koji ne sadržavaju nikakve informacije u smislu toga da sporna reemitiranja uključuju prijenos mikrovalne energije između fiksnih zemaljskih točaka. Stoga predlažem Sudu da utvrdi, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, da je točka (c) drugog pitanja, nedopuštena ( 14 ).

B – Tumačenje članka 9. Direktive 2001/29 i izraza „pristup kablu za usluge emitiranja” (treće pitanje)

32. Svojim trećim prethodnim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud je li propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, obuhvaćen područjem primjene članka 9. Direktive 2001/29, a osobito izraza „pristup kablu za usluge emitiranja”.

1. Predložena tumačenja

33. Sud koji je uputio zahtjev, uz dvojbe u pogledu značenja izraza „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29, u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku predstavlja tri moguća tumačenja tog izraza.

34. U skladu s prvim pristupom koji odgovara stajalištu koje su zastupali tužitelji u glavnom postupku i Komisija, izraz „pristup kablu za usluge emitiranja” odnosi se samo na odredbe kojima se od kabelskih operatera zahtijeva da pružaju usluge emitiranja, to jest odredbe koje se odnose na „obveze prijenosa” u smislu članka 31. Direktive 2002/22/EZ ( 15 ) (u daljnjem tekstu: Direktiva o univerzalnoj usluzi).

35. U skladu s drugim pristupom koji odgovara stajalištu koje su zastupali TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited i vlada Ujedinjene Kraljevine, članak 9. Direktive 2001/29 primjenjuje se istodobno na odredbe kojima se od kabelskih operatera zahtijeva da reemitiraju određene radiodifuzijski emitirane sadržaje i odredbe kojima se dopušta, u interesu javnih usluga, reemitiranje određenih sadržaja unutar njihova predviđenog područja prijema.

36. U skladu s trećim pristupom, izraz „pristup kablu” iz članka 9. Direktive 2001/29 ne odnosi se na sredstva obrane u pogledu povreda autorskih prava, nego na pristup fizičkoj infrastrukturi u državama članicama.

2. Ograničenje iz članka 9. Direktive 2001/29

37. Na temelju svojeg naslova i teksta, članak 9. Direktive 2001/29 odnosi se na „[n]astavak primjene drugih pravnih odredaba”, osiguravajući da ta direktiva „ne dovodi u pitanje” odredbe u određenim područjima. Uvodnom izjavom 60. te direktive navodi se da su odredbe iz navedenog članka 9. one odredbe koje su povezane s „drugim područjima” i koje „mogu utjecati na zaštitu autorskog prava ili srodnih prava” ( 16 ).

38. Članak 9. Direktive 2001/29 stoga nikako ne dopušta iznimke od prava utvrđenih člancima 2. do 4. te direktive. Štoviše, iznimke podliježu iscrpnom usklađivanju na temelju članka 5. iste direktive ( 17 ). Naprotiv, cilj članka 9. jest održati učinak odredbi primjenjivih u određenim područjima koja nisu područje usklađeno navedenom direktivom ( 18 ). To tumačenje potvrđuje se popisom područja u navedenom članku 9. kojim se navode, između ostalog, žigovi, dizajn, zaštita nacionalnih bogatstava, ograničeno postupanje i nepošteno tržišno natjecanje, zaštita podataka i privatnosti, kao i ugovorno pravo ( 19 ).

39. To utvrđenje samo po sebi navodi na zaključak da propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, kojim se predviđa iznimka od isključivog prava priopćavanja iz članka 3. Direktive 2001/29, ne može biti obuhvaćen člankom 9. te direktive.

40. Taj zaključak primjenjiv je neovisno o tome provodi li se reemitiranje zaštićenih djela putem kabla ili interneta. Stoga iz sudske prakse Suda proizlazi da pojam „priopćavanje javnosti”, u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29, obuhvaća svako emitiranje zaštićenih djela, neovisno o korištenom tehničkom sredstvu ili postupku ( 20 ) te da svako emitiranje ili reemitiranje djela, koje upotrebljava poseban tehnički način, mora u načelu pojedinačno odobriti autor djela o kojem je riječ ( 21 ).

41. Ta sudska praksa usklađena je s ciljem Direktive 2001/29, točnije, s prilagodbom pravila u pogledu autorskog prava i srodnih prava s obzirom na tehnološki razvoj koji je doveo do stvaranja novih oblika iskorištavanja ( 22 ), osiguravajući višu razinu zaštite u korist autora, kojom im se omogućuje dobivanje odgovarajuće naknade za korištenje njihovih djela, osobito u slučaju priopćavanja javnosti ( 23 ). Napominjem da se nikakva naknada ne isplaćuje nositeljima autorskih prava za reemitiranje dopušteno člankom 73. stavkom 2. točkom (b) i člankom 73. stavkom 3. CDPA‑a ( 24 ).

42. Tumačenje protivno članku 9. Direktive 2001/29, koje dovodi do uključivanja u područje primjene propisa, kao što je onaj u glavnom postupku, prema mojem mišljenju sprečava postizanje cilja usklađivanja iz članaka 3. i 5. te direktive.

43. Osim toga, tumačenje koje predlažem ne može se dovesti u pitanje argumentima iznesenima protiv njega, osobito argumentima vlade Ujedinjene Kraljevine.

44. Kao prvo, argument koji je vlada Ujedinjene Kraljevine iznijela na raspravi, prema kojem nacionalni zakonodavni sustavi o odobrenjima kabelskih operatera, njihovoj infrastrukturi i reemitiranju njihovih emisija čine drugo područje iz članka 9. Direktive 2001/29, nema osnove u toj direktivi. Iako su odredbe koje se odnose na kabelsku infrastrukturu država članica i uvjeti pristupa tržištu elektroničke komunikacije obuhvaćeni područjem koje nije predmet usklađivanja koje se provodi tom direktivom ( 25 ), isto se ne primjenjuje na odredbe, kao što su članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, koji pripadaju srži usklađivanja predviđenog Direktivom 2001/29, točnije zaštiti autorskih prava ( 26 ).

45. Na taj zaključak ne smije utjecati činjenica da se reemitiranje koje je dopušteno predmetnim propisom ograničava na sadržaj emitiran na kanalima koji podliježu određenim obvezama javnih usluga. S obzirom na nepostojanje nikakvih naznaka u tom smislu u tekstu Direktive 2001/29 te u pripadajućim pripremnim aktima, ne vidim opravdanja za to da se takvim sadržajima dodijeli zaštita manja od one predviđene u članku 3. te direktive ( 27 ).

46. Kao drugo, suprotno tvrdnji vlade Ujedinjene Kraljevine, članak 9. Direktive 2001/29 nije „potpuno isključivanje usklađivanja”. Dok se člankom 1. te direktive, naslovljenim „Područje primjene”, na temelju njegova stavka 2., određene odredbe pravne stečevine Unije isključuju iz usklađivanja predviđenog navedenom direktivom, koje u nedostatku tog izričitog isključenja pripada njezinom području primjene ( 28 ), člankom 9. ne nastoji se ograničiti područje primjene Direktive 2001/29, nego osigurati pravna sigurnost ( 29 ), izbjegavanjem neočekivanih pravnih posljedica koje proizlaze iz njezina donošenja.

47. Kao treće, ciljevi članka 73. stavka 2. točke (b) i članka 73. stavka 3. CDPA‑a, odnosno, kao što navodi vlada Ujedinjene Kraljevine, povećanje izbora potrošača u području javnih usluga emitiranja, omogućavajući im da prime te sadržaje u područjima u kojima je loš signal zemaljske televizije te poticanje operatera kabelske mreže da uspostave kabelsku infrastrukturu, ne mogu imati ni najmanji utjecaj na tumačenje područja primjene članka 9. Direktive 2001/29 ( 30 ). U tom pogledu podsjećam da je Sud u presudi ITV Broadcasting i dr. ( 31 ) izričito isključio činjenicu da se sporna reemitiranja mogu smatrati jednostavnim tehničkim sredstvom za jamčenje ili poboljšanje prijema izvornog prijenosa u području pokrivenosti, u kojem slučaju oni ne bi činili, prema sudskoj praksi Suda, „priopćavanje javnosti”, u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29. U tom okviru, argument koji je iznijela vlada Ujedinjene Kraljevine u stvarnosti predstavlja poziv Sudu da promijeni tu sudsku praksu, bez opravdanja za to.

48. Naposljetku, prema mojem mišljenju, nema sumnje da propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, nije obuhvaćen člankom 9. Direktive 2001/29.

49. Taj zaključak primjenjuje se neovisno o tumačenju izraza „pristup kablu za usluge emitiranja”, iz članka 9. direktive. U dijelu koji slijedi prikazat ću, međutim, da ispitivanje tog izraza dovodi do istog zaključka.

3. Tumačenje izraza „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29

50. Na prvi pogled, izraz „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29 ostavlja dojam da se radi o pozivanju na pravni koncept dobro poznat u pravnoj stečevini Unije. Međutim, moja istraživanja sugeriraju da to nije slučaj.

51. Naime, taj izraz upotrebljava se, prema mojima saznanjima, samo u pripremnim aktima i sudskoj praksi koja se odnosi na Direktivu 2001/29 ( 32 ), kao i u Direktivi 2012/28 ( 33 ), jer je zakonodavac Unije odlučio, u članku 7. Direktive 2012/28 na gotovo jednak način reproducirati članak 9. Direktive 2001/29 ( 34 ).

52. Unatoč nepostojanju pojašnjenja u tim pripremnim aktima i toj sudskoj praksi, u pogledu značenja izraza „pristup kablu za usluge emitiranja” ( 35 ), prema mojem mišljenju, nema sumnje da propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, nije obuhvaćen tim izrazom.

53. Kao prvo, unatoč određenim jezičnim razlikama, ( 36 ), čini mi se nespornim da se taj izraz odnosi na „pristup kablu”. Međutim, ne vidim nikakvu poveznicu između članka 9. Direktive 2001/29 koji se odnosi na „pristup kablu” i predmetnog britanskog propisa kojim se predviđa da se emitirano djelo može „reemitira[ti] kablom”. Čini mi se da se pojam „kabel” u tim dvama propisima upotrebljava u različitim kontekstima.

54. Dok se članak 9. Direktive 2001/29 odnosi na „kabel” kojem je zatražen pristup, britanski propis odnosi se na „kabel” koji služi kao sredstvo reemitiranja. Drugim riječima, članak 9. te direktive ne odnosi se na pristup javnosti emitiranim sadržajima, kao što tvrde TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited i vlada Ujedinjene Kraljevine, nego na pristup mreži ( 37 ).

55. Kao drugo, izjednačavanje pojmova „pristup kablu” i „reemitira[nje] kablom”, koje su proveli TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited i vlada Ujedinjene Kraljevine, čini se nelogično uzimajući u obzir da Direktiva 2001/29 već sadržava, u svojem članku 1. stavku 2. točki (c), odredbu koja se izričito odnosi na „kabelsko reemitiranje” ( 38 ).

56. Treće, čini mi se da se u pravnoj stečevini Unije, izraz „pristup kablu” prvenstveno upotrebljava u pogledu pitanja pristupa između pružatelja kabelskih mreža ( 39 ), koje je bilo predmetom usklađivanja na razini Unije, osobito Direktivom 2002/19/EZ, u daljnjem tekstu: Direktiva o pristupu ( 40 ).

57. Ta direktiva u skladu sa svojim člankom 1. stavkom 1. nastoji uskladiti „način na koji države članice uređuju pristup i međusobno povezivanje elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme” ( 41 ). Iz istog članka proizlazi da je Direktiva o pristupu uključena u zajednički regulatorni okvir iz Direktive 2002/21, u daljnjem tekstu: Okvirna direktiva ( 42 ), čiji je cilj, prema navodu Komisije „potaknuti tržišno natjecanje na tržištima elektroničkih telekomunikacija, poboljšati funkcioniranje unutarnjeg tržišta i zaštititi osnovne interese korisnika koji nisu zaštićeni snagom tržišta” ( 43 ).

58. Stoga bi najlogičnije tumačenje bilo zaključiti da se izraz „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29 odnosi na taj regulatorni okvir, a osobito, na odredbe Direktive o pristupu ( 44 ). Napominjem, uzgredno, da su se zakonodavni postupci Okvirne direktive i Direktive o pristupu djelomično vremenski preklapali sa zakonodavnim postupkom Direktive 2001/29 ( 45 ).

59. Smatram, međutim, da je dovoljno utvrditi da propis, kao što je članak 73. stavak 2. točka (b) i članak 73. stavak 3. CDPA‑a, koji se ne odnosi na pristup mreži, nije obuhvaćen izrazom „pristup kablu za usluge emitiranja” iz članka 9. Direktive 2001/29, bez potrebe da Sud odluči o točnom značenju tog izraza.

60. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na treće prethodno pitanje odgovori na način da propis, kojim se dopušta kabelsko reemitiranje emisija bez pristanka nositelja autorskih prava kada je to reemitiranje simultano i ograničeno na područja za koja su emisije bile namijenjene, bez obzira na to odnosi li se reemitiranje na djela koja su izvorno emitirana na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu, nije obuhvaćen člankom 9. Direktive 2001/29.

61. S obzirom na odgovor koji sam predložio za treće prethodno pitanje, prema kojem članak 9. Direktive 2001/29 nije primjenjiv ratione materiae na nacionalni propis u glavnom postupku, smatram da nije potrebno odlučivati o petom prethodnom pitanju koje se odnosi na privremeno područje primjene te odredbe.

62. Iz te tvrdnje također proizlazi da nije potrebno razmotriti pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev u pogledu tumačenja pojma „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29, odnosno prvo, drugo i četvrto prethodno pitanje. Međutim, radi korisnosti, u sljedećem dijelu formulirat ću nekoliko razmatranja o tumačenju tog pojma. Ta razmatranja omogućuju pobijanje argumenta koji su iznijeli TVCatchup i Virgin Media Limited, a prema kojem je navedeni pojam dovoljno širok da obuhvati emitiranje putem interneta.

C – Pojam „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29 (prvo, drugo i četvrto pitanje)

1. Autonomna narav pojma „kabel”

63. Svojim prvim prethodnim pitanjem, sud koji je uputio zahtjev u biti pita predstavlja li pojam „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29 autonomni pojam prava Unije.

64. Treba podsjetiti da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da se izrazi odredbe prava Unije, koja ne sadržava nikakvo izravno upućivanje na pravo država članica radi utvrđenja njezina smisla i dosega, moraju u pravilu autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji ( 46 ).

65. Međutim, tekstom Direktive 2001/29 ne upućuje se na nacionalno pravo u pogledu značenja pojma „kabel” iz članka 9. te direktive. Iz toga proizlazi da taj pojam treba smatrati, u svrhu primjene navedene direktive, autonomnim pojmom prava Unije koji treba tumačiti na jedinstven način na njezinu području.

66. Stoga nije potrebno odgovoriti na četvrto prethodno pitanje koje se postavlja samo pod pretpostavkom da Sud odluči da pojam „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29 nije autonoman pojam prava Unije.

2. Tumačenje pojma „kabel”

67. Svojim drugim prethodnim pitanjem, točkama (a) i (b), koje je potrebno razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita ima li pojam „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29 tehnološki specifično značenje koje se odnosi samo na klasične kabelske mreže kojima upravljaju tradicionalni pružatelji kabelskih usluga ili ima tehnološki neutralno značenje kojim su obuhvaćene funkcionalno slične usluge koje se odašilju putem interneta.

68. Iz razloga koji slijede, izrazit ću svoju potporu stajalištu koje su izrazili tužitelji u glavnom postupku, vlada Ujedinjene Kraljevine i Komisija, prema kojem se pojam „kabel”, u smislu članka 9. Direktive 2001/29 odnosi na klasične kabelske mreže.

69. Najprije treba istaknuti da se pojam „kabel” ne pojavljuje samo u članku 9. Direktive 2001/29, nego i u njezinu članku 1. stavku 2. točki (c), članku 2. točki (e) i članku 3. stavku 2. točki (d) ( 47 ). Taj se pojam, osim toga, upotrebljava u određenim direktivama na kojima se temelji Direktiva 2001/29 ( 48 ), odnosno u Direktivi 92/100/EEZ ( 49 ), Direktivi 93/83 i Direktivi 93/98/EEZ ( 50 ).

70. U tim okolnostima i imajući u vidu zahtjeve jedinstvenosti pravnog sustava Unije, pojmovi koji se koriste u tim direktivama moraju imati isto značenje, osim ako zakonodavac Unije nije izrazio, u točno određenom zakonodavnom kontekstu, drukčiju namjeru ( 51 ).

71. Nijednom od gore navedenih direktiva ne predviđa se definicija pojma „kabel”. Stoga je taj pojam potrebno tumačiti uzimajući u obzir kontekst kojim je obuhvaćen i ciljeve Direktive 2001/29 ( 52 ).

72. Što se tiče konteksta u koji se uklapa pojam „kabel”, potrebno je naglasiti da se pojam „kabel” upotrebljava u svim predmetnim direktivama u pogledu drugih tehnologija, osobito one koja se odnosi na „satelitsko” emitiranje ( 53 ). Formulacija „putem žice ili putem zraka, uključujući kabelom ili satelitom”, koja se koristi u članku 2. točki (e) i članku 3. stavku 2. točki (d) Direktive 2001/29 ( 54 ) navodi na zaključak, osim toga, da su pojmovi „kabel” i „satelit” podkategorije širih pojmova „putem žice” i „putem zraka” ( 55 ).

73. Što se tiče ciljeva Direktive 2001/29, podsjećam da je ta direktiva donesena u cilju davanja odgovora, na razini Unije, na pitanja zaštite autorskog i srodnih prava koja se postavljaju s obzirom na nove usluge informacijskog društva omogućene zahvaljujući internetu ( 56 ). U tom okviru treba pretpostaviti da je zakonodavac Unije bio u potpunosti svjestan izbora terminologije koja se upotrebljava u toj direktivi. Drugim riječima, da je zakonodavac Unije namjeravao pojmu „kabel”, u smislu Direktive 2001/29, dati tehnološki neutralno značenje, treba smatrati da bi se odlučio za općenitiji pojam, na primjer „putem žice”, ili da bi barem precizirao da pojam „kabel” uključuje druge tehnologije, kao što je ona koja se odnosi na emitiranje putem interneta ( 57 ).

74. Sva prethodna razmatranja podupiru zaključak prema kojem se pojam „kabel” iz članka 9. Direktive 2001/29 odnosi samo na klasične kabelske mreže kojima upravljaju tradicionalni pružatelji kabelskih usluga. Osim toga, taj zaključak u skladu je s razlikovanjem iz Okvirne direktive i Direktive o pristupu između različitih vrsta elektroničkih komunikacijskih mreža ( 58 ).

V – Zaključak

75. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je postavio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud (Engleska i Wales) (građanski odjel), Ujedinjena Kraljevina), odgovori na sljedeći način: Članak 9. Direktive 2001/29/EZ od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu treba tumačiti na način da područjem primjene te odredbe nije obuhvaćen propis kojim se dopušta kabelsko reemitiranje emisija bez pristanka nositelja autorskih prava kada je to reemitiranje simultano i ograničeno na područja za koja su emisije bile namijenjene, bez obzira na to odnosi li se reemitiranje na djela koja su izvorno emitirana na kanalima za koje vrijede neke obveze koje se odnose na javnu uslugu.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).

( 3 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 4 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 5 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 6 ) Vidjeti, što se tiče pojma „priopćavanje javnosti”, uvodnu izjavu 23. Direktive 2001/29 i presudu od 31. svibnja 2016.Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, t. 35. do 52.).

( 7 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 16. srpnja 2009.Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, t. 52.).

( 8 ) U glavnom postupku čini se nesporno da djela koja su reemitirali tuženici čine dio ƒ„kvalificirane usluge” u smislu članka 73. stavka 2. točke (b) CDPA‑a. Vidjeti točku 10. ovog mišljenja.

( 9 ) Napominjem da Sud nije dobio nikakve naznake da bi jedno od ostalih područja navedenih u članku 9. Direktive 2001/29 služilo kao temelj predmetnog nacionalnog propisa.

( 10 ) Moje isticanje.

( 11 ) Vidjeti točku 10. ovog mišljenja.

( 12 ) Podsjećam da prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene u članku 267. UFEU‑a, potonji ima mogućnost preformulirati pitanja koja su mu postavljena kako bi sudu koji je uputio zahtjev mogao dati koristan odgovor koji će mu omogućiti rješavanje predmeta koji se pred njim vodi. Vidjeti presude od 26. studenoga 2015., Aira Pascual i dr. (C‑509/14, EU:C:2015:781, t. 22.) i od 17. prosinca 2015., Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, t. 29.).

( 13 ) Vidjeti točke 63. do 74. ovog mišljenja.

( 14 ) Presuda od 10. ožujka 2016., Safe Interenvíos (C‑235/14, EU:C:2016:154, t. 115. i 116.).

( 15 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o univerzalnoj usluzi i pravima korisnika u vezi s elektroničkim komunikacijskim mrežama i uslugama (Direktiva o univerzalnoj usluzi) (SL 2002., L 108, str. 51.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 50., str. 3.).

( 16 ) Moje isticanje. Iz navedene uvodne izjave proizlazi da članak 9. Direktive 2001/29 obuhvaća nacionalne odredbe i odredbe prava Unije. Riječ „osobito”, koja se upotrebljava u tom članku, pokazuje da popis područja koja nisu obuhvaćena direktivom nije cjelovit.

( 17 ) Vidjeti uvodnu izjavu 32. Direktive 2001/29.

( 18 ) Ta vrsta zakonodavne mjere nipošto nije iznimna. Vidjeti članak 13. Direktive 96/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 1996. o pravnoj zaštiti baza podataka (SL 1996., L 77, str. 20.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 36.) te, što se tiče Direktive 2012/28/EU, točku 51. ovog mišljenja. Vidjeti, što se tiče područja primjene Direktive 2001/29, njezin članak 1. stavak 1.

( 19 ) Osim toga, člankom 9. Direktive 2001/29 navode se patenti, korisni modeli, topografije poluvodičkih proizvoda, izgled slova, uvjetni pristup, zakonski uvjeti za pohranu, poslovna tajna, sigurnost, povjerljivost i pristup javnim dokumentima.

( 20 ) Presuda od 31. svibnja 2016., Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, t. 38. i navedena sudska praksa). Vidjeti i članak 11.a stavak 1. točku (ii) Bernske konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, izmijenjene 28. rujna 1979. i članak 8. Ugovora o autorskom pravu Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo, donesenog u Ženevi 20. prosinca 1996.

( 21 ) Presuda od 7. ožujka 2013., ITV Broadcasting i dr. (C‑607/11, EU:C:2013:147, t. 24.).

( 22 ) Vidjeti uvodne izjave 5. i 31. Direktive 2001/29, poglavlje 2. obrazloženja prijedloga Komisije predstavljenog 21. siječnja 1998. koji je doveo do donošenja Direktive 2001/29 (COM(97) 628 final) i Zelenu knjigu: „Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu” koju je predstavila Komisija 19. srpnja 1995. (COM(95) 382 final, prvo poglavlje, II, A).

( 23 ) Presuda od 4. listopada 2011., Football Association Premier League i dr. (C‑403/08 i C‑429/08, EU:C:2011:631, t. 186). Vidjeti i uvodne izjave 4., 9., 10., 31. i 35. Direktive 2001/29 i presudu od 12. rujna 2006.Laserdisken (C‑479/04, EU:C:2006:549, t. 57.).

( 24 ) Vidjeti u tom pogledu članak 5. stavak 5. Direktive 2001/29 kojim se nastoje provesti međunarodne obveze država članica i Unije (uvodna izjava 15. Direktive 2001/29 i točka 38. Zajedničkog stajališta (EZ) br. 48/2000, koje je donijelo Vijeće 28. rujna 2000. (SL 2000., C 344, str. 1.). Vidjeti, što se tiče usklađenosti britanskog propisa o kojem je riječ s obvezama koje proizlaze iz Bernske konvencije, Discussion Paper: „Broadcasting and copyright in the internal market”, koji je pripremila Komisija u studenome 1990., III/F/5263/90‑EN, t. 4.2.27.

( 25 ) Lako se stoga može zamisliti da su odredbe kojima se propisuju uvjeti koje trebaju poštovati pružatelji elektroničkih komunikacijskih mreža, uključujući odredbe kojima se istima nameću obveze prijenosa, na temelju članka 31. stavka 1. Direktive o univerzalnoj usluzi, obuhvaćene područjem primjene navedenog članka 9.

( 26 ) Vidjeti, što se tiče područja primjene Direktive 2001/29, njezin članak 1. stavak 1.

( 27 ) Vidjeti, što se tiče opsega usklađivanja predviđenog u članku 3. Direktive 2001/29, presudu od 13. veljače 2014., Svensson i dr. (C‑466/12, EU:C:2014:76, t. 33. do 41.).

( 28 ) Člankom 1. stavkom 2. točkama (a) do (e) Direktive 2001/29 navode se, osobito, odredbe koje se odnose na pravnu zaštitu računalnih programa, pravo iznajmljivanja, pravo posudbe i određena prava srodna autorskom pravu u području intelektualnog vlasništva, autorsko i srodna prava primjenjiva na radiodifuzijsko emitiranje programa putem satelita i kabelsko reemitiranje, rok trajanja zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava i pravna zaštita baza podataka.

( 29 ) Vidjeti točku 50. Zajedničkog stajališta br. 48/2000 (op. cit.) i Komunikaciju Komisije Europskom parlamentu od 20. listopada 2000. u skladu s člankom 251. stavkom 2. drugim podstavkom UEZ‑a u pogledu zajedničkog stajališta Vijeća u cilju donošenja direktive Europskog parlamenta i Vijeća o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SEC/2000/1734 final). Članak 9. nije bio dijelom početnog prijedloga iznesenog 21. siječnja 1998. (op. cit.) ni izmijenjenog prijedloga iznesenog 25. svibnja 1999. (COM(1999) 250 final) koji je doveo do donošenja Direktive 2001/29. Taj članak dodalo je Vijeće Europske unije tijekom zakonodavnog postupka (vidjeti zajedničko stajalište br. 48/2000 (op. cit.)).

( 30 ) Kako su naveli tužitelji u glavnom postupku, vlada Ujedinjene Kraljevine priznala je, u savjetodavnom dokumentu objavljenom 26. ožujka 2015. da je postojanje javne politike iz članka 73. CDPA‑a postalo zastarjelo (Consultation Paper „The balance of payments between television platforms and public service broadcasters”, Department for Culture, Media & Sport, t. 10., www.gov.uk/government/consultations/the‑balance‑of‑payments‑between‑television‑platforms‑and‑public‑service‑broadcasters‑consultation‑paper).

( 31 ) Presuda od 7. ožujka 2013. (C‑607/11, EU:C:2013:147, t. 28. do 30. i navedena sudska praksa).

( 32 ) Vidjeti presudu od 29. siječnja 2008.Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, t. 11.), točku 10. mišljenja nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Promusicae (C‑275/06, EU:C:2007:454) i točku 6. mišljenja nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Peek & Cloppenburg (C‑456/06, EU:C:2008:21).

( 33 ) Direktiva 2012/28/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o određenim dozvoljenim korištenjima djela siročadi (SL 2012., L 299, str. 5.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 253.).

( 34 ) Člankom 7. Direktive 2012/28 usto se navode „pravila o slobodi tiska i slobodi izražavanja u medijima”.

( 35 ) U svojoj Komunikaciji Parlamentu od 20. listopada 2000. o zajedničkom stajalištu Vijeća (op. cit.), Komisija ističe da je članak 9. „usklađen s pravnom stečevinom Zajednice u području autorskog i srodnih prava”. Moguće je da Komisija ovdje upućuje na činjenicu da drugi akti Unije sadržavaju slične odredbe. Vidjeti, što se tiče članka 13. Direktive 96/9, bilješku 18. ovog mišljenja.

( 36 ) Određene jezične verzije članka 9. Direktive 2001/29 odnose se na kabel koji pripada uslugama emitiranja (organizacije za radiodifuziju) ili koji oni iskorištavaju. Vidjeti, osobito, verzije na njemačkom („Zugang zum Kabel von Sendediensten”) i engleskom jeziku („access to cable of broadcasting services”), koje idu, čini se, u tom smjeru. Vidjeti i verzije na bugarskom, češkom, danskom, estonskom, latvijskom, mađarskom, nizozemskom, portugalskom i slovačkom jeziku. Ostale jezične verzije, znatno manje brojne, odnose se više na pristup kablu usluga radiodifuzijskog emitiranja. Vidjeti osobito verzije na španjolskom, grčkom, hrvatskom, litavskom, rumunjskom i finskom jeziku. Suprotno tomu, čini se da se verzije na talijanskom i poljskom jeziku odnose na kabelski pristup uslugama radiodifuzijskog emitiranja. Nije jasno u kojem smjeru ide verzija na francuskom jeziku („l’accès au câble des services de radiodiffusion”).

( 37 ) Vidjeti, u tom pogledu, razlikovanje Komisije između „propisa o emitiranju i propisa o sadržaju” u njezinoj Komunikaciji od 26. travnja 2000. naslovljenoj „Rezultati javnog savjetovanja o reviziji komunikacijskog okvira i smjernica za novi regulatorni okvir iz 1999.” (COM(2000) 239 final, str. 7.).

( 38 ) Naime, navedenim člankom 1. stavkom 2. točkom (c) neizravno se upućuje na odredbe Direktive Vijeća 93/83/EEZ od 27. rujna 1993. o koordinaciji određenih pravila s obzirom na autorsko pravo i srodna prava koja se odnose na satelitsko emitiranje i kabelsko reemitiranje, SL 1993., L 248, str. 15. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 77.), gotovo potpunim preuzimanjem naslova potonje direktive. Vidjeti uvodnu izjavu 20. Direktive 2001/29 i točku 8. obrazloženja zajedničkog stajališta br. 48/2000 (op. cit.). Direktiva 93/83 obuhvaća samo kabelsko reemitiranje emisija iz drugih država članica, što proizlazi iz njezina članka 1. stavka 3., uvodne izjave 27., kao i presude od 7. prosinca 2006.SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, t. 30.).

( 39 ) Vidjeti osobito Komunikaciju Komisije od 10. studenoga 1999. naslovljenu „U susret novom okviru za elektroničku infrastrukturu i pripadajuće usluge – ocjena stanja komunikacija u 1999. godini” (COM(1999) 539 final), točku 4.2.4., naslovljenu „Pristup kablu i obveze reemitiranja”. Vidjeti i izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću naslovljeno „Ocjena primjene Direktive 98/34/EZ u području usluga informacijskog društva” (COM(2003) 69 final, bilješka 56.). Vidjeti, što se tiče „pristupa infrastrukturi”, Komunikaciju Komisije od 26. travnja 2000. (.op. cit.).

( 40 ) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o pristupu i međusobnom povezivanju elektroničkih komunikacijskih mreža i pripadajuće opreme (Direktiva o pristupu) (SL 2002., L 108, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 69.).

( 41 ) Na temelju članka 1. stavka 1., svrha Direktive o pristupu jest „utemeljiti regulatorni okvir u skladu s unutarnjim tržišnim načelima za odnose između davatelja mreža i usluga iz kojega će proizaći održivo tržišno natjecanje, interoperabilnost usluga elektroničke komunikacije i potrošačke pogodnosti”.

( 42 ) Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (Okvirna direktiva) (SL 2002., L 108, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 49., str. 25.). Direktiva o univerzalnoj usluzi dio je istog regulatornog okvira.

( 43 ) Komunikacija Komisije Vijeću, Europskom parlamentu, Europskom gospodarskom i socijalnom odboru i Odboru regija od 15. prosinca 2003. o budućnosti europske regulatorne audiovizualne politike (COM(2003) 784 final, str. 10.).

( 44 ) Činjenica da su Komisija i države članice bili svjesni predmetnog britanskog propisa, tijekom zakonodavnog postupka Direktive 2001/29, kao što je istaknula vlada Ujedinjene Kraljevine, prema mojem mišljenju, vjerojatno ne utječe na tumačenje članka 9. Direktive 2001/29.

( 45 ) Prijedlozi koji su doveli do donošenja Direktive o pristupu i Okvirne direktive preneseni su Vijeću i Europskom parlamentu 25. i 23. kolovoza 2000. Iste su direktive donesene 7. ožujka 2002. Za usporedbu, Prijedlog direktive 2001/29 iznesen je 21. siječnja 1998., dok je ta direktiva donesena 22. svibnja 2001.

( 46 ) Presude od 26. travnja 2012.DR i TV2 Danmark (C‑510/10, EU:C:2012:244, t. 33. i navedena sudska praksa), i od 9. lipnja 2016., EGEDA i dr. (C‑470/14, EU:C:2016:418, t. 38.).

( 47 ) Pojam „kabel” pojavljuje se, osim toga, i u bilješci 4. Direktive 2001/29 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 20. u kojoj se preuzima naslov Direktive 93/83 (vidjeti direktivu u njezinoj objavljenoj verziji, SL 2001., L 167, str. 11.)

( 48 ) Vidjeti uvodnu izjavu 20. Direktive 2001/29.

( 49 ) Direktiva Vijeća 92/100/EEZ od 19. studenoga 1992. o pravu iznajmljivanja i pravu posudbe i određenim pravima srodnim autorskom pravu u području intelektualnog vlasništva (SL 1992., L 346, str. 61.)

( 50 ) Direktiva Vijeća 93/98/EEZ od 19. listopada 1993. o koordinaciji određenih pravila s obzirom na autorsko pravo i srodna prava koja se odnose na satelitsko emitiranje i kabelsko reemitiranje (SL 1993., L 290, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17. svezak 1., str. 77.).

( 51 ) Presuda od 4. listopada 2011., Football Association Premier League i dr. (C‑403/08 i C‑429/08, EU:C:2011:631, t. 188.).

( 52 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2016.Kreissparkasse Wiedenbrück (C‑186/15, EU:C:2016:452, t. 30.).

( 53 ) Vidjeti članak 2. točku (e) i članak 3. stavak 2. točku (d) Direktive 2001/29, članak 6. stavak 2. Direktive 92/100 i uvodnu izjavu 19. i članak 3. stavak 4. Direktive 93/98. Nadalje, članak 1. stavak 3. Direktive 93/83 razlikuje „kabelsko” reemitiranje od onog koje se provodi „putem mikrovalnog sustava”.

( 54 ) Vidjeti, vrlo slično tome, članak 6. stavak 2. Direktive 92/100 i uvodnu izjavu 19. i članak 3. stavak 4. Direktive 93/98.

( 55 ) Početni prijedlog iznesen 21. siječnja 1998. (op. cit.) i izmijenjeni prijedlog, iznesen 25. svibnja 1999. (op. cit.) koji je doveo do donošenja Direktive 2001/29, nisu obuhvaćali pojam „putem zraka” nego „radijskim sustavom”. Taj pojam izmijenjen je (barem u francuskoj jezičnoj verziji) na inicijativu Vijeća koje se odlučilo za općenitiji pojam „putem zraka” koji se pojavljuje u donesenoj direktivi. Vidjeti zajedničko stajalište br. 48/2000 (op. cit.).

( 56 ) Vidjeti t. 41. i bilješku 22. ovog mišljenja.

( 57 ) Doista, pojam „internet” nije bio nepoznat u pravnoj stečevini Unije u vrijeme donošenja Direktive 2001/29. Vidjeti, na primjer, članak 4. stavak 2. Direktive o jedinstvenoj usluzi i uvodne izjave 2., 14., 19., 20. i 32. Direktive 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (SL 2000., L 178, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 39., str. 58.).

( 58 ) Vidjeti uvodnu izjavu 1. Direktive o pristupu, u kojoj se razlikuju „nepokretne i pokretne telekomunikacijske mreže”, „mreže kabelske televizijske”, „mreže koje se koriste za zemaljsko radiodifuzijsko emitiranje”, „satelitske i internetske mreže”. Vidjeti i članak 2. točku (a) Okvirne direktive. Podsjećam da se zakonodavni postupak tih direktiva djelomično preklapa sa zakonodavnim postupkom Direktive 2001/29. Vidjeti bilješku 45. ovog mišljenja.