ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31.

U tom je pogledu dovoljno ustvrditi, kao što to čini portugalska vlada, da su okolnosti ovog predmeta vrlo različite od okolnosti povodom kojih je navedena presuda donesena. Naime, s jedne strane, ovdje nije riječ o stjecanju potraživanja od strane dotičnog poreznog obveznika, to jest PNC‑a, nego, naprotiv, o ustupu prava drukčije naravi koji je proveo taj porezni obveznik ( 18 ). S druge strane, ne može se smatrati da se radi o dvojbenom potraživanju i da je transakcija provedena na rizik kupca, to jest Starplanta, jer je u trenutku ustupa potraživanje PNC‑a bilo već priznato sudskom odlukom, kako u pogledu svoje osnove tako i u pogledu svojeg iznosa, te je rizik od neispunjenja obveze dužnice bio isključen zahvaljujući postupku prisilnog izvršenja koji je bio skoro okončan ( 19 ). Naposljetku mi se čini da u ovom slučaju kupovna cijena nije niža, nego viša od nominalne vrijednosti potraživanja i s time povezanog prijedloga za izvršenje, čak i ako se u tekstu odluke kojom se upućuje prethodno pitanje to čini dvojbenim ( 20 ).
33.

No, treba primijetiti da u presudi Matei Sud nije isključio mogućnost da odredbe o cijeni mogu potpasti pod prvu okolnost spomenutu u članku 4. stavku 2., nego je umjesto toga odlučio da će to ovisiti o tome, jesu li roba ili usluge isporučene u zamjenu glavni predmet ugovora ( 7 ). Shodno tomu, odredbe poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku i kojima su propisane isplate troškova ili naknada, su dio glavnog predmeta ugovora, ako su protučinidba za robu i usluge koje su primarno isporučene. No, to su pitanja koja će u konačnici nacionalni sudovi morati utvrditi i provjeriti ( 8 ).
116.

Žaliteljica i Komisija tvrde da to što Sveučilište u Beču zajednički primjenjuje ta dva pravila predstavlja neizravnu diskriminaciju na temelju državljanstva. Većina povećanja plaće ovisi o neprekinutom izvršavanju posla unutar istog austrijskog sveučilišta. Budući da samo osobe koje od početka svoje karijere rade za Sveučilište u Beču i odluče da ga neće napustiti mogu ostvariti korist od uzimanja u obzir njihovog cjelokupnog prethodnog radnog staža, to se osoblje (koje su češće austrijski državljani) stavlja u povoljniji položaj. U ekstremnim slučajevima, do 24 godina radnog staža može se izgubiti po povratku, nakon odlaska s tog sveučilišta, tako da je vjerojatno da će zaposlenici biti odvraćeni od odlaska. Ako se odluče napustiti to sveučilište i kasnije se vratiti, uzima se u obzir samo do četiri godine njihovih razdoblja aktivnosti ostvarenih u drugoj državi članici. Međutim, očekuje se i pretpostavlja da će tijekom uobičajene akademske karijere doći do razmjene ili premještaja osoblja.
18.

Bundespatentgericht (Savezni patentni sud) smatra, protivno tvrdnjama društva Royalty Pharma, da „srž inovativne aktivnosti” nije relevantan kriterij na temelju članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009. Smatra da je Sud dao do znanja da za aktivni sastojak u pitanju mora biti moguće posebno utvrditi da je obuhvaćen predmetom zaštite temeljnog patenta ( 5 ). Shodno tomu, Sud nije prihvatio ni pojam „inovativne aktivnosti”, koji je High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (Patents Court) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery, Patentni sud) u povezanom predmetu ( 6 ) predložio kao kriterij za primjenu članka 3. točke (a) Uredbe br. 469/2009 prilikom tumačenja te odredbe, nego ga je uzeo u obzir u vezi s tumačenjem članka 3. točke (c) Uredbe br. 469/2009 ( 7 ).
35.

To se pitanje odnosilo na ulaganja u izgradnju autoceste koja je društvo SAT već izvršilo i na ulaganja predviđena do 2028., kao i na ukupno ulaganje čiji povrat društvo SAT navodno ne bi ostvarilo ako bi koncesija istekla 2028. Talijanska vlada je u svojem odgovoru Sudu od 3. listopada 2018. navela sljedeće: (i) Društvo SAT je između 2009. i 2017. uložilo 253,136 milijuna eura u dvije dionice autoceste – od Cecine (Rosignano) do San Pietra in Palazzi te od Tarquine Sud do Civitavecchije – koje su u međuvremenu otvorene za promet. (ii) U ekonomskom i financijskom planu iz 2011., utemeljenom na ugovoru iz 2009., predviđeno je da će SAT uložiti 3411,7 milijuna eura radi dovršetka autoceste do 2028., od čega navedeni iznos od 253,136 milijuna eura pokriva radove planirane u razdoblju od 2009. do 2015. Ako bi ugovor istekao 2028., društvo SAT ne bi zaradilo 1135,7 milijuna eura projiciranih za razdoblje od 2028. do 2046. (iii) U ekonomskom i financijskom planu iz 2016., utemeljenom na obvezama koje je Italija Komisiji predložila tijekom predsudskog postupka, predviđeno je da će društvo SAT do 2023. ukupno uložiti 1400 milijuna eura. Budući da je 253,136 milijuna eura već uloženo, iznos preostao za ulaganje bio bi 1146,86 milijuna eura. Ako bi ugovor istekao 2028., društvo SAT ne bi zaradilo 505,185 milijuna eura projiciranih za razdoblje od 2028. do 2038. (2038. je jedna od godina koju je Italija tijekom predsudskog postupka predložila kao godinu isteka koncesije) ( 15 ).
20.

Postupak proizvodnje šampinjona odvija se u nekoliko faza. Najprije se sirovine za kompost u Belgiji i Nizozemskoj razrjeđuju i miješaju sedam do jedanaest dana. Druga proizvodna faza je pasterizacija i priprema komposta u Nizozemskoj, koja traje pet do šest dana. U trećoj, petnaestodnevnoj proizvodnoj fazi u Nizozemskoj ubrizgava se micelij (spore gljiva) u kompost. U četvrtoj fazi u Nizozemskoj počinju se na sloju treseta i vapna u posudama za uzgoj stvarati nadzemni dijelovi gljiva, pri čemu gljive za 10 do 11 dana narastu do 3 mm. Nakon otprilike 15 dana posude za uzgoj prevoze se u Njemačku, gdje se na gospodarstvu tuženika nakon otprilike jedan do pet dana obavi prva berba šampinjona, a nakon 10 do 15 dana druga berba.
11.

Što se posebno tiče Pakistana, društvo Kolachi, jedini proizvođač bicikala u toj zemlji, sudjelovao je u tom drugom ispitnom postupku. Iz tog ispitnog postupka proizlazi da društvo Kolachi nije u Pakistanu proizvodilo dijelove bicikala, nego da ih je kupovalo na Šri Lanci i u Kini kako bi bicikle sastavljalo u Pakistanu ( 7 ). Većina dobavljača društva Kolachi bila su šrilanska društva koja su bila dio iste grupe kojoj je ono pripadalo – čiji je vlasnik bila osoba kineskog podrijetla – i za koja je već bilo utvrđeno da su sudjelovala u aktivnostima izbjegavanja antidampinške pristojbe koju je Unija uvela na uvoz kineskih bicikala ( 8 ). Ispitni postupak također je pokazao, s jedne strane, da je dobavljač od kojeg je društvo Kolachi kupovalo veći dio (93 %) dijelova za bicikle korištenih u njegovim postupcima sastavljanja u Pakistanu, to jest društvo Flying Horse Pvt Ltd, bio posrednik koji je kupio znatnu količinu tih dijelova od proizvođača dijelova za bicikle sa sjedištem na Šri Lanci, te, s druge strane, da je taj proizvođač bio upravo društvo Great Cycles Pvt Ltd, to jest jedno od navedenih društava povezanih s društvom Kolachi. Iz ispitnog postupka proizlazi da je društvo Great Cycles proizvelo većinu dijelova uvezenih sa Šri Lanke i kupljenih od društva Flying Horse, pri čemu se u prilično velikom dijelu koristilo kineskim materijalima. Komisija je također utvrdila da postoji niz anomalija zbog kojih su odnosi između društava Flying Horse Kolachi postali dvojbeni ( 9 ).
25.

Međuinstitucijski sporazum Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije i Europske komisije o boljoj izradi zakonodavstva od 13. travnja 2016. navedene su tri Unijine institucije usvojile na temelju članka 295. UFEU‑a ( 28 ). U skladu s tim sporazumom te tri institucije obvezale su se na lojalnu i transparentnu suradnju tijekom cijelog zakonodavnog ciklusa ( 29 ). One podsjećaju na Unijinu obvezu da donosi propise u skladu s, osobito, načelom proporcionalnosti ( 30 ). U dijelu I. (naslovljenom „Zajedničke obveze i ciljevi”) te se tri institucije usuglašavaju ostvarivati „bolju izradu zakonodavstva”, kako je utvrđeno predmetnim sporazumom, te prilikom izvršavanja svojih ovlasti poštovati Ugovore i opća načela prava Unije, koja uključuju načelo proporcionalnosti ( 31 ). Dio III. (naslovljen „Instrumenti za bolju izradu zakonodavstva”) sadržava navode o procjenama učinka u zakonodavnom procesu. Stavak 12. predviđa da su procjene učinka instrument koji služi za pomoć odnosnim trima institucijama u donošenju dobro razmotrenih odluka. Međutim, one ne smiju dovesti do nepotrebnih kašnjenja u procesu izrade zakonodavstva ili dovesti u pitanje sposobnost suzakonodavaca da predlažu amandmane. Komisija će provoditi procjene učinka, među ostalim, svojih zakonodavnih i nezakonodavnih inicijativa za koje se očekuje da će imati značajne učinke na gospodarstvo, okoliš ili društvo. Parlament i Vijeće će nakon razmatranja Komisijinih zakonodavnih prijedloga u potpunosti uzeti u obzir Komisijine procjene učinka. Kada budu smatrali da je to primjereno i potrebno za zakonodavni proces, Parlament i Vijeće provest će procjene učinka u vezi sa svojim znatnim izmjenama Komisijinih prijedloga ( 32 ). U skladu sa stavkom 18. „Komisijina početna procjena učinka i svaki dodatni rad na procjeni učinka koji institucije provode tijekom zakonodavnog procesa bit će objavljeni do završetka zakonodavnog procesa te će se, promatrani u cjelini, moći upotrijebiti kao osnova za evaluaciju”.
30.

Verzija te točke (a) na španjolskom jeziku glasi: „siempre, si el consumidor durante la visita del mensajero no puede tomar conocimiento con libertad del contenido del contrato tipo” ( 5 ). U tom smislu, talijanski prijevod glasi: „sempre, qualora il consumatore, al momento della visita del corriere, non possa consultare liberamente il contenuto dei modelli contrattuali” ( 6 ). Verzija na njemačkom jeziku glasi kako slijedi: „immer, wenn der Verbraucher beim Besuch des Kuriers den Inhalt der Vertragsmuster nicht ungehindert zur Kenntnis nehmen kann” ( 7 ). U verziji na portugalskom jeziku navedeno je: „sempre que o consumidor não possa, por ocasião da visita do mensageiro, tomar livremente conhecimento do conteúdo do modelo do contrato”. ( 8 )
45.

D. C. Târșia platio je porez na motorna vozila koji je smatrao suprotnim članku 110. UFEU‑a. Podnio je građansku tužbu kako bi ostvario povrat poreza. Njegov je zahtjev 2007. prihvaćen u prvostupanjskom postupku, ali je 2008. djelomično odbijen u žalbenom postupku. Godine 2011., nakon što je 7. travnja 2011. donesena presuda Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219), D. C. Târșia zatražio je reviziju presude iz žalbenog postupka, jer je smatrao da mu se porez treba u cijelosti vratiti. Iako je presuda čiju je reviziju tražio donesena u građanskom postupku, on je zahtjev za reviziju podnio na temelju članka 21. stavka 2. Zakona br. 554/2004, to jest zakona o upravnom postupku. Tako je postupio iz razloga što pravila o građanskom postupku nisu pružala nikakvu mogućnost podnošenja zahtjeva za reviziju pravomoćne presude zbog povrede prava Unije.
44.

Komisija zahtijeva da se utvrdi da Kraljevina Nizozemska nije ispunila obveze koje joj nameće članak 5. UEZ‑a. Navodi da je razlog tomu činjenica da nije nadoknadila gubitak vlastitih sredstava koja se sukladno člancima 2., 6., 10., 11. i 17. Uredbe br. 1552/89 moralo utvrditi i staviti na raspolaganje proračunu Unije. Tvrdi da se to ne bi dogodilo da potvrde EUR.1 nisu izdane protivno odlukama PZP. Osobito, povrijeđene odredbe su (a) članak 101. stavak 1. Odluke PZP iz 1991. i članak 12. stavak 6. Priloga II. toj odluci u odnosu na uvoz mlijeka u prahu i riže iz Curaçaa u razdoblju od 1997. do 2000. i (b) članak 35. stavak 1. Odluke PZP iz 2001. i članak 15. stavak 4. Priloga III. toj odluci u odnosu na uvoz grube krupice i sitne krupice iz Arube u razdoblju od 2002. do 2003.
31.

Postoje dva odvojena aspekta drugog pitanja: kao prvo, pravni učinak Komisijina „upućivanja” predmeta prema članku 905. stavku 2. Provedbene uredbe i kao drugo, pitanje je li društvo Prenatal moglo osporavati to upućivanje u to vrijeme (2006.). U odnosu na potonje, nedvojbeno je da društvo Prenatal sada ne može pobijati dopis o „upućivanju” predmeta; i nije jasno koliko bi bilo koji odgovor na to pitanje bio relevantan za postupak koji je u tijeku ( 29 ). Nasuprot tomu, doseg diskrecijske ovlasti koju imaju tijela država članica u pogledu odluke o „upućivanju” očito je relevantan. Naime, treće i četvrto pitanje povezani su s drugim pitanjem i odnose se na to mogu li vlasti država članica doći do vlastitih zaključaka o zahtjevu za otpust, ovisno o tomu obvezuje li ih formalno ta odluka.
29.

Točno je da u određenim slučajevima primjena tog načela na usluge koje se isporučuju na daljinu, osobito putem interneta, može dovesti do manjkave raspodjele poreznih nadležnosti među državama članicama jer potencijalno omogućava da se mjesto oporezivanja jednostavno odvoji od mjesta potrošnje usluge (iako se čini da to ovdje nije tako). Međutim, kao što proizlazi iz navedenog obrazloženja prijedloga Direktive 2008/8, zakonodavac Unije bio je svjestan te poteškoće već za vrijeme rada na toj direktivi, no odlučio je povući svoje rješenje u pogledu usluga koje se pružaju osobama koje nisu porezni obveznici na području Unije do trenutka stupanja na snagu rješenja o kojima je riječ u točki 27. ovog mišljenja.
19.

U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Mogu li države članice donijeti odredbu – kao što je odredba članka 246.a stavka 1. podstavka 1. prve rečenice točke 2. EGBGB‑a – koja trgovca obvezuje da potrošaču u okviru sklapanja ugovora na daljinu, prije prihvaćanja ugovorne obveze, pruži svoj broj telefona ne samo kad je dostupan, nego uvijek? 2. Znači li u njemačkoj jezičnoj verziji članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2011/83/EU upotrijebljena riječ ‚gegebenenfalls’ (kad su dostupni) da trgovac mora pružati informacije samo putem komunikacijskih sredstava koje stvarno ima u svojem poduzeću, i dakle nije dužan osigurati priključak za telefon ili telefaks odnosno račun e‑pošte, kada odluči da će u okviru poduzeća sklapati i ugovore na daljinu? 3. U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: Znači li u njemačkoj jezičnoj verziji članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2011/83/EU upotrijebljena riječ ,gegebenenfalls’, (kad su dostupni) da su u poduzeću na raspolaganju samo komunikacijska sredstva koja trgovac stvarno upotrebljava za vezu s potrošačima u okviru sklapanja ugovora na daljinu ili su u poduzeću na raspolaganju i takva komunikacijska sredstva koja je trgovac dotad upotrebljavao za druge svrhe, primjerice za komunikaciju s drugim trgovcima ili državnim tijelima? 4. Je li popis komunikacijskih sredstava, telefon, telefaks i adresa e‑pošte, naveden u članku 6. stavku 1. točki (c) Direktive 2011/83/EU iscrpan ili trgovac može upotrijebiti i druga komunikacijska sredstva, koja ondje nisu navedena – kao primjerice internet‑chat ili sustav povratnih telefonskih poziva – ako se time osigurava brzo stupanje u vezu i učinkovita komunikacija? 5. Je li prilikom primjene načela transparentnosti iz članka 6. stavka 1. Direktive 2011/83/EU, u skladu s kojim trgovac potrošaču pruža informacije na jasan i razumljiv način putem komunikacijskih sredstava navedenih u članku 6. stavku 1. točki (c) Direktive 2011/83/EU, relevantno da se informacija pruži brzo i učinkovito?”
55.

Sud koji je uputio zahtjeve prihvaća da izneseni dokazi ne upućuju na postojanje potrebnog stupnja nadzora u smislu točaka (a), (b), (c) i (e) stavka 20.15. Priloga A Uredbi ESA, to jest u smislu imenovanja nadređenih službenika, obveza iz statuta FIG‑a i FISE‑a, ugovornih sporazuma ili izloženosti riziku. Umjesto toga, pitanje koje sud koji je uputio zahtjeve otvara odnosi se na tumačenje stavka 20.15. točke (d) Priloga A Uredbi ESA, to jest na stupanj financiranja i na to može li se prihod koji FIG i FISE ostvaruju od članarina uzeti u obzir pri određivanju postojanja navodnog državnog nadzora. To pitanje u biti ima dva dijela, jedan se odnosi na pojam stupnja financiranja, a drugi na relevantnost članarina. Predlažem da se te dvije problematike zasebno razmotre, počevši s članarinama.
1.c

Treba li članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da je dio prava na djelotvoran pravni lijek to da sud sveobuhvatno ispituje jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu članka 13. Uredbe (EZ) br. 1225/2009? Proizlazi li iz članka 47. Povelje osobito to da sud smije u potpunosti ocijeniti jesu li činjenice potpuno i prikladno utvrđene i može li se odgovarajuća pravna posljedica primjereno obrazložiti? Proizlazi li iz članka 47. Povelje osobito to da sud smije u potpunosti ocijeniti je li činjenice, koje se navodno nisu uzele u obzir pri donošenju odluke, ali koje su možda imale utjecaj na pravnu posljedicu povezanu s utvrđenim činjeničnim stanjem, trebalo uzeti u obzir?
41.

U tim je okolnostima Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Okružni sud u Gorzówu Wielkopolskom) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 46. stavak 3. točku (b) u vezi s člankom 39. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 650/2012 tumačiti na način da je izdavanje ovjere odluke o nasljednoj stvari, prema obrascu iz Priloga 1. Provedbenoj uredbi br. 1329/2014 dopušteno i u odnosu na odluke kojima se potvrđuje svojstvo nasljednika, ali koje (čak ni djelomično) ne podliježu ovrsi? 2. Treba li članak 3. stavak 1. točku (g) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da je potvrda o nasljeđivanju koju je javni bilježnik sastavio u skladu s nespornim zahtjevom svih sudionika u postupku potvrđivanja, koja ima pravne učinke pravomoćnog sudskog rješenja o nasljeđivanju – kao što je to potvrda o nasljeđivanju koju je sastavio poljski javni bilježnik – odluka u smislu te odredbe? I, posljedično, treba li članak 3. stavak 2. [prvi podstavak] Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da javnog bilježnika koji sastavlja takvu potvrdu o nasljeđivanju treba smatrati sudom u smislu potonje odredbe? 3. Treba li članak 3. stavak 2. [drugi podstavak] Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da je obavijest koju država članica pruža u skladu s člankom 79. te uredbe informativnog karaktera i da nije uvjet za to da se pravni stručnjak s nadležnošću u nasljednim stvarima, koji izvršava sudske funkcije umjesto suda, može smatrati sudom u smislu članka 3. stavka 2. [prvog podstavka], ako on ispunjava uvjete potonje odredbe? 4. U slučaju niječnog odgovora na prvo, drugo ili treće pitanje: treba li članak 3. stavak 1. točku (i) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da ako se nacionalni postupovni instrument kojim se potvrđuje svojstvo nasljednika, kao što je to poljska potvrda o nasljeđivanju, može smatrati odlukom u smislu članka 3. stavka 1. točke (g) Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, to znači da je se ne može smatrati javnom ispravom? 5. U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje: treba li članak 3. stavak 1. točku (i) Uredbe br. 650/2012 tumačiti na način da je potvrda o nasljeđivanju koju je javni bilježnik sastavio u skladu s nespornim zahtjevom svih sudionika u postupku potvrđivanja, kao što je to potvrda o nasljeđivanju koju je sastavio poljski javni bilježnik, javna isprava u smislu te odredbe?”
62.

Sud koji je uputio zahtjev ipak smatra da M. Çoban, u mjeri u kojoj je njegov zahtjev moguće shvatiti kao zahtjev za ponovno priznavanje dodatnog davanja predviđenog TW‑om, želi ponovno uživati svoje ostvareno pravo na to davanje (te da u biti traži od Uwv‑a da preispita svoju odluku od 12. veljače 2014. kojom je ukinuto plaćanje tog davanja) ( 35 ). Ponovno, na nacionalnom je sudu da utvrdi onemogućuje li prema nacionalnom pravu, činjenica da M. Çoban nije pobijao Uwv‑ovu odluku od 12. veljače 2014., to da se njegov trenutni zahtjev smatra zahtjevom za ostvareno pravo na to davanje. Iz odluke kojom je upućeno prethodno pitanje čini se da ta činjenica prema nacionalnom pravu to ne onemogućuje i da M. Çoban doista može tako oblikovati svoj zahtjev.
12.

Volker Beck, tužitelj u prvostupanjskom postupku i protivnik revizije u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: protivnik revizije), bio je izabran za zastupnika u Bundestagu (donji dom Saveznog parlamenta, Njemačka) od 1994. do 2017. Autor je članka o osjetljivim i kontroverznim pitanjima koja se tiču kaznene politike. Taj je članak 1988. objavljen u okviru jednog zbornika tekstova. Prilikom te objave izdavač je izmijenio naslov rukopisa te je jedna njegova rečenica skraćena. Protivnik revizije na to se požalio izdavaču te je od njega bezuspješno zahtijevao da to navede u napomeni izdavača prilikom objave zbornika. Od najranije 1993. protivnik revizije u potpunosti se ogradio od sadržaja tog članka.
23.

Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska) dopustilo je u okviru tog postupka intervenciju društvima Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press i dr., Article 19 i dr., kao i društvu Internet Freedom Foundation i dr. jer su to opravdali dovoljnim interesom za poništenje pobijane odluke.
33.

Kao prvo, kada je riječ o tekstu odredbe članka 11. stavka 3. točke (e) Uredbe br. 883/2004 valja istaknuti da je on prilično općenit. Ta se odredba primjenjuje na „ostale osobe na koje se točke od (a) do (d) ne primjenjuju”, ne dovodeći u pitanje, s jedne strane, „članke 12. do 16.” te , s druge strane, „ostale odredbe ove Uredbe koje [dotičnoj osobi] jamče davanja prema zakonodavstvu jedne ili više država članica”.
61.

Osim toga, pravo izbora poreznog obveznika protivi se načelu autonomije poreznih sustava. Ako bi društvima – kako to Sud izričito navodi ( 46 ) – bila dana mogućnost izbora uzimanja u obzir njihovih gubitaka u državi članici njihova poslovnog nastana ili u drugoj državi članici osjetno bi se ugrozila uravnotežena raspodjela ovlasti za oporezivanje među državama članicama, s obzirom na to da se porezna osnovica povećava u prvoj državi te se u drugoj smanjuje do visine prenesenih gubitaka.
49.

Kao što je već navedeno u točki 41. i sljedećim, u skladu sa sudskom praksom Suda prije utvrđivanja takozvanih konačnih gubitaka treba također ispitati je li bilo moguće te gubitke ranije uzeti u obzir pri prijenosu na treće osobe. To se može odnositi samo na strane stjecatelje ili druga društva grupe. Međutim, ako to nije moguće jer španjolsko porezno zakonodavstvo to isključuje – u ovom slučaju zbog likvidacije koja dovodi do okončanja španjolske konsolidacije grupe društava – tada to pravno isključenje prijeboja gubitka ne dovodi to toga da sada postoje konačni gubici.
40.

Iako bi se u ovom predmetu takvo rješenje moglo ispraviti (kao što ću kasnije predložiti) na temelju točke (c) iste odredbe, s obzirom na ugled žiga ÖKO‑TEST na njemačkom tržištu, ipak smatram da i nositelji znakova koji nemaju ugled moraju imati na raspolaganju neki pravni instrument svojstven pravu žiga kako bi se mogli usprotiviti tomu da treća strana upotrebljava žig bez njihove suglasnosti, u okolnostima kao što su to one u predmetnom slučaju ( 27 ). Možda bi se ispitivanjem razlika između oznake kakvoće i jamstva kvalitete moglo pronaći rješenje drukčije od onog koje se predlaže u presudi Gözze.
16.

Porezna uprava odlukom je odbila društvu EN.SA. priznati odbitak pretporeza na prihodovnoj strani (to jest u dijelu u kojem je to društvo otkupljivalo električnu energiju) za te nepostojeće transakcije. Međutim, u pogledu nepostojećih transakcija na rashodovnoj strani (to jest u dijelu u kojem je društvo EN.SA. prodavalo električnu energiju) utvrđena je odgovarajuća porezna obveza jer je na računima društva EN.SA. porez na dodanu vrijednost bio iskazan kao posebna stavka. To je dovelo do utvrđenja porezne obveze (veći iznos PDV‑a, kamate i sankcije) u iznosu od 47618491,00 euro za 2009. odnosno 22001078,00 eura za 2010.