ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Usto presuda se ne može smatrati novom i bitnom činjenicom koja opravdava ponovni tijek rokova za žalbu i tužbu podnesenu protiv konačne upravne odluke, s obzirom na to da predmetni dužnosnik nije bio stranka u postupku u kojem je donesena ta presuda niti se akt koji je tom presudom poništen na njega izravno odnosio.

Priznati u odgovoru na zahtjev za preispitivanje koji je naknadno podnio predmetni dužnosnik da se potonjem mogu retroaktivno isplatiti naknade koje su prethodno odbijene moglo bi stvoriti veliku pravnu nesigurnost uz rizik da će institucije akumulirati dugove prema dužnosnicima, pri čemu one ne mogu ograničiti taj rizik.

Cilj rokova za žalbu i tužbu koji su prisilnopravne naravi i nisu na raspolaganju strankama ni sucima jest to da unutar institucija Unije očuvaju pravnu sigurnost koja je neophodna za njihovo dobro funkcioniranje time što onemogućuju vremenski neograničeno dovođenje u pitanje akata Unije koji imaju pravne učinke.

Kada je riječ o navodnoj povredi dužnosti pažnje, s jedne strane, te načela dobre uprave i pravne sigurnosti, s druge strane, dovoljno je navesti da dužnost pažnje isto kao i načelo dobre uprave ne mogu prisiliti upravu da ponovnim razmatranjem za prošlo razdoblje konačne odluke odstupi od rokova za žalbu i tužbu koji joj, s obzirom na to da su prisilnopravne naravi, nisu na raspolaganju. Što se tiče načela pravne sigurnosti, upravo je ono temelj prethodnog razmatranja.

Stoga ovlast dužnosnika da podnese zahtjev u smislu članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju ne može dužnosniku omogućiti da se ne pridržava rokova za podnošenje žalbe i pravnog lijeka predviđenih člancima 90. i 91. Pravilnika time što putem takvog kasnijeg zahtijeva posredno dovodi u pitanje raniju odluku koja nije pobijana u za to predviđenim rokovima. U tom pogledu, budući da je dužnosnik propustio pobijati konačnu upravnu odluku, on valjano ne može ishoditi novi rok za tužbu putem naknadno podnesenog zahtjeva za naknadu štete, čiji je jasan cilj postići novčani rezultat koji je istovjetan onomu do kojeg bi došlo pravodobno podnesenom tužbom za poništenje podnesenom protiv navedene odluke.

(t. 43.)

Službenički sud: rješenja od 28. rujna 2011., Hecq/Komisija, F‑12/11, EU:F:2011:165, t. 50. i navedena sudska praksa i od 20. ožujka 2014., Michel/Komisija, F‑44/13, EU:F:2014:40, t. 46. i navedena sudska praksa
(t. 43. do 45.)

(t. 84. do 86.)

Uprava ima široke ovlasti u vezi s ocjenom sposobnosti i učinaka dužnosnika ili člana osoblja za vrijeme trajanja njegovog probnog rada i nije na Službeničkom sudu da ocjenu institucija zamijeni vlastitom u dijelu koji se odnosi na ishod probnog rada i njegovu sposobnost da ga se konačno imenuje za dužnosnika ili da se njegov ugovor potvrdi u vezi sa javnom službom Unije, s obzirom na to da je njegova kontrola ograničena na okolnost postoji li očita pogreška u ocijeni ili zlouporaba ovlasti.

Kada se od administracije traži donošenje odluke o potvrđivanju ugovora člana privremenog osoblja na probnom radu, ona provodi cjelovito ocjenjivanje koje se odnosi na to postoji li, ili ne, sveobuhvatni skup pozitivnih elemenata tijekom probnog rada koji dovodi do potvrdnog zaključka da je ugovor osobe na probnom radu u interesu službe. Stoga takvo ocjenjivanje podrazumijeva vaganje pozitivnih i negativnih elemenata koji su ustanovljeni tijekom razdoblja probnog rada, da bi se utvrdilo je li potvrđivanje ugovora u interesu službe ili ono to nije.

(t. 97.)

Izvori:

Službenički sud: presuda od 18. listopada 2007., Krcova/Sud,F‑112/06, EU:F:2007:178, t. 61., koja u tom dijelu nije ukinuta presudom od 8. lipnja 2009., Krcova/Sud,T‑498/07 P, EU:T:2009:178
Iz teksta odredbe članka 52. stavka 2. Pravilnika jasno proizlazi da tijelo za imenovanje može dužnosnicima koji od njega to zatraže dati odobrenje da nastave raditi iznad dobi predviđene za obvezno umirovljenje ako to smatra opravdanim u interesu službe.

Stoga se, i da nije potrebno pozvati se na svrhu navedene odredbe, doslovno tumačenje članka 52. stavka 2. Pravilnika protivi argumentaciji prema kojoj odobrenje za nastavak rada do 67. godine života treba dati svakom dužnosniku koji je to zatražio, sve dok se interes službe tome ne protivi.

Osim toga, točno je da se prema članku 52. stavku 2. Pravilnika o ostanku u službi od 67. do 70. godine života može odlučiti „iznimno“, dok takva naznaka ne postoji za ostanak u službi do 67. godine života. Međutim, dodavanje te kvalifikacije za odobrenje ostanka u službi iznad 67 godina nije opravdanje za tumačenje prema kojem za ostanak u službi do 67. godine života upravno tijelo ne mora dokazati stvarno postojanje interesa službe. Naime, taj izraz navodi samo na to da broj dužnosnika kojima se odobrava nastavak rada nakon 67. godine života mora biti ograničen kako bi se poštovala iznimnost tog izuzeća, a da pritom ne utječe na sadržaj ispitivanja interesa službe, koje u svakom slučaju mora provesti tijelo za imenovanje.

(t. 33. do 35.)

Službenički sud: presuda od 7. listopada 2009., Pappas/Komisija,F‑101/08, EU:F:2009:137, t. 62. do 64.
8

Engleska verzija stavka 6. OPO‑a EGSO‑a određuje: „In order to identify which applications best serve the interests of the service and to ensure complete transparency in the drawing‑up of the list of officials who can benefit from the facility, a following points system shall be established based on the following criteria: […] b) Length of employement […] […]“
126

U ovom slučaju, s obzirom na to da upravna istraga nije pravodobno pokrenuta i provedena do kraja, iako je to zatraženo u zahtjevu za pomoć te kasnije ponovljeno, i s obzirom na činjenicu da je tužiteljica morala poduzeti nove korake kod uprave Parlamenta, a zatim podnijeti novu sudsku tužbu da bi ishodila priznanje svih svojih prava iz članka 24. Pravilnika o osoblju, Službenički sud odlučuje da će pravilno procijeniti nematerijalnu štetu koju je tužiteljica pretrpjela tako što naknadu te štete utvrđuje ex æquo et bono na iznos od 25000 eura.
66

Međutim, takve odredbe ne mogu same po sebi činiti pravnu osnovu za to da se na tijelo za imenovanje prenese nadležnost da ono može legitimno, a posteriori, s popisa uspješnih kandidata koji je utvrdilo povjerenstvo za odabir isključiti uspješnog kandidata koji nije ispunio uvjet sudjelovanja koji nije bio naveden u Obavijesti o natječaju koju je donijelo samo to tijelo za imenovanje ni u bilo kojoj odredbi Pravilnika o osoblju ni u bilo kojem drugom pravnom tekstu koji je pravno obvezujuć za kandidate.
12

(Sukladno rješenju o ispravku od 30. listopada 2015.)Tužitelj je u obavijesti od 21. svibnja 2014. obaviješten o odluci glavnog direktora GU‑a za ljudske potencijale o tome da će biti zadržan u službi do 30. lipnja 2014. TZI je 27. lipnja 2014. odlučio zadržati tužitelja u službi još mjesec dana, sve do 31. srpnja 2014. Naposljetku je trećom odlukom od 29. srpnja 2014., koja je poništena i zamijenjena odlukom od 31. srpnja 2014., to zadržavanje u službi produljeno do 30. rujna 2014. Te su odluke obrazložene činjenicom da je tužitelj podnio prijavu za radno mjesto u „Grupi za potporu Ukrajini“ koju je Komisija u to vrijeme uspostavljala.
11

Tužitelj je radio najprije za Europsku komisiju, a zatim za ESVD kao upućeni nacionalni stručnjak od 2007. do 31. ožujka 2013. U svojem opisu radnog mjesta opisan je kao član osoblja zadužen za sigurnosnu politiku u području smanjenja kemijskih, bioloških, radioloških i nuklearnih rizika („Policy Officer – Security in the area of [Chemical, Biological, Radiological and Nuclear] Risk mitigation“).
22

Tužiteljica je podnijela svoju prijavu na obavijest o slobodnom radnom mjestu. Dana 17. srpnja 2013. EIOPA ju je porukom elektroničke pošte obavijestila da je prihvaćena na radno mjesto te je od nje zatražila da potvrdi svoj interes za nj. U toj poruci je također navedeno da ako tužiteljica „prihvati [ponudu, bit] će privremeno raspoređena u taj novi razred na razdoblje od šest mjeseci [i ako, po završetku tog razdoblja privremene preraspodjele, ona] zadovolji, bit će potvrđena u taj novi razred“ („In case you accept it, you will be on provisional assignment on that new level for the period of [six] month[s]. If you passed it, you will be confirmed on that new level“). Sljedećeg dana tužiteljica je potvrdila da prihvaća radno mjesto koje joj je ponuđeno.
Kada je riječ o dodatnom povećanju plaće koje se odobrava članovima osoblja Europske središnje banke čiji su rezultati ocijenjeni odličnima tijekom dvije od tri godine prije donošenja odluke o odobravanju takvog povećanja, s obzirom na to da članak 2. stavak 3. Upravne okružnice br. 1/2011, kojim je uređeno to povećanje plaće, stavlja predstavnika osoblja u diskriminatoran položaj zbog činjenice da mu je apsolutno nemoguće dokazati drugu godinu odličnih rezultata jer je tijekom spomenute tri godine u punom radnom vremenu obavljao funkciju predstavnika osoblja, navedena odredba je nezakonita. U tom pogledu ne može se valjano tvrditi da je to što je dotični službenik koristio svoje pravo da bude izuzet iz radnog vremena radi obavljanja svojih dužnosti u odboru osoblja, bio njegov osobni odabir. Naime, kao što to proizlazi iz članaka 27. i 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, mogućnost da se zatraži izuzimanje iz radnog vremena radi obavljanja funkcije predstavnika osoblja temeljno je pravo.

Osim toga, ostvarivanje temeljnog prava na jednako postupanje, predviđeno člancima 20. i 21. Povelje, ne može se ograničiti propisom koji predstavnika osoblja stavlja u nepovoljni i diskriminatorni položaj u odnosu na druge članove osoblja, a da pritom ta ograničenja nisu nužna niti odgovaraju cilju koji je u općem interesu ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

Budući da se položaj predstavnika osoblja faktički razlikuje od položaja člana osoblja, ne može ih se tretirati na isti način te se na njih stoga mogu primijeniti samo oni uvjeti za odobrenje dodatnog povećanja plaće koji vode računa o razlikama u položaju između predstavnikâ osoblja i drugih članova osoblja, dopuštajući predstavnicima osoblja da kao i bilo koji drugi član osoblja dokažu drugu godinu odličnih rezultata u trogodišnjem razdoblju, čak i ako su odabrali da dužnosti u odboru osoblja obavljaju u punom radnom vremenu tijekom više od godinu dana.

(t. 59. do 62. i 68.)

Sud: presuda od 14. rujna 2010., Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, t. 54. i 55. i navedena sudska praksa

Službenički sud: presuda od 2. prosinca 2014., Migliore/Komisija,F‑110/13, EU:F:2014:257, t. 40.
(t. 24. do 26. i 34.)

Tako priznata diskrecijska ovlast navedenog tijela ograničena je, međutim, obvezom da se usporedba zasluga provede pozorno i nepristrano, u interesu službe i u skladu s načelom jednakog postupanja. To se ispitivanje stoga mora provesti na temelju usporedivih podataka i izvora informacija.

Tijelo za imenovanje ovlašteno je provesti usporedbu zasluga prema postupku ili metodi za koje smatra da su najprikladniji. Naime, ne postoji obveza da dotična institucija donese neki poseban sustav ocjenjivanja ili promaknuća s obzirom na to da raspolaže širokom marginom prosudbe za provođenje ciljeva iz članka 45. Pravilnika, u skladu s vlastitim potrebama glede organizacije i upravljanja osobljem.

Članak 45. stavak 1. Pravilnika tijelu za imenovanje propisuje da prije donošenja svake odluke o promaknuću provede usporedbu zasluga svih dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće. Konkretno, to tijelo može u okviru svojeg ispitivanja zatražiti pomoć upravnih službi na različitim razinama hijerarhije u skladu s načelima neraskidivo povezanima s djelovanjem bilo koje hijerarhijske upravne strukture, a koja su sadržana u članku 21. stavku 1. Pravilnika na temelju kojeg dužnosnik, bez obzira na svoj položaj u hijerarhiji, pomaže svojim nadređenima i savjetuje ih. Međutim, prethodno ispitivanje spisa dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće provedeno unutar svake glavne uprave ne može zamijeniti usporedbu ocjena koju potom mora izraditi, kad je to previđeno, odbor za promaknuće, a zatim tijelo za imenovanje. Konkretno, kako usporedba zasluga svih dužnosnika koji ispunjavaju uvjete za promaknuće ne bi postala bespredmetna, ne smije se dopustiti da to tijelo uspoređuje zasluge dužnosnika koji se nalaze pri vrhu popisâ koje su sastavile različite službe ili glavne uprave.

(t. 48.)

Prvostupanjski sud: presude od 30. studenoga 1993., Tsirimokos/Parlament, T‑76/92, EU:T:1993:106, t. 17.; od 8. svibnja 2001., Caravelis/Parlament, T‑182/99, EU:T:2001:131t. 34., i od 3. veljače 2005., Heurtaux/Komisija, T‑172/03, EU:T:2005:34, t. 40.
(t. 46. do 48.)

S tim u vezi odbijanje tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu da obavi razgovor s članom privremenog osoblja koji zahtijeva da bude saslušan kako bi saznao točne razloge svojeg premještaja s radnog mjesta na kojem je bio zaposlen na drugo radno mjesto nije akt koji ima negativan učinak s obzirom na to da je odluka o premještaju već bila predmet tužbe za poništenje pred sudom Unije.

Cilj članka 26. Pravilnika o osoblju, koji se primjenjuje na privremeno osoblje na temelju članka 11. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, je osigurati prava na obranu dužnosnika i službenika sprječavajući da se odluke tijela nadležnog za sklapanje ugovora o radu koje utječu na njihov administrativni status i njihovu karijeru temelje na činjenicama koje se odnose na njihovu sposobnost, učinkovitost ili ponašanje, a koje nisu navedene u njihovu osobnom dosjeu. Iz toga proizlazi da je odluka koja se temelji na takvim činjenicama protivna Pravilniku o osoblju i da je valja poništiti jer je donesena po nezakonitom postupku.

Međutim, povreda članka 26. stavka 1. točke (a) Pravilnika o osoblju ne dovodi do poništenja akta samo ako se dokaže da su predmetni dokumenti mogli odlučujuće utjecati na predmetni akt. Sama činjenica da ti dokumenti nisu bili uneseni u dužnosnikov osobni dosje ne može opravdati poništenje odluke koja ima negativan učinak ako je dotična osoba doista bila obaviještena o njima. Naime, iz članka 26. stavka 2. Pravilnika o osoblju proizlazi da se zabrana upotrebe dokumenta u vezi s dužnosnikovim administrativnim statusom protiv tog dužnosnika odnosi samo na dokumente koji mu nisu bili prethodno dostavljeni. To se ne odnosi na dokumente koji još uvijek nisu uneseni u njegov osobni dosje, iako je on o njima bio obaviješten. Kad institucija takve dokumente ne bi unijela u osobni dosje dužnosnika, njemu bi još uvijek bilo dopušteno da u tom smislu podnese zahtjev na temelju članka 90. stavka 1. Pravilnika o osoblju i, u slučaju odbijanja tog zahtjeva, upravnu žalbu. Međutim, institucija ni u kojem slučaju ne može biti spriječena da donese odluku u interesu službe na temelju dokumenata koji su prethodno bili dostavljeni dotičnoj osobi samo zato što nisu uneseni u njezin osobni dosje.

(t. 74. i 84.)

Sud: presuda od 12. studenoga 1996., Ojha/Komisija,C‑294/95 P, EU:C:1996:434, t. 68.

Službenički sud: presuda od 28. lipnja 2007., Bianchi/ETF,F‑38/06, EU:F:2007:117, t. 45.
Kada je riječ o dodatnom povećanju plaće koje se odobrava članovima osoblja Europske središnje banke čiji su rezultati ocijenjeni odličnima tijekom dvije od tri godine prije donošenja odluke o odobravanju takvog povećanja, s obzirom na to da članak 2. stavak 3. Upravne okružnice br. 1/2011, kojim je uređeno to povećanje plaće, predstavnika osoblja stavlja u diskriminatoran položaj zbog činjenice da mu je apsolutno nemoguće dokazati drugu godinu odličnih rezultata jer je tijekom spomenute tri godine u punom radnom vremenu obavljao funkciju predstavnika osoblja, navedena odredba je nezakonita. U tom pogledu ne može se valjano tvrditi da je to što je dotični službenik koristio svoje pravo da bude izuzet iz radnog vremena radi obavljanja svojih dužnosti u odboru osoblja, bio njegov osobni odabir. Naime, kao što to proizlazi iz članaka 27. i 28. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, mogućnost da se zatraži izuzimanje iz radnog vremena radi obavljanja funkcije predstavnika osoblja temeljno je pravo.

Osim toga, ostvarivanje temeljnog prava na jednako postupanje, predviđeno člancima 20. i 21. Povelje, ne može se ograničiti propisom koji predstavnika osoblja stavlja u nepovoljni i diskriminatorni položaj u odnosu na druge članove osoblja, a da pritom ta ograničenja nisu nužna niti odgovaraju cilju koji je u općem interesu ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

Budući da se položaj predstavnika osoblja faktički razlikuje od položaja člana osoblja, ne može ih se tretirati na isti način te se na njih stoga mogu primijeniti samo oni uvjeti za odobrenje dodatnog povećanja plaće koji vode računa o razlikama u položaju između predstavnikâ osoblja i drugih članova osoblja, dopuštajući predstavnicima osoblja da kao i bilo koji drugi član osoblja dokažu drugu godinu odličnih rezultata u trogodišnjem razdoblju, čak i ako su odbrali da dužnosti u odboru osoblja obavljaju u punom radnom vremenu tijekom više od godinu dana.

(t. 51. do 54. i 60.)

Sud: presuda od 14. rujna 2010., Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, t. 54. i 55. i navedena sudska praksa

Službenički sud: presuda od 2. prosinca 2014., Migliore/Komisija,F‑110/13, EU:F:2014:257, t. 40.
Provjera ispunjenja pretpostavki iz članka 27. Pravilnika o osoblju odvija se nakon dva uzastopna postupka, tj. nakon prolaska natječaja za prijam u javnu službu Europske unije i izvršenja probnog rada koji omogućuje da se uspješni kandidat imenuje na stalno radno mjesto kao dužnosnik. Prema tome, uspješni kandidat na natječaju zaposlen kao dužnosnik na probnom radu može se imenovati na stalno radno mjesto samo ako uspješno završi probni rad predviđen u članku 34. Pravilnika o osoblju. Iako se probni rad radi imenovanja, s ciljem omogućavanja ocjene sposobnosti i ponašanja dužnosnika na probnom radu, ne može izjednačiti s razdobljem stručnog usavršavanja, pritom nije manje važno da je dotična osoba tijekom tog razdoblja u stanju dokazati svoje kvalitete. Taj uvjet, koji je neodvojiv od pojma probnog rada, implicitno je sadržan u članku 34. stavku 2. Pravilnika o radu. U praksi on znači da se dužnosniku na probnom radu moraju ne samo pružiti prikladni materijalni uvjeti, veći i prikladne upute i savjeti, uzimajući u obzir narav obavljanih funkcija, kako bi bio u stanju prilagoditi se posebnim zahtjevima posla koji obavlja. U tom pogledu, tražena razina navedenih uputa i savjeta ne može se ocjenjivati apstraktno, već na konkretan način, uzimajući u obzir narav obavljanih funkcija. S tog se gledišta prethodno iskustvo dužnosnika na probnom radu ne može zanemariti. Naime, iako to iskustvo ne može, kao takvo, dovesti u pitanje korisnost probnog rada, čiji je cilj ocjena sposobnosti i ponašanja osobe u pitanju, to isto iskustvo ipak može utjecati na stupanj mentorstva koji mora dobiti kako bi razdoblje probnog rada ispunilo svoju svrhu.

(t. 52., 53., 55. i 56.)

Sud: presude Mirossevich/Visoko tijelo, 10/55, EU:C:1956:14, str. 387. do 389. i Patrinos/GSO, 3/84, EU:C:1985:202, t. 20. i 21.

Prvostupanjski sud: presuda Rozand-Lambiotte/Komisija, T-96/95, EU:T:1997:25, t. 95.

Službenički sud: presude Krcova/Sud, F-112/06, EU:F:2007:178, t. 48.; Doktor/Vijeće, F-73/07, EU:F:2008:42, t. 31. i 33. do 36. i Giannini/Komisija, F-49/08, EU:F:2009:76, t. 65.
199

Tužitelj u biti smatra da pobijana odluka jasno ne navodi prihvaćene prigovore na kojima se ona temelji niti na primjeren način uzima u obzir olakotne okolnosti koje je on navodio tijekom disciplinskog postupka. Konkretnije, ističe činjenicu da su sve sporne nabave izvršene uz puno poštovanje pravila koja su na snazi u ESB‑u i da su one bile poznate i vidljive ostalim službama; činjenicu da su utvrđene manjkavosti u financijskom nadzoru i nadzoru Odjela za upravne usluge, čak i od strane OLAF‑a; okolnost da je on, kad su ga nadređeni upozorili da određene nabave neće biti moguće provesti, u predmetnom slučaju nabave okvira za digitalne fotografije postupio u skladu s njihovim uputama; činjenicu da on nije pohađao posebne tečajeve ni dobio posebne savjete o primjenjivim proračunskim pravilima; svoju profesionalnost u vođenju Odjela za upravne usluge, koja je ESB‑u omogućila da uštedi milijune eura; nizak udio upravljačkih pozicija u tom odjelu; opseg zadaća koje su mu povjerene kao i okolnost da je on svaki tjedan morao odobravati stotine narudžbi i računa za Odjel za upravne usluge i da je u konačnici ukupna vrijednost spornih nabava u predmetnom slučaju bila tek tisućiti dio proračuna odjela.
106

Što se tiče okolnosti da je načelnica odjela smatrala da se tužiteljica sa zakašnjenjem izvukla iz svojeg jednostavnog posla, koji joj je bio povjeren 31. kolovoza 2011., ažuriranja pojmovnika koji se odnosi na zajedničku konsolidiranu osnovicu poreza na dobit, Službenički sud ponavlja da, suprotno onomu što tvrdi tužiteljica i kao što je to već utvrdio u točkama 114. do 117. Presude C. W./ Parlament (EU:F:2014:186), primjedbe načelnice odjela nisu bile zahvaćene nikakvom očitom pogreškom u ocjeni. Usto, Službenički sud ne uočava u čemu bi to napomena neposredno nadređenog o slabom izvršavanju poslova dužnosnika predstavljala ponašanje koje je uznemiravanje, posebno kad je to slabo izvršavanje u pitanju očigledno.
82

Komisija smatra da ovaj dio tužbenog razloga treba odbaciti kao nedopušten. Naime, kao što to sada proizlazi iz presude Općeg suda, Komisija/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557), budući da tužitelj nije iznio takav argument u svojoj žalbi [tijelu za imenovanje], on nema mogućnost to po prvi puta učiniti u stadiju sudskog postupka.
70

U tom pogledu, u situaciji poput one u ovom predmetu, u kojoj će se radno mjesto u pitanju ukinuti, proračunski učinci prijedloga o neproduljenju ugovora o radu člana privremenog osoblja zaposlenog na tom radnom mjestu, predviđeni na strani rashoda operativnog proračuna ERA‑e, doista su neutralni, kao što to tvrdi ERA, s obzirom na to da ta odluka samo potvrđuje da se sredstva koja su ukinuta za sljedeću proračunsku godinu neće iskoristiti. Prema tome, eventualno obraćanje službi „Ljudski potencijali“, čak i da je do njega došlo u okvirnim rokovima iz navedenih smjernica, nije moglo imati posljedice na sadržaj, a stoga ni na zakonitost pobijane odluke.
27

Iako u ovom slučaju nije utvrđeno da je pobijana odluka donesena u postupku pokrenutom protiv tužitelja, ona ipak negativno utječe na njegov položaj, s obzirom na to da je njezinim konačnim ishodom lišen mogućnosti nastavka rada u Frontexu. Prema mišljenju suda Unije, prava na obranu, kao što su od sada utvrđena u članku 41. Povelje, imaju opću primjenu (presuda L/Parlament, T‑317/10 P, EU:T:2013:413, t. 81.) pa, s obzirom na to da su šira, obuhvaćaju postupovno pravo iz stavka 2. točke (a) navedenog članka svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati (vidjeti u tom smislu presude Francuska/People’s Mojahedin Organization of Iran, C‑27/09 P, EU:C:2011:853, t. 65.; M., C‑277/11, EU:C:2012:744, t. 81. do 83. i Komisija/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 98. i 99.). Zato bi Frontex na temelju članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje tužitelju morao omogućiti da učinkovito izrazi svoje stajalište prije donošenja pobijane odluke. Frontex ne osporava da tužitelju nije omogućio saslušanje prije donošenja te odluke.