ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(b)

U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje: Vrijedi li to i ako relevantne zakonske odredbe, kao što su one iz verzije Zakona o radu preko poduzeća za privremeno zapošljavanje koja je bila na snazi do 31. ožujka 2017., ne predviđaju vremensko ograničenje odstupanja od načela jednakog postupanja po pitanju plaće ili određen vremenski okvir za zahtjev prema kojem ustupanje radnika može biti samo ,privremeno’?
2.

Ako A (Nizozemska) proda robu B (Austrija), a B je proda C (Češka Republika), i ako nakon toga A tu robu isporuči izravno C, a isporuka od A do B (u Nizozemskoj) je isporuka unutar Zajednice koja je izuzeta od poreza, u skladu s uobičajenim pravilima vrijedi: B u Češkoj Republici (odnosno zemlji odredišta) mora ispuniti obvezu identifikacije kako bi ondje platio porez na stjecanje robe unutar Zajednice i kako bi ondje platio PDV na prodaju robe koju je od njega kupio C. Do trenutka u kojem se ne dokaže da se stjecanje oporezovalo u zemlji odredišta, B dodatno treba platiti porez na stjecanje unutar Zajednice u Austriji. U ovom je predmetu sporan potonji slučaj.
10.

Taj sud smatra da je potrebno tumačenje pojma „posebna korektivna pomagala” u smislu članka 9. Direktive o zaslonima, s obzirom na to da taj pojam u toj direktivi nije definiran. On također smatra da taj pojam treba tumačiti na način da uključuje naočale, u mjeri u kojoj su one potrebne radnicima kojima se vid pogoršao zbog radnih uvjeta. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pita se jesu li „posebna korektivna pomagala”, navedena u članku 9. Direktive o zaslonima, pomagala koja se koriste isključivo na radnom mjestu ili se mogu koristiti i izvan njega.
28.

Nadalje, u točkama 85. do 93. pobijane presude Opći sud je najprije odlučio o posljedicama tih utvrđenja na žaliteljev položaj. Konkretno, nakon što je ispitao ugovore koje je žalitelj sklopio s Komisijom kao i obilježja radnih mjesta na kojima je bio zaposlen, Opći sud utvrdio je da je promjena funkcijske skupine dovela u pitanje funkcionalni kontinuitet žaliteljeva radnog odnosa s upravom. Opći sud iz toga je zaključio da je ugovor od 16. svibnja 2014. doveo do prestanka svih učinaka ugovora iz 2008. na temelju kojeg je žalitelj bio „zaposlen 31. prosinca 2013.” u skladu s člankom 1. stavkom 1. Priloga Uvjetima zaposlenja i stoga on čini raskid radnog odnosa između njega i uprave. Stoga je Opći sud utvrdio da je ugovor od 16. svibnja 2014. doveo do novog stupanja u službu za potrebe primjene navedene odredbe, tako da se na žalitelja nisu mogle primijeniti prijelazne odredbe o godišnjoj stopi stjecanja prava na starosnu mirovinu i dobi za odlazak u mirovinu.
46.

Logika prema kojoj država članica od koje se izručenje traži treba ispitati postoji li alternativna mjera izručenju koja jednako učinkovito kao to izručenje omogućuje da se postigne cilj izbjegavanja opasnosti od nekažnjavanja osoba koje su počinile kazneno djelo treba, prema mojem mišljenju, biti jednaka kad je riječ o zahtjevu za izručenje koji se ne upućuje radi kaznenog progona, nego u svrhu izvršenja kazne zatvora. Prema mojem mišljenju, to treba navesti Sud da pojasni doseg svoje presude Raugevicius koja je do danas jedina koja se odnosi na zahtjev za izručenje koji pripada potonjoj kategoriji.
41.

Nasuprot tomu, Sud je „reguliranom” smatrao profesiju upravitelja bolnicom u francuskom javnom sektoru. Ta se odluka temeljila na činjenici da je pristup toj profesiji zakonom bio rezerviran za one koji su završili tečaj u Ecole nationale de la santé publique (Nacionalna škola javnog zdravlja, Francuska) i položili završni ispit koji je potvrđivao posjedovanje praktičnih i teorijskih vještina potrebnih za rad u upravi bolnice (iako se nije izdavala diploma niti ijedna druga isprava koja bi to dokazivala) ( 23 ). Slično tomu, Sud je profesiju posrednika smatrao „reguliranom” jer je pristup njoj bio uvjetovan, prema nacionalnom pravu, završetkom osposobljavanja namijenjenog stjecanju stručne kvalifikacije i statusa koji je njegovu nositelju izričito omogućavao obavljanje te profesije ( 24 ). Sud je do istog zaključka došao i pogledu profesije dentalnog tehničara u Malti jer je pristup toj profesiji, kao komplementarnoj medicinskoj profesiji, bio uvjetovan posjedovanjem dokaza o formalnoj osposobljenosti sveučilišnog stupnja. Navedeno je osposobljavanje služilo upravo tomu da bi se kandidati pripremili na obavljanje takvih profesija, pri čemu je profesija dentalnog tehničara bila izričito navedena među njima ( 25 ).
35.

Osim toga, iako bi perspektiva krajnjeg korisnika trebala biti odlučujuća, bilo bi nužno precizno odrediti koji je to krajnji korisnik. Iako to može biti relativno lako u slučaju proizvoda poput bicikla, to bi se moglo pokazati težim u drugim situacijama. Primjera radi, tko je krajnji korisnik autobusa: vozač, putnici, osoblje prijevozničkog poduzeća koje prometuje autobusom? Sve te osobe imaju različite perspektive i mogu im biti vidljivi različiti sastavni dijelovi autobusa, osobito tijekom uporabe tog autobusa u okviru njegove glavne funkcije, to jest za vrijeme putovanja.
34.

Člankom 67. te uredbe stoga se uvodi fikcija na temelju koje se cijela obitelj uzima u obzir kao da se na sve dotične osobe primjenjuje zakonodavstvo nadležne države članice i kao da one ondje borave. Drugim riječima, taj članak podrazumijeva opći pristup ( 20 ), a nadležna ustanova dužna je na temelju tog teksta ispitati situaciju cijele obitelji kako bi utvrdila prava na obiteljska davanja. Štoviše, takvo shvaćanje utvrdio je i Sud koji je, za tumačenje propisa o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti presudio da pojedinac ne može imati pravo na obiteljska davanja, zbog same njihove prirode, neovisno o njegovoj obiteljskoj situaciji ( 21 ). Kao što to pravilno naglašava Komisija, iz toga proizlazi da se pravo na obiteljska davanja ne priznaje samo jednom roditelju nego obitelji.
28.

S druge strane, rasprava ne može biti ni o primjeni članka 15. stavka 1. točke (b) Direktive 2008/115 jer bi bilo protivno načelu pravne sigurnosti da direktive same po sebi mogu stvoriti obveze za pojedinca ( 7 ). Stoga se protiv njega ne može pozvati na direktivu kao takvu ( 8 ). Međutim, to utvrđenje ne dovodi u pitanje obvezu svih tijela države članice da, kada primjenjuju nacionalno pravo, to pravo u najvećoj mogućoj mjeri tumače u skladu s tekstom i svrhom direktiva kako bi se postigao cilj utvrđen tim direktivama te se tako ta tijela mogu pozvati na usklađeno tumačenje nacionalnog prava protiv pojedinaca ( 9 ).
43.

Komisija smatra da je cilj ex ante pristupa iz nacionalnog zakonodavstva olakšati uklanjanje značajnih prepreka pristupu fizičkoj infrastrukturi. Komisija i poljska vlada ističu da i ex ante pristup i ex post pristup služe olakšavanju ostvarenja ciljeva Direktive 2014/61. U tom je kontekstu zanimljivo istaknuti da, kako proizlazi iz sažetog izvješća o javnom savjetovanju o ocjeni i reviziji Direktive 2014/61, većina ispitanika smatra da poteškoće pri dogovaranju uvjeta pristupa s vlasnicima fizičke infrastrukture te spor ili neučinkovit postupak rješavanja sporova (ex post pristup) dovode do skupljeg i/ili dugotrajnijeg postavljanja mreža. Stoga nije nerazumno tvrditi da ex ante pristup predviđen poljskim zakonodavstvom ima, u smislu olakšavanja ostvarenja ciljeva kojima teži, određene prednosti u odnosu na ex post pristup opisan u Direktivi 2014/61.
1.

Odgovarajući na pitanje postavljeno na početku njegova rada u pogledu mogućnosti da pravne osobe budu nositelji temeljnih prava profesor P. Wachsman dao je sljedeći odgovor, koji je jednostavan koliko i lucidan: „Zašto ne, ako to želimo?” ( 2 ). Ispitivanje sudske prakse europskih sudova za temeljna prava, neovisno o tome je li im sjedište u Strasbourgu ili u Luxembourgu, pokazuje da je očito to bila njihova volja, s obzirom na to da sudovi, budući da se to gotovo i ne tumači u tekstovima ( 3 ), sve posljedice izvode iz pravne osobnosti koju imaju ti pravni subjekti i stoga iz njihove sposobnosti da budu nositelji prava i obveza ( 4 ).
31.

Stoga članak 19. Opće uredbe o zaštiti podataka obvezuje voditelja obrade da svim primateljima kojima je otkrio osobne podatke priopći svaki zahtjev za ispravak, brisanje osobnih podataka ili ograničenje obrade koji treba izvršiti taj voditelj obrade. Slijedom toga, primatelji kojima je to priopćeno obvezni su odmah provesti ispravak, brisanje ili ograničenje obrade, u dijelu koji se odnosi na predmetne podatke koje oni još obrađuju. U okviru postizanja cilja koji se odnosi na to da se osigura visoka razina zaštite, koji se navodi u točki 24. ovog mišljenja, članak 19. Opće uredbe o zaštiti podataka nastoji u tom smislu ispitanika osloboditi obveze da, nakon što podnese zahtjev za informacije u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkom (c) Opće uredbe o zaštiti podataka, zainteresiranim primateljima podnosi povezane dodatne zahtjeve za ispravak, brisanje ili ograničenje obrade. Međutim, ispitanik mora moći provjeriti jesu li ispravak, brisanje ili ograničenje stvarno provedeni nakon priopćenja koje je izvršio voditelj obrade. Stoga se u tom smislu člankom 19. Opće uredbe o zaštiti podataka predviđa da voditelj obrade obavješćuje ispitanika o tim primateljima ako to ispitanik zatraži.
81.

Ako to nije moguće, kao što se čini da proizlazi iz navoda suda koji je uputio zahtjev, s obzirom na to da pretpostavlja da nositelj žiga prethodno navede konačno odredište proizvodâ, to bi se utvrđenje moglo odgoditi do izvršenja, pod uvjetom da tuženik tom prilikom može upotrijebiti postupovne instrumente kojima može ishoditi odluku „suda” o činjeničnom pitanju koje je relevantno za rješavanje spora koji se pred njim vodi, to jest preciznim utvrđivanjem proizvoda stavljenih na tržište EGP‑a i zaštićenih žigom.
29.

U odnosu na te prigovore smatram: – Odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku sadržava dostatno objašnjenje razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da uputi prethodna pitanja. Ta odluka stoga ispunjava zahtjev propisan člankom 94. točkom (c) Poslovnika Suda. – Postoji povezanost predmeta glavnog postupka s pravom Unije, s obzirom na to da se prvotni spor iz kojeg proizlazi naknadna tužba za naknadu štete odnosio na primjenu Direktive 2012/27. Ishod te tužbe može ovisiti o prikladnosti postupovnih pravnih sredstava koja su predviđena bugarskim pravnim pravilima za pozivanje na pravo Unije. – Pravomoćnost presude Vrhoven administrativen sada (Vrhovni upravni sud) od 11. veljače 2020. ne dovodi se u pitanje. Druga je stvar hoće li se, nakon prihvaćanja te pravomoćnosti, priznati pravo na naknadu štete koja bi mogla proizaći iz te presude, s obzirom na to da je u njoj primijenjeno sporno postupovno pravilo.
37.

U tom pogledu, pojašnjavam da, suprotno onomu što tvrdi belgijska vlada, takvo tumačenje ne dovodi do diskriminacije na štetu maloljetnika u braku koji traži spajanje obitelji sa svojim roditeljem sponzorom ili svojim supružnikom sponzorom koji boravi u državi članici. Kao što to naglašavaju Komisija i osoba X, situacija maloljetnika koji se pridruži svojem roditelju sponzoru ili svojem supružniku sponzoru objektivno je drukčija od situacije maloljetnika bez pratnje na državnom području države članice kojem se može pridružiti njegov roditelj. Iako se u oba slučaja maloljetnik svakako može smatrati ranjivim, u toj je drugoj situaciji maloljetnik bez pratnje osobito ranjiv ( 9 ), s obzirom na to da je ušao na državno područje države koja nije njegova država porijekla i da na njemu sâm boravi, za razliku od maloljetnika koji boravi u svojoj državi porijekla, u kojoj održava svoje veze ( 10 ).
85.

Podsjećam na to da je u točkama 101. do 137. pobijanog rješenja Opći sud odbacio kao nedopuštenu žaliteljevu tužbu u dijelu u kojem je usmjerena protiv navodnog odbijanja zahtjeva od 20. prosinca 2019. od strane predsjednika Parlamenta. Opći sud utvrdio je ponajprije da je tužba usmjerena protiv nepostojećeg akta. U tom je pogledu Opći sud naglasio da predsjednik Parlamenta nije izrijekom odbio taj zahtjev, da se Poslovnikom ne utvrđuje rok za odgovor na takav zahtjev i da nikakva posebna okolnost ne zahtijeva da se šutnja predsjednika Parlamenta smatra prešutnim odbijanjem. Podredno, Opći je sud zaključio da čak i ako se mora utvrditi da je došlo do odbijanja, to se odbijanje ne može pobijati jer nema pravnih učinaka. Naime, kao prvo, inicijativa predsjednika Parlamenta poduzeta na temelju članka 8. Poslovnika spada u njegovu diskrecijsku ovlast i članovi Parlamenta nemaju nikakvo pravo zahtijevati pokretanje takve inicijative. Predsjednik Parlamenta nema obvezu odgovoriti na zahtjeve poput predmetnog zahtjeva. Kao drugo, inicijativa predsjednika Parlamenta nema nikakav obvezujući učinak za tijela država članica koji može izmijeniti pravni položaj člana Parlamenta.
67.

Kao drugo, za prestanak statusa otpada nije dovoljno da otpad prođe postupak oporabe, kao što je provjera, kako je prethodno navedeno. Naime, da bi došlo do promjene statusa određenog otpada, potrebno je osigurati da dotični proizvod nije štetan ( 37 ). To još više vrijedi jer, kako je Sud nedavno naveo, prestanak statusa otpada dovodi do kraja zaštite koje zakonodavstvo o otpadu jamči za okoliš i ljudsko zdravlje ( 38 ). To je razlog zbog kojeg je tijekom oporabe otpada nužno zajamčiti visok stupanj zaštite okoliša i ljudskog zdravlja ( 39 ) te zbog kojeg se u okviru konkretnog postupka oporabe mora osigurati puno poštovanje uvjeta predviđenih člankom 6. stavkom 1. Direktive 2008/98.
68.

To tumačenje OUZP‑a dovodi do situacije u kojoj pretplatnik može povlačenje svoje privole (u predmetnom je slučaju to zahtjev da se kontaktni podaci ne uključe u telefonske imenike) priopćiti bilo kojem subjektu koji te podatke uključuje u telefonske imenike ili bilo kojem subjektu (uključujući telekomunikacijskog operatera) koji takve kontaktne podatke priopćava drugima u istu svrhu. Subjekt kojem se pretplatnik odluči obratiti postaje odgovoran za prosljeđivanje njegova zahtjeva za brisanje drugim voditeljima obrade u mjeri u kojoj je to potrebno da se osigura da ne dođe do nezakonite obrade podataka. Takvo je tumačenje u skladu s obvezom voditelja obrade, propisanom člankom 12. stavkom 2. OUZP‑a, da poduzmu razumne mjere da ispitanicima olakšaju ostvarivanje prava koja im dodjeljuju članci 15. do 22. OUZP‑a. Ono usto odražava zahtjev iz zadnje rečenice članka 7. stavka 3. OUZP‑a da povlačenje privole za obradu osobnih podataka mora biti jednako jednostavno kao i njezino davanje. Budući da davatelj telefonskih imenika može postupati na temelju privole koju je pretplatnik za obradu podataka u tu svrhu dao drugom davatelju telefonskih imenika, pretplatnik mora moći povlačenje privole priopćiti bilo kojem davatelju telefonskih imenika ili telekomunikacijskom operateru kako bi se njegovi kontaktni podaci opozvali iz telefonskih imenika koje izdaju svi oni koji postupaju na temelju jedne te iste njegove privole.
21.

Allianz Benelux podnio je žalbu protiv te presude sudu koji je uputio zahtjev. To društvo tvrdilo je da činjenica da društvo preuzimatelj ne može u potpunosti prenijeti konačno oporezovani prihod koji se može prenijeti, na koji ima pravo preuzeto društvo, dovodi, kao prvo, do oporezivanja tog prihoda, kao drugo, do povrede članka 4. stavka 1. Direktive 90/435 i, kao treće, do povrede načela porezne neutralnosti.
26.

Kao drugo, što se tiče veze između mišljenjâ specijaliziranih državnih tijela i odluke tijela odlučivanja, sud koji je uputio zahtjev naglašava da na temelju mađarskog prava ta tijela trebaju izdati obvezujuće i neobrazloženo mišljenje o postojanju „opasnosti za nacionalnu sigurnost” od kojeg to tijelo ne može odstupiti. Navedeno tijelo tada može samo uputiti na to mišljenje i pravila primjenjiva u njegovoj odluci. To ga sprečava da provede iscrpno ispitivanje postojanja i primjenjivosti razloga za isključenje u svakom slučaju zasebno, kao i da uzme u obzir pojedinačne okolnosti te zahtjeve nužnosti i proporcionalnosti.
13.

U članku 60. („Tehničke specifikacije”) navodi se: „1. Tehničke specifikacije kako su definirane u točki 1. Priloga VIII. navode se u dokumentaciji o nabavi. Tehničkim specifikacijama utvrđuju se značajke koje se traže za radove, usluge ili robu. […] 2. Tehničke specifikacije moraju omogućiti jednak pristup postupku nabave gospodarskim subjektima i ne smiju imati učinak stvaranja neopravdanih prepreka tržišnom natjecanju pri javnoj nabavi. 3. Ne dovodeći u pitanje obvezna nacionalna tehnička pravila, u mjeri u kojoj su usklađena s pravom Unije, tehničke se specifikacije formuliraju na sljedeće načine: (a) u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva, uključujući okolišne značajke, pod uvjetom da su ti parametri dovoljno precizni kako bi ponuditelji mogli odrediti predmet ugovora, a naručiteljima omogućiti dodjelu ugovora; (b) upućivanjem na tehničke specifikacije i prema redoslijedu prioriteta, na nacionalne norme kojima su prihvaćene europske norme, europske tehničke ocjene, zajedničke tehničke specifikacije, međunarodne norme, druge tehničke referentne sustave koje su utvrdila europska normizacijska tijela ili, ako oni ne postoje, nacionalne norme, nacionalna tehnička odobrenja ili nacionalne tehničke specifikacije koje se odnose na projektiranje, izračun i izvođenje radova te uporabu proizvoda; uz svako upućivanje treba navesti riječi ‚ili jednakovrijedan’; (c) u smislu izvedbenih ili funkcionalnih zahtjeva iz točke (a), s upućivanjem na tehničke specifikacije spomenute u točki (b) kao sredstvom pretpostavke sukladnosti s takvim izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima; (d) upućivanjem na tehničke specifikacije navedene u točki (b) za određene značajke te upućivanjem na izvedbene ili funkcionalne zahtjeve iz točke (a) za druge značajke. 4. Osim ako je to opravdano predmetom ugovora, tehničke specifikacije ne smiju upućivati na određenu marku ili izvor, ili određeni proces s obilježjima proizvoda ili usluga koje pruža određeni gospodarski subjekt, ili na zaštitne znakove, patente, vrstu ili određeno podrijetlo ili proizvodnju ako bi to imalo učinak pogodovanja ili isključivanja određenih poduzeća ili određenih proizvoda. Takvo je upućivanje dopušteno samo u iznimnim slučajevima kada nije moguć dovoljno precizan i razumljiv opis predmeta ugovora sukladno stavku 3. Uz takvu uputu treba navesti riječi ‚ili jednakovrijedan’. 5. Ako naručitelj koristi opciju upućivanja na tehničke specifikacije spomenute u stavku 3. točki (b), ne smije odbiti ponudu zbog toga što ponuđeni radovi, roba ili usluge nisu u skladu s tehničkim specifikacijama na koje je uputio, ako ponuditelj u svojoj ponudi na zadovoljavajući način naručitelju dokaže, bilo kojim prikladnim sredstvom, uključujući sredstva dokazivanja iz članka 62., da rješenja koja predlaže na jednakovrijedan način zadovoljavaju zahtjeve definirane tehničkim specifikacijama. 6. […] U svojoj ponudi ponuditelj mora na zadovoljavajući način naručitelju na bilo koji prikladan način, uključujući i one iz članka 62, dokazati da radovi, roba ili usluge koji odgovaraju normi udovoljavaju izvedbenim ili funkcionalnim zahtjevima naručitelja.”
80.

Međutim, okolnosti koje su dovele do okončanja glavne tužbe zbog povrede ne utječu na ciljeve na kojima se temelje predmetni propis i nadležnost suda za žigove u pogledu protutužbi za proglašenje ništavosti. Naime, te okolnosti ne dovode do nastanka brojnih postupaka, s obzirom na to da u postupku i dalje odlučuje jedno tijelo, niti dovode do toga da odluka nacionalnog suda o valjanosti žiga ima učinak erga omnes. Stoga su očuvani i zahtjevi ekonomičnosti postupka i zahtjevi jedinstvenosti žiga u cijeloj Uniji. Osim toga, ne postoji nikakva opasnost od proturječnih odluka jer je tijelo pred kojim se vodi postupak samo jedno.
46.

Međutim, to se, s jedne strane, odnosilo „samo” na pitanje dosega odgovornosti iz članka 205. Direktive o PDV‑u, o kojem u ovom predmetu nije riječ. S druge strane, u slučaju poduzeća koje ima poteškoća s plaćanjem teško da može biti riječ o „nezakonitoj namjeri […] da ne plati porez”. Isto se tako ne može smatrati da je riječ o „zlouporabi u području PDV‑a” samo zato što se obavljaju pravni poslovi s gospodarskim subjektima koji imaju poteškoća s plaćanjem. To vrijedi tim više ako do stjecanja, kao u ovom predmetu, dođe u okviru ovrhe, odnosno okončanja postupka ovrhe koji je organizirala država.
13.

Osoba TO bila je zaposlena kod osobe LB kao porezni službenik i računovođa od 1. studenoga 1996. do 31. srpnja 2017. U kalendarskoj godini imala je pravo na 24 radna dana godišnjeg odmora. Dopisom od 1. ožujka 2012. osoba LB potvrdila je osobi TO da njezino pravo na godišnji odmor od 76 dana koji joj je preostao iz kalendarske godine 2011. i prethodnih godina neće prestati s 31. ožujkom 2012. zato što godišnji odmor nije mogla iskoristiti zbog povećanog opsega posla u njegovu odvjetničkom uredu. Od 2012. do 2017. osoba LB odobrila je osobi TO ukupno 95 radnih dana godišnjeg odmora. Osoba TO nije u potpunosti iskoristila svoj obvezni minimalni godišnji odmor. Osoba LB nije potaknula osobu TO da iskoristi ostatak godišnjeg odmora niti ju je uputila na to da je moguće da pravo na godišnji odmor za koji nije podnesen zahtjev prestane nakon isteka kalendarske godine ili razdoblja prijenosa.
25.

To je presudio uzevši u obzir, među ostalim, to da: – „S obzirom na njezin cilj, kako je naveden u njezinu članku 1. stavku 1. u vezi s njezinom uvodnom izjavom 4., Direktiva 2016/943 odnosi se samo na nezakonito pribavljanje, korištenje i otkrivanje poslovnih tajni i ne predviđa mjere za zaštitu povjerljivosti poslovnih tajni u drugim vrstama sudskih postupaka, kao što su to postupci javne nabave” ( 10 ). – U uvodnoj izjavi 18. Direktive 2016/943 navodi se kako „ovom Direktivom tijela javne vlasti ne bi trebalo osloboditi obveza čuvanja povjerljivosti kojima podliježu u pogledu informacija koje su im prenijeli nositelji poslovnih tajni, bez obzira na to jesu li te obveze utvrđene u pravu Unije ili u nacionalnom pravu. Takve obveze čuvanja povjerljivosti uključuju, između ostalog, obveze u odnosu na informacije proslijeđene javnim naručiteljima u kontekstu javne nabave, kako je utvrđeno, primjerice, u […] Direktivi [2014/24] […].”
18.

Spor povodom tužbe društva AquaPri protiv te odluke od 13. ožujka 2018. vodi se pred Østre Landsretom (Žalbeni sud regije Istok, Danska). Sud koji je uputio zahtjev upućuje Sudu sljedeća prethodna pitanja: 1. Treba li članak 6. stavak 3. prvu rečenicu Direktive Vijeća 92/43/EEZ od 21. svibnja 1992. o očuvanju prirodnih staništa i divlje faune i flore (Direktiva o staništima) tumačiti na način da se primjenjuje na situaciju poput one o kojoj je riječ u ovom predmetu u kojoj se traži odobrenje za nastavak rada postojećeg ribogojilišta ako su aktivnost ribogojilišta i ispuštanje dušika i ostalih hranjivih tvari ostali nepromijenjeni u odnosu na aktivnost i ispuštanje odobreno 2006., ali ako nije provedena procjena utjecaja ukupne aktivnosti i kumulativnih učinaka svih ribogojilišta na tom području vezano uz prethodno odobrenje za ribogojilište s obzirom na to da su nadležna tijela provela samo procjenu ukupnog dodatnog ispuštanja dušika itd. iz predmetnog ribogojilišta? 2. Je li za odgovor na prvo pitanje relevantna činjenica da se nacionalnim Planom upravljanja riječnim slivovima za razdoblje 2015. – 2021. vodi računa o prisutnosti ribogojilišta na tom području s obzirom na to da se njime izdvaja određena količina dušika kako bi se osiguralo da postojeća ribogojilišta na tom području mogu koristiti svoja postojeća odobrenja za ispuštanje te da stvarno ispuštanje ribogojilišta ostaje unutar utvrđenih graničnih vrijednosti? 3) Ako se u situaciji poput one o kojoj je riječ u ovom predmetu mora provesti procjena u skladu s člankom 6. stavkom 3. [prvom rečenicom] Direktive o staništima, je li u vezi s tom procjenom nadležno tijelo dužno uzeti u obzir granične vrijednosti ispuštanja dušika izdvojene u Planu upravljanja riječnim slivovima za razdoblje 2015. – 2021. i sve druge relevantne informacije i procjene koje bi mogle proizaći iz Plana upravljanja riječnim slivovima ili iz plana Natura 2000 za to područje?