PRESUDA OPĆEG SUDA (peto vijeće)

12. srpnja 2018. ( *1 )

„Državne potpore – Potpora koju je Ujedinjena Kraljevina predvidjela u korist jedinice C nuklearne elektrane Hinkley Point – Ugovor za razliku, Sporazum ministarstva i kreditno jamstvo – Odluka kojom se potpora proglašava spojivom s unutarnjim tržištem – Članak 107. stavak 3. točka (c) UFEU‑a – Cilj od javnog interesa – Promicanje nuklearne energije – Potreba za državnom intervencijom – Obavijest o jamstvima – Utvrđivanje elementa potpore – Proporcionalnost – Potpora za ulaganje – Operativna potpora – Pravo na podnošenje primjedbi – Provedba postupka javne nabave – Obveza obrazlaganja”

U predmetu T‑356/15,

Republika Austrija, koju su zastupali C. Pesendorfer i M. Klamert, a zatim G. Hesse i M. Fruhmann, u svojstvu agenata, uz asistenciju H. Kristoferitscha, odvjetnika,

tužitelj,

koju podupire

Veliko Vojvodstvo Luksemburg, koje zastupa D. Holderer, u svojstvu agenta, uz asistenciju P. Kinscha, odvjetnika,

intervenijent,

protiv

Europske komisije, koju zastupaju É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche i P. Němečková, u svojstvu agenata,

tuženika,

koju podupire

Češka Republika, koju zastupaju M. Smolek, T. Müller i J. Vláčil, u svojstvu agenata,

Francuska Republika, koju su zastupali G. de Bergues, D. Colas i J. Bousin, a zatim D. Colas i J. Bousin, u svojstvu agenata,

Mađarska, koju su zastupali M. Fehér i M. Bóra, potom B. Sonkodi, a zatim A. Steiner, u svojstvu agenata, uz asistenciju P. Nagyja, odvjetnika, i naposljetku M. Steiner,

Republika Poljska, koju zastupa B. Majczyna, u svojstvu agenta,

Rumunjska, koju su zastupali R. Radu i M. Bejenar, a zatim M. Bejenar i C.-R. Canţăr, u svojstvu agenata,

Slovačka Republika, koju zastupa B. Ricziová, u svojstvu agenta,

i

Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske, koju su zastupali C. Brodie i S. Brandon, potom C. Brodie, S. Simmons i M. Holt, potom C. Brodie, S. Simmons i D. Robertson, potom C. Brodie i D. Robertson, a zatim C. Brodie i naposljetku C. Brodie i Z. Lavery, u svojstvu agenata, uz asistenciju T. Johnstona, barrister, i A. Robertsona, QC,

intervenijenti,

povodom zahtjeva na temelju članka 263. UFEU‑a kojim se traži poništenje Odluke Komisije (EU) 2015/658 od 8. listopada 2014. o mjeri potpore SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N) koju Ujedinjena Kraljevina planira provesti za potporu jedinici C nuklearne elektrane Hinkley Point (SL 2015., L 109, str. 44.), u kojoj je Komisija utvrdila da je ta mjera potpore spojiva s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a te je odobrila njezinu provedbu,

OPĆI SUD (peto vijeće),

u sastavu: D. Gratsias, predsjednik, A. Dittrich (izvjestitelj) i P. G. Xuereb, suci,

tajnik: N. Schall, administratorica,

uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 5. listopada 2017.,

donosi sljedeću

Presudu

I. Okolnosti spora

1 Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske prijavila je 22. listopada 2013. mjere kao potporu jedinici C nuklearne elektrane Hinkley Point (u daljnjem tekstu: Hinkley Point C). Korisnik prijavljenih mjera je društvo NNB Generation Company Limited (u daljnjem tekstu: NNBG), društvo kći društva EDF Energy plc (u daljnjem tekstu: EDF).

2 Europska komisija odlučila je 18. prosinca 2013. pokrenuti formalni istražni postupak o prijavljenim mjerama. Ta je odluka objavljena u Službenom listu Europske unije7. ožujka 2014. (SL 2014., C 69, str. 60.).

3 Komisija je 8. listopada 2014. donijela Odluku (EU) 2015/658 o mjeri potpore SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N) koju Ujedinjena Kraljevina planira provesti za potporu jedinici C nuklearne elektrane Hinkley Point (SL 2015., L 109, str. 44., u daljnjem tekstu: pobijana odluka).

4 Mjere koje je prijavila Ujedinjena Kraljevina opisane su u točki 2. pobijane odluke.

5 Prva je prijavljena mjera, opisana u točki 2.1. pobijane odluke, Ugovor za razliku. Radi se o instrumentu kojim se nastoji osigurati stabilnost cijena za prodaju električne energije društva NNBG tijekom faze rada elektrane Hinkley Point C. Njime je predviđeno da društvo NNBG električnu energiju proizvedenu u navedenoj jedinici prodaje na tržištu. Međutim, razina prihodâ društva NNBG stabilizira se Ugovorom za razliku. U tu se svrhu izvršna cijena, koja je izračunana na temelju predviđenih građevinskih i operativnih troškova društva NNBG i koja uključuje razumnu dobit, uspoređuje s referentnom cijenom, koja je ponderirani prosjek veleprodajnih cijena koje Ujedinjena Kraljevina utvrđuje za sve operatore koje podupire Ugovor za razliku i koja odražava tržišnu cijenu. U slučaju društva NNBG relevantna referentna cijena jest referentna cijena na tržištu bazne energije koja se primjenjuje na sve operatore bazne proizvodnje. Ako je referentna cijena niža od izvršne cijene, društvo NNBG prima razliku u plaćanjima koja odgovara razlici između te dvije cijene. To pravo na razliku u plaćanjima ograničeno je najvišom gornjom granicom proizvodnje. Suprotno tomu, ako je referentna cijena viša od izvršne cijene, društvo NNBG dužno je drugoj ugovornoj strani Ugovora za razliku isplatiti razliku između te dvije cijene (u daljnjem tekstu: suugovaratelj društva NNBG). Suugovaratelj društva NNBG jest Low Carbon Contracts Company Ltd, subjekt koji se kolektivno financira pomoću zakonske obveze svih ovlaštenih dobavljača električne energije. Postoje dva mehanizma podjele dobiti, pri čemu je prvi za troškove proizvodnje, a drugi se odnosi na stopu povrata na vlasnički kapital. Predviđena su dva datuma ponovnog pokretanja pregovora o operativnim izdacima, pri čemu je prvi 15 godina, a drugi 25 godina nakon datuma pokretanja prvog reaktora.

6 Ugovorom za razliku predviđa se, pod određenim uvjetima, nadoknada društvu NNBG za određene izmjene u zakonu. Osim toga, to društvo, podložno uvjetima, prima naknadu u slučaju prijevremenog zatvaranja nuklearne elektrane Hinkley Point iz političkih razloga i zbog okolnosti osiguranja nuklearne odgovornosti prema trećim stranama. U takvim slučajevima ulagači društva NNBG i Ujedinjena Kraljevina mogu zatražiti prijenos društva NNBG na vladu Ujedinjene Kraljevine te je navedenim ulagačima potrebno isplatiti naknadu.

7 Druga prijavljena mjera, koja je opisana u točki 2.3. pobijane odluke, sporazum je između ministarstva Ujedinjene Kraljevine za energetiku i klimatske promjene i ulagačâ društva NNBG (u daljnjem tekstu: Sporazum ministarstva). Taj sporazum nadopunjuje Ugovor za razliku. Njime se predviđa da predmetno ministarstvo mora platiti dogovorenu naknadu ulagačima ako, nakon prijevremenog zatvaranja nuklearne elektrane Hinkley Point iz političkih razloga, suugovaratelj društva NNBG ne provede kompenzacijska plaćanja ulagačima društva NNBG. Njime se također predviđaju mehanizmi podjele dobiti.

8 Treća prijavljena mjera, koja je opisana u točki 2.2. pobijane odluke, kreditno je jamstvo Ujedinjene Kraljevine za obveznice koje treba izdati društvo NNBG, kojim se jamči pravodobna isplata glavnice i kamatâ kvalificiranoga duga koji bi mogao doseći iznos od 17 milijardi funti (GBP). Stopa naknade za jamstvo koju je Komisija odobrila u navedenoj odluci iznosi 295 baznih bodova.

9 Komisija je u točki 7. pobijane odluke navela da tri prethodno navedene prijavljene mjere (u daljnjem tekstu: predmetne mjere) čine državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a.

10 Komisija je u točkama 9. i 10. pobijane odluke ispitala mogu li se predmetne mjere proglasiti spojivima s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. U tom je kontekstu u točki 9.1. te odluke navela da su te mjere spojive s postojećim tržišnim propisima. U točki 9.2. navedene odluke utvrdila je da je cilj od javnog interesa koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići tim mjerama promicanje nuklearne energije i, konkretnije, stvaranje novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije. U skladu s Komisijinim razmatranjima iz točke 9.3. iste odluke, intervencija Ujedinjene Kraljevine bila je potrebna kako bi se taj cilj postigao pravodobno. Komisija je u točki 9.4. predmetne odluke analizirala jesu li predmetne mjere odgovarajući instrumenti za postizanje tog cilja i imaju li poticajni učinak. U točkama 9.5. i 9.6. Odluke ispitala je proporcionalnost predmetnih mjera te je utvrdila da, podložno prilagodbi stope naknade za kreditno jamstvo na 295 baznih bodova i izmjeni mehanizama u području podjele dobiti, predmetne mjere treba smatrati potrebnima, da je mogućnost narušavanja tržišnog natjecanja uglavnom ograničena i da su negativni učinci predmetnih mjera umanjeni njihovim pozitivnim učincima. Komisija je na temelju tih razmatranja u točki 10. pobijane odluke zaključila da su predmetne mjere spojive s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

11 Članak 1. prvi stavak pobijane odluke glasi kako slijedi: „Potpora za elektranu Hinkley Point C u obliku Ugovora za razliku, Sporazuma ministarstva i kreditnog jamstva, kao i povezanih elemenata, koje Ujedinjena Kraljevina namjerava provesti, spojiva je s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) [UFEU‑a].”

II. Postupak pred Općim sudom i zahtjevi stranaka

12 Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 6. srpnja 2015. Republika Austrija pokrenula je ovaj postupak.

13 Komisija je 18. rujna 2015. podnijela odgovor na tužbu.

14 Republika Austrija je 5. studenoga 2015. podnijela repliku.

15 Komisija je 15. siječnja 2016. podnijela odgovor na repliku.

16 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 9. studenoga 2015. Slovačka Republika zatražila je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 9. prosinca 2015. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Slovačka Republika je 14. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

17 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 20. studenoga 2015. Veliko Vojvodstvo Luksemburg zatražilo je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Republike Austrije. Odlukom predsjednika vijeća od 18. prosinca 2015. Velikom Vojvodstvu Luksemburgu odobrena je intervencija u potporu zahtjevu Republike Austrije. Veliko Vojvodstvo Luksemburg je 24. ožujka 2016. podnijelo svoj intervencijski podnesak.

18 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 25. studenoga 2015. Mađarska je zatražila intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 6. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Mađarska je 24. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

19 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 26. studenoga 2015. Ujedinjena Kraljevina zatražila je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 6. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Ujedinjena Kraljevina je 23. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

20 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 30. studenoga 2015. Francuska Republika zatražila je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 11. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Francuska Republika je 18. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

21 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 2. prosinca 2015. Češka Republika zatražila je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 11. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Češka Republika je 24. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

22 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 3. prosinca 2015. Republika Poljska zatražila je intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 11. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Republika Poljska je 24. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

23 Aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 3. prosinca 2015. Rumunjska je zatražila intervenciju u ovom postupku u potporu zahtjevu Komisije. Odlukom predsjednika vijeća od 11. siječnja 2016. toj je državi članici odobrena intervencija u potporu zahtjevu Komisije. Rumunjska je 24. ožujka 2016. podnijela svoj intervencijski podnesak.

24 Republika Austrija je 21. srpnja 2016. podnijela svoja očitovanja na intervencijske podneske Češke Republike, Francuske Republike, Mađarske, Republike Poljske, Rumunjske, Slovačke Republike i Ujedinjene Kraljevine.

25 Komisija je 19. srpnja 2016. podnijela svoja očitovanja na intervencijski podnesak Velikog Vojvodstva Luksemburga.

26 Na prijedlog suca izvjestitelja, Opći sud (peto vijeće) odlučio je otvoriti usmeni dio postupka i u okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 89. Poslovnika Općeg suda postavio je Republici Austriji, Ujedinjenoj Kraljevini i Komisiji pitanja u pisanom obliku. Te su stranke na ta pitanja odgovorile u određenim rokovima.

27 Komisija je 14. rujna 2017. podnijela dokazni prijedlog kojemu je bio priložen dokument. Taj prijedlog i dokument uloženi su u spis te su druge stranke imale priliku podnijeti svoja očitovanja o njima.

28 Dopisima od 18. i 28. rujna 2017. Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina podnijele su očitovanja o izvještaju za raspravu.

29 Na raspravi održanoj 5. listopada 2017. saslušana su izlaganja Komisije, Češke Republike, Francuske Republike, Velikog Vojvodstva Luksemburga, Mađarske, Republike Austrije i Ujedinjene Kraljevine i njihovi odgovori na pitanja koja je postavio Opći sud.

30 Veliko Vojvodstvo Luksemburg i Republika Austrija od Općeg suda zahtijevaju da: – poništi pobijanu odluku; – naloži Komisiji snošenje troškova.

31 Komisija od Općeg suda zahtijeva da: – odbije tužbu kao neosnovanu; – naloži Republici Austriji snošenje troškova.

32 Češka Republika i Slovačka Republika od Općeg suda zahtijevaju da: – odbije tužbu kao neosnovanu; – naloži Republici Austriji snošenje troškova.

33 Mađarska od Općeg suda zahtijeva da: – odbije tužbu kao neosnovanu; – naloži Republici Austriji snošenje svih troškova nastalih u okviru ovog postupka, uključujući administrativne i odvjetničke troškove.

34 Francuska Republika, Republika Poljska, Rumunjska i Ujedinjena Kraljevina od Općeg suda zahtijevaju da: – odbije tužbu kao neosnovanu.

III. Pravo

35 Tužba se temelji na deset tužbenih razloga.

36 Republika Austrija u okviru prvog tužbenog razloga tvrdi da je Komisija pogrešno, s jedne strane, priznala postojanje zasebnog tržišta od tržišta nuklearne energije i, s druge strane, odluku temeljila na nedostacima tog tržišta.

37 Drugi tužbeni razlog temelji se na navodno pogrešnom Komisijinom utvrđenju da je tehnologija koja se upotrebljava u elektrani Hinkley Point C nova.

38 Treći tužbeni razlog temelji se na tomu da je Komisija pogrešno utvrdila da predmetne mjere čine potporu za ulaganje. Prema mišljenju Republike Austrije, te su mjere operativne potpore koje nisu spojive s unutarnjim tržištem.

39 U okviru četvrtog tužbenog razloga Republika Austrija navodi da se, suprotno Komisijinim tvrdnjama, izgradnjom elektrane Hinkley Point C ne nastoji ostvariti cilj od „zajedničkog” interesa.

40 U okviru petog tužbenog razloga Republika Austrija tvrdi da Komisija nije dovoljno odredila elemente potpore sadržane u predmetnim mjerama.

41 Šestim tužbenim razlogom nastoji se dokazati navodno pogrešan Komisijin zaključak da su predmetne mjere u skladu s načelom proporcionalnosti.

42 U okviru sedmog tužbenog razloga Republika Austrija tvrdi da je Ujedinjena Kraljevina trebala provesti postupak javne nabave u pogledu elektrane Hinkley Point C.

43 U okviru osmog tužbenog razloga Republika Austrija tvrdi da Komisija nije poštovala svoju Obavijest o primjeni članaka [107.] i [108.] [UFEU‑a] na državne potpore u obliku jamstava (SL 2008., C 155, str. 10.) (u daljnjem tekstu: Obavijest o jamstvima).

44 Deveti tužbeni razlog temelji se na povredi obveze obrazlaganja.

45 Deseti tužbeni razlog odnosi se na povredu prava na saslušanje.

46 U okviru ove tužbe Republika Austrija dovodi u pitanje Komisijin zaključak da se predmetne mjere mogu proglasiti spojivima s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

47 U skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a, potpore za olakšavanje razvoja određenih gospodarskih djelatnosti ili određenih gospodarskih područja, koje ne utječu negativno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu, mogu se smatrati spojivima s unutarnjim tržištem.

48 Kao što proizlazi iz sudske prakse, da bi se potpora mogla proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, ona se mora odnositi na razvoj djelatnosti koja predstavlja cilj od javnog interesa te mora biti prikladna, nužna i proporcionalna (vidjeti u tom smislu presudu od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija, T‑177/07, EU:T:2010:233, t. 125.).

49 S obzirom na članak 107. stavak 3. točku (c) UFEU‑a, najprije valja ispitati četvrti tužbeni razlog koji se odnosi na cilj od javnog interesa koji je odredila Ujedinjena Kraljevina, odnosno promicanje električne energije iz nuklearnih izvora i, konkretnije, izgradnju novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije, a zatim analizirati drugi tužbeni razlog, koji se temelji, među ostalim, na navodno pogrešnom Komisijinom utvrđenju da je tehnologija koja se upotrebljava u elektrani Hinkley Point C nova, potom prvi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Komisija počinila pogreške u pogledu definicije predmetnog tržišta i pogrešno utvrdila postojanje tržišnih nedostataka, kao i peti i osmi tužbeni razlog, koji se temelje na nedovoljnom određenju predmetnih mjera i nepoštovanju Obavijesti o jamstvima, te, naposljetku, šesti tužbeni razlog, koji se odnosi na načelo proporcionalnosti.

50 Uzimajući u obzir rezultat ispitivanja tih tužbenih razloga, analizirat će se treći tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da su predmetne mjere operativne potpore koje nisu spojive s unutarnjim tržištem.

51 Zatim će se ispitati sedmi tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da je Ujedinjena Kraljevina trebala provesti postupak javne nabave u pogledu elektrane Hinkley Point C, i deseti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava na saslušanje.

52 Deveti tužbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, dijeli se na šest dijelova, koji se odnose na Komisijina razmatranja čija je osnovanost dovedena u pitanje u okviru prvih šest tužbenih razloga. Ti će se dijelovi ispitati zajedno s povezanim tužbenim razlozima.

53 Prije ispitivanja tužbenih razloga koje navodi Republika Austrija, ipak valja odlučiti o njezinim argumentima koji se temelje na nedopuštenosti intervencijskog podneska koji je podnijela Mađarska.

A. Argumenti koji se temelje na nedopuštenosti intervencijskog podneska koji je podnijela Mađarska

54 Republika Austrija tvrdi da intervencijski podnesak Mađarske treba odbaciti kao nedopušten. Prema njezinu mišljenju, intervencijski podnesak može imati za svrhu samo podupiranje zahtjeva jedne od glavnih stranaka. Ističe da je Mađarskoj odobrena intervencija u potporu Komisijinu zahtjevu, koja zahtijeva odbijanje zahtjeva za poništenje pobijane odluke, i da se ta odluka temelji na članku 107. UFEU‑a. Međutim, Mađarska u navedenom intervencijskom podnesku tvrdi da se članak 107. UFEU‑a ne primjenjuje na područje atomske energije. Prema mišljenju Republike Austrije, ako se ti argumenti prihvate, oni će dovesti do poništenja pobijane odluke. Stoga Mađarska ne podupire Komisijin zahtjev.

55 U tom pogledu valja podsjetiti da, na temelju članka 40. četvrtog stavka Statuta Suda Europske unije i članka 142. Poslovnika, intervencija može imati za svrhu samo podupiranje, u cijelosti ili djelomično, zahtjeva jedne od glavnih stranaka. Te se odredbe ipak ne protive tomu da intervenijent navede argumente različite od argumenata stranke koju podupire, pod uvjetom da ti argumenti ne mijenjaju okvir spora i da intervencija ima uvijek za cilj podupiranje zahtjeva te stranke (vidjeti u tom smislu presudu od 8. lipnja 1995., Siemens/Komisija, T‑459/93, EU:T:1995:100, t. 21.).

56 Što se tiče intervencijskog podneska koji je podnijela Mađarska, kao prvo, valja istaknuti da je zahtjev te države članice u skladu s Komisijinim zahtjevom jer se njime traži odbijanje zahtjeva Republike Austrije za poništenje pobijane odluke.

57 Kao drugo, valja utvrditi da iz intervencijskog podneska Mađarske proizlazi da ta država članica ne osporava da je Komisija u okolnostima ovog slučaja pravilno donijela pobijanu odluku na temelju članka 107. UFEU‑a.

58 U tim okolnostima, čak i ako određene argumente Mađarske u pogledu Komisijine nadležnosti za donošenje odluka na temelju članaka 107. i 108. UFEU‑a u području nuklearne energije treba smatrati izmjenama okvira spora, time se ne bi opravdalo, suprotno tvrdnjama Republike Austrije, odbijanje intervencijskog podneska Mađarske u cijelosti kao nedopuštenog.

B. Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na tvrdnji da promicanje nuklearne energije nije cilj od „zajedničkog” interesa, i peti dio devetog tužbenog razloga, koji se temelji na nedovoljnom obrazloženju pobijane odluke

59 Četvrti tužbeni razlog i peti dio devetog tužbenog razloga odnose se na Komisijin zaključak naveden u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke, prema kojemu je cilj koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići predmetnim mjerama, odnosno cilj promicanja nuklearne energije, cilj od „zajedničkog” interesa.

60 Najprije će se ispitati argumenti koje Republika Austrija ističe u okviru petog dijela devetog tužbenog razloga i kojima se nastoji dokazati da pobijana odluka nije dovoljno obrazložena u pogledu zaključka da je cilj koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići predmetnim mjerama cilj od „zajedničkog” interesa. Zatim će se analizirati argumenti koje Veliko Vojvodstvo Luksemburg i Republika Austrija iznose u prilog četvrtom tužbenom razlogu i kojima se dovodi u pitanje osnovanost Komisijinih razmatranja navedenih u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke.

1. Peti dio devetog razloga, koji se temelji na nedovoljnom obrazloženju pobijane odluke

61 U okviru petog dijela devetog tužbenog razloga Republika Austrija tvrdi da pobijana odluka nije dovoljno obrazložena u pogledu zaključka da je cilj koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići predmetnim mjerama cilj od „zajedničkog” interesa jer Komisija u navedenoj odluci nije dovoljno objasnila odnos između odredbi Ugovora o Euroatomu i pravila o državnim potporama predviđenih u UFEU‑u. Razmatranja navedene institucije u tom su pogledu nerazumljiva i nedovoljna.

62 Komisija osporava taj argument.

63 U tom pogledu najprije valja podsjetiti da obrazloženje koje se zahtijeva u skladu s člankom 296. UFEU‑a mora biti prilagođeno prirodi predmetnog akta te ono mora jasno i nedvosmisleno odražavati zaključke institucije koja je donijela akt tako da zainteresirane osobe mogu utvrditi razloge za donesenu mjeru i tako da nadležni sud može provesti nadzor (presuda od 22. lipnja 2006., Belgija i Forum 187/Komisija, C‑182/03 i C‑217/03, EU:C:2006:416, t. 137.). Zahtjev obrazloženosti mora se ocijeniti s obzirom na okolnosti predmeta, osobito sadržaja akta, naravi razlogâ na koje se poziva i interesa koji mogu imati osobe kojima je taj akt upućen ili drugih osoba na koje se izravno i osobno odnosi da dobiju pojašnjenja. U obrazloženju nije potrebno točno navesti sve relevantne činjenične i pravne elemente jer se pitanje udovoljava li obrazloženje nekog akta zahtjevima iz članka 296. UFEU‑a mora ocijeniti uzimajući u obzir ne samo njegov tekst, već također i njegov kontekst i ukupnost pravnih pravila koja uređuju pitanje o kojemu je riječ (presuda od 11. srpnja 2014., DTS Distribuidora de Televisión Digital/Komisija, T‑533/10, EU:T:2014:629, t. 199.).

64 Upravo s obzirom na tu sudsku praksu valja ispitati je li obrazloženje pobijane odluke u pogledu zaključka da je cilj koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići predmetnim mjerama cilj od „zajedničkog” interesa dovoljno.

65 U tom pogledu, kao prvo, valja utvrditi da je točno da se Komisija u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke nije izričito izjasnila o odnosu između odredbi Ugovora o Euroatomu i članka 107. UFEU‑a Međutim, valja istaknuti da osobito iz točke 7. navedene odluke, naslovljene „Postojanje državne potpore”, proizlazi da je Komisija smatrala da je članak 107. UFEU‑a primjenjiv na predmetne mjere. Također valja istaknuti da je Komisija u točki 9.2. te odluke, naslovljenoj „Ciljevi od zajedničkog interesa”, svoj zaključak da je promicanje nuklearne energije cilj od „zajedničkog” interesa osobito temeljila na članku 2. točki (c) i članku 40. Ugovora o Euroatomu. Stoga iz potonje točke proizlazi da je Komisija smatrala da u okviru primjene članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a treba uzeti u obzir odredbe Ugovora o Euroatomu.

66 Kao drugo, treba podsjetiti da valja uzeti u obzir okolnosti u kojima je donesena pobijana odluka, koje obuhvaćaju prethodnu Komisijinu praksu koju države članice moraju poznavati. Naime, pristup koji je Komisija primijenila u navedenoj odluci u skladu je s njezinom prethodnom praksom, prema kojoj se, s jedne strane, mjere države članice koje se odnose na područje uređeno Ugovorom o Euroatomu također moraju ispitati s obzirom na članak 107. UFEU‑a jer nisu bile potrebne za ostvarenje ciljeva Ugovora o Euroatomu, jer su premašile te ciljeve ili narušavale ili prijetile da će narušiti tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu (vidjeti u tom pogledu Odluku Komisije 2005/407/EZ od 22. rujna 2004. o državnoj potpori koju Ujedinjena Kraljevina namjerava izdvojiti za društvo British Energy plc, SL 2005., L 142, str. 26., uvodna izjava 239.) i prema kojoj cilj obuhvaćen Ugovorom o Euroatomu može biti cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a (vidjeti u tom smislu Odluku Komisije 2006/643/EZ od 4. travnja 2006. o državnoj potpori koju Ujedinjena Kraljevina planira provesti u korist osnivanja Nuclear Decommissioning Authority, SL 2006., L 268, str. 37., uvodna izjava 162.).

67 S obzirom na te elemente, valja zaključiti da iz obrazloženja pobijane odluke dovoljno jasno proizlazi da je Komisija smatrala da, iako se predmetne mjere odnose na nuklearnu energiju u dijelu u kojem čine državne potpore, njihovu spojivost s unutarnjim tržištem treba ocijeniti na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Iz navedenog obrazloženja također dovoljno jasno proizlazi da je Komisija smatrala da u okviru primjene te odredbe, osobito u pogledu kvalifikacije promicanja nuklearne energije kao cilja od javnog interesa u smislu te odredbe, valja uzeti u obzir odredbe Ugovora o Euroatomu. Republika Austrija na temelju tog obrazloženja stoga može utvrditi razloge za navedenu odluku i Opći sud može provesti svoj nadzor.

68 Stoga peti dio devetog tužbenog razloga koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja treba odbiti.

2. Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na osnovanosti Komisijinih razmatranja

69 Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg iznose argumente kojima dovode u pitanje osnovanost Komisijinih razmatranja navedenih u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke. Te države članice u biti tvrde da, suprotno Komisijinim utvrđenjima, promicanje nuklearne energije nije ni u kakvom zajedničkom interesu.

70 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente.

71 Prije nego što se ispitaju argumenti Republike Austrije i Velikog Vojvodstva Luksemburga kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da je promicanje nuklearne energije cilj od „zajedničkog” interesa, najprije valja odlučiti o pitanju u kojem je dijelu članak 107. UFEU‑a primjenjiv na mjere u području nuklearne energije i u kojem dijelu valja uzeti u obzir ciljeve Ugovora o Euroatomu u okviru njegove primjene.

a) Primjena članka 107. UFEU‑a na mjere u području nuklearne energije i uzimanje u obzir ciljeva Ugovora o Euroatomu u okviru primjene te odredbe

72 Što se tiče primjene članka 107. UFEU‑a na mjere u području nuklearne energije, valja podsjetiti da, u skladu s člankom 106.a stavkom 3. Ugovora o Euroatomu, odredbe UEU‑a i UFEU‑a ne odstupaju od odredbi Ugovora o Euroatomu. Stoga su odredbe Ugovora o Euroatomu posebna pravila u odnosu na odredbe UFEU‑a i od njih odstupaju u slučaju proturječja.

73 Međutim, činjenica da su odredbe Ugovora o Euroatomu posebna pravila u odnosu na odredbe UFEU‑a nije protivna primjeni članka 107. UFEU‑a na mjere kojima se nastoji postići cilj Ugovora o Euroatomu. Naime, s obzirom na to da se Ugovorom o Euroatomu ne predviđaju posebna pravila u tom pogledu, na takve se mjere mogu primijeniti odredbe UFEU‑a o politici Unije (vidjeti u tom smislu presude od 29. ožujka 1990., Grčka/Vijeće, C‑62/88, EU:C:1990:153, t. 17.; od 12. travnja 2005., Komisija/Ujedinjena Kraljevina, C‑61/03, EU:C:2005:210, t. 44., i od 4. lipnja 2015., Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, t. 69. do 82.; vidjeti također po analogiji mišljenje 1/94 (Sporazumi priloženi Sporazumu o WTO‑u), od 15. studenoga 1994., EU:C:1994:384, t. 24.).

74 Međutim, valja utvrditi da Ugovor o Euroatomu ne sadržava iscrpna pravila u području tržišnog natjecanja koja bi mogla biti protivna primjeni pravila predviđenih u glavi VII. poglavlju 1. UFEU‑a. Među ostalim, Ugovorom o Euroatomu ne predviđaju se iscrpna pravila o državnim potporama.

75 Točno je da se određene odredbe Ugovora o Euroatomu, kao što su njegov članak 2. točka (c) i odredbe predviđene u glavi II. poglavlju 4., odnose na ulaganja u području nuklearne energije. Međutim, u tim se odredbama na navode uvjeti pod kojima se državne potpore koje se odnose na ulaganja u području nuklearne energije, unatoč narušavanju tržišnog natjecanja koje uzrokuju, mogu smatrati spojivima s unutarnjim tržištem.

76 Stoga se članak 107. UFEU‑a primjenjuje na predmetne mjere, iako se njima nastoji postići cilj koji proizlazi iz Ugovora o Euroatomu.

77 Taj zaključak nije doveden u pitanje člankom 106.a stavkom 1. Ugovora o Euroatomu, u kojem se navode određene odredbe UEU‑a i UFEU‑a koje se primjenjuju na Ugovor o Euroatomu. Kao što proizlazi iz uvodne izjave 2. Protokola br. 2 o izmjeni Ugovora o Euroatomu, koji je priložen Ugovoru iz Lisabona (SL 2007., C 306, str. 199.), tom se odredbom navedeni ugovor samo prilagođava novim pravilima utvrđenima UEU‑om i UFEU‑om, osobito u institucionalnom i financijskom području. Suprotno tomu, iz te se odredbe ne može zaključiti da se sve odredbe UEU‑a i UFEU‑a koje u njemu nisu navedene ne primjenjuju na mjere kojima se nastoje postići ciljevi obuhvaćeni područjem primjene Ugovora o Euroatomu. Naime, takvo tumačenje članka 106.a stavka 1. Ugovora o Euroatomu nije u skladu s člankom 106.a stavkom 3. iz kojeg se može zaključiti da se odredbe UEU‑a i UFEU‑a u načelu primjenjuju u području nuklearne energije i da se odredbe UEU‑a i UFEU‑a ne primjenjuju samo ako se Ugovorom o Euroatomu predviđaju posebna pravila.

78 Stoga je članak 107. UFEU‑a primjenjiv na predmetne mjere. Međutim, u okviru primjene te odredbe na mjere koje se odnose na područje nuklearne energije, valja uzeti u obzir odredbe i ciljeve Ugovora o Euroatomu.

b) Argumenti kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da je promicanje nuklearne energije cilj od „zajedničkog” interesa

79 Argumente Republike Austrije i Velikog Vojvodstva Luksemburga kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak naveden u uvodnoj izjavi 374. pobijane odluke, prema kojem je cilj promicanja nuklearne energije koji Ujedinjena Kraljevina nastoji postići predmetnim mjerama, odnosno stvaranja novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije, cilj od „zajedničkog” interesa, valja ispitati uzimajući u obzir razmatranja navedena u točkama 72. do 78. ove presude.

80 Kao prvo, Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg tvrde da, ako se ciljem ne uzimaju u obzir legitimni interesi samo jedne države članice, taj se cilj ne može kvalificirati kao cilj od zajedničkog interesa te također ističu da su neke države članice oduvijek odbacivale ideju da je izgradnja novih nuklearnih reaktora cilj od zajedničkog europskog interesa.

81 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente.

82 U tom pogledu prvo treba podsjetiti da se na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a potpore za olakšavanje razvoja određenih gospodarskih djelatnosti ili određenih gospodarskih područja mogu smatrati spojivima s unutarnjim tržištem ako takve potpore ne utječu negativno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu.

83 Drugo, valja istaknuti da je točno da je Opći sud u točki 125. presude od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), utvrdio da se potporom, kako bi bila spojiva s unutarnjim tržištem u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, mora nastojati postići cilj od „zajedničkog” interesa te ona mora biti prikladna, nužna i proporcionalna.

84 Međutim, upućivanje iz presude od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), na postizanje cilja od „zajedničkog” interesa ne može se shvatiti kao zahtjev, prema kojem bi se samo ciljevi koji su u interesu svih država članica ili većine njih mogli uzeti u obzir u okviru primjene članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

85 Naime, u okviru primjene članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a valja razlikovati, s jedne strane, cilj koji nastoji postići država članica, koji može uključivati, među ostalim, razvoj djelatnosti, i, s druge strane, uvjet prema kojem državna potpora ne smije negativno utjecati na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu.

86 Ne može se smatrati da se člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a ciljevi koje bi države članice mogle nastojati postići ograničavaju na ciljeve u interesu svih država članica Unije ili većine njih. U tom je pogledu Opći sud, time što je u točki 125. presude od 15. lipnja 2010., Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), uputio na „zajednički” interes, naveo da se treba raditi o javnom interesu, a ne samo o privatnom interesu korisnika mjere potpore.

87 Što se tiče pojma zajedničkog interesa navedenog na kraju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, valja podsjetiti da se on odnosi na odvagivanje prednosti i nedostataka koji proizlaze iz mjere potpore te mu se protivi odobravanje mjera koje negativno utječu na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu. Taj je pojam stoga dio kasnije faze ispitivanja koje se provodi u okviru primjene navedene odredbe. Stoga se ne može zaključiti da su ciljevi od javnog interesa koje bi države članice mogle nastojati postići ograničeni na ciljeve koji su zajednički svim državama članicama ili većini njih.

88 Upravo s obzirom na ta razmatranja treba tumačiti Komisijino utvrđenje, navedeno u uvodnoj izjavi 374. pobijane odluke, prema kojem se predmetnim mjerama nastoji postići cilj od „zajedničkog” interesa. Ta se uvodna izjava nalazi u točki 9.2. navedene odluke, u kojoj je Komisija odlučila o pitanju je li promicanje nuklearne energije cilj koji se legitimno može nastojati postići na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Stoga je u navedenoj izjavi samo utvrdila da je, s obzirom na odredbe Ugovora o Euroatomu, Ujedinjena Kraljevina imala pravo odrediti da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa u smislu navedene odredbe. Suprotno tomu, Komisija u toj uvodnoj izjavi nije utvrdila da je taj cilj zajednički svim državama članicama ili većini njih. Također se nije izjasnila ni o pitanju utječu li predmetne mjere negativno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu. Naime, iz strukture te odluke jasno proizlazi da je to pitanje ispitala u kasnijoj fazi, odnosno u točkama 9.3. do 9.6. iste odluke.

89 S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti argument Republike Austrije, koji se temelji na tomu da Komisija u uvodnoj izjavi 374. pobijane odluke nije dovoljno uzela u obzir činjenicu da su neke države članice, među kojima i Republika Austrija, oduvijek odbacivale ideju izgradnje novih nuklearnih reaktora.

90 Kao drugo, Republika Austrija tvrdi da je Komisija u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke zanemarila da potrebu za potporom i njezin utjecaj na trgovinu među državama članicama treba ocijeniti sa stajališta Unije. U tom kontekstu tvrdi da se pojmovi zajedničkog interesa navedeni u okviru članka 34. UEU‑a i članka 142. UFEU‑a odnose i na interes svih država članica.

91 Te argumente treba odbiti.

92 U tom je pogledu dovoljno istaknuti da Komisija u uvodnim izjavama 366. do 374. pobijane odluke nije dovela u pitanje činjenicu da, u dijelu u kojem se člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a predviđa da državna potpora ne smije negativno utjecati na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu, valja uzeti u obzir interes Unije i svih država članica. Naime, kao što je navedeno u točki 88. ove presude, Komisija se u navedenim uvodnim izjavama nije izjasnila o tom odvagivanju interesa, nego samo o pitanju je li Ujedinjena Kraljevina imala pravo odrediti da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa.

93 Kao treće, Republika Austrija ističe argumente kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da država članica ima pravo, kao cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, promicati nuklearnu energiju i, konkretnije, stvarati nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije. Prvo, članak 2. točka (c) Ugovora o Euroatomu nije upućena državama članicama. Drugo, potonja se odredba odnosi isključivo na temeljna postrojenja potrebna za razvoj nuklearne energije. Međutim, ne čini se da je elektrana Hinkley Point C temeljno postrojenje u tom smislu. Treće, cilj promicanja nuklearne energije već je postignut jer su u cijeloj Europi izgrađene brojne nuklearne elektrane. Četvrto, Komisija nije uzela u obzir povijesni kontekst Ugovora o Euroatomu i ograničenja koja iz njega proizlaze.

94 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente.

95 U tom pogledu, kao što je utvrđeno u točkama 80. do 89. ove presude, na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a cilj od javnog interesa koji se nastoji postići predmetnom mjerom ne mora nužno biti zajednički cilj svih država članica ili većine njih.

96 Također treba podsjetiti da, kao što je navedeno u točkama 72. do 78. ove presude, u okviru primjene članka 107. UFEU‑a na mjere kojima se nastoji postići cilj koji proizlazi iz Ugovora o Euroatomu valja uzeti u obzir odredbe i ciljeve Ugovora o Euroatomu. Naime, iz članka 1. drugog stavka Ugovora o Euroatomu proizlazi da je zadaća Zajednice Euratom stvaranjem uvjeta potrebnih za brzo uspostavljanje i rast nuklearnih industrija pridonijeti povišenju životnog standarda u državama članicama i razvijanju odnosa s drugim zemljama. Na temelju članka 2. točke (c) Ugovora o Euroatomu, kako ispunila svoju zadaću, Zajednica Euratom, na način predviđen u navedenom ugovoru, olakšava ulaganja i osigurava, posebice poticanjem inicijativa od strane poduzećâ, osnivanje temeljnih postrojenja potrebnih za razvoj nuklearne energije u Zajednici.

97 S obzirom na članak 1. drugi stavak i članak 2. točku (c) Ugovora o Euroatomu, valja utvrditi da Komisija nije počinila pogrešku time što je smatrala je Ujedinjena Kraljevina imala pravo odrediti da je promicanje nuklearne energije i, konkretnije, poticanje stvaranja novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije, cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Naime, s jedne strane, taj je cilj povezan s ciljem Zajednice Euroatom koji uključuje olakšavanje ulaganja u nuklearno područje te iz članka 192. prvog stavka Ugovora o Euroatomu proizlazi da države članice olakšavaju ostvarivanje zadaća Zajednice. S druge strane, iz članka 194. stavka 2. drugog podstavka UFEU‑a proizlazi da svaka država članica ima pravo među različitim izvorima energije odabrati onaj koji želi.

98 Taj zaključak ne može se dovesti u pitanje nijednim argumentom Republike Austrije.

99 Prvo, Republika Austrija u biti tvrdi da Komisija nije uzela u obzir povijesni kontekst Ugovora o Euroatomu i ograničenja koja iz njega proizlaze. Euforiju u pogledu nuklearne energije u trenutku sklapanja Ugovora o Euroatomu danas je u mnogim državama članicama zamijenila jasna skeptičnost s kojom se slaže velik dio stanovništva, a ponekad i sveukupno odbijanje i potpuno napuštanje tog oblika proizvodnje energije. Za razliku od drugih odredbi primarnog prava, odredbe Ugovora o Euroatomu uopće nisu bile revidirane te stoga čine pravila nastala prije UFEU‑a.

100 Te argumente treba odbiti.

101 Naime, suprotno tvrdnjama Republike Austrije, odredbe Ugovora o Euroatomu u potpunosti su na snazi te se taj ugovor ne može smatrati zakonom koji je prethodio UFEU‑u. Naime, s jedne strane, valja podsjetiti da se Ugovor o Euroatomu, na temelju svojeg članka 208., primjenjuje na neograničeno vrijeme i da iz uvodne izjave 1. preambule Protokola br. 2 o izmjeni Ugovora o Euroatomu, koji je priložen Ugovoru iz Lisabona, proizlazi da odredbe Ugovora o Euroatomu i dalje proizvode svoj puni pravni učinak. S druge strane, iz tog protokola proizlazi da su Ugovorom iz Lisabona izmijenjeni i potvrđeni ne samo UFEU i UEU, nego i Ugovor o Euroatomu.

102 U tim okolnostima također valja odbiti argument Republike Austrije da iz Izjave br. 54 Izjava priloženih završnom aktu Međuvladine konferencije na kojoj je donesen Ugovor iz Lisabona proizlazi da je Ugovor o Euroatomu zastario. Naime, sama činjenica da je pet država članica izjavilo da se odredbe Ugovora o Euroatomu nisu bitno mijenjale od njegova stupanja na snagu i da ih je potrebno osuvremeniti ne može dovesti u pitanje zaključak da su odredbe Ugovora o Euroatomu u potpunosti na snazi.

103 Osim toga, u dijelu u kojem se Republika Austrija poziva na zajedničku izjavu opunomoćenika o primjeni Ugovora o Euroatomu u okviru akata o uvjetima pristupanja Kraljevine Norveške, Republike Austrije, Republike Finske i Kraljevine Švedske i o prilagodbama osnivačkih ugovora Europske unije (SL 1994., C 241, str. 382.), dovoljno je istaknuti da iz te izjave proizlazi da države članice odlučuju, ovisno o vlastitim političkim usmjerenjima, hoće li proizvoditi nuklearnu energiju. Iz toga se ne može zaključiti da promicanje nuklearne energije koje provodi država članica ne može biti cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a koji država članica može odlučiti postići.

104 Drugo, Republika Austrija tvrdi da se članak 2. točka (c) Ugovora o Euroatomu odnosi isključivo na temeljna postrojenja potrebna za razvoj nuklearne energije i da je cilj promicanja nuklearne energije već postignut.

105 U tom pogledu valja podsjetiti da se pobijana odluka temelji na članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU‑a i da se u toj odredbi upućuje na razvoj djelatnosti. Naime, valja utvrditi da Komisija nije počinila pogrešku time što je smatrala da se izgradnjom elektrane Hinkley Point C nastoji razviti djelatnost u smislu navedene odredbe. Naime, na temelju članka 194. stavka 2. drugog podstavka UFEU‑a Ujedinjena Kraljevina ima pravo na izbor među različitim izvorima energije. Također treba istaknuti da se, kao što osobito proizlazi iz uvodne izjave 510. pobijane odluke i uvodnih izjava 6. i 7. Odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka, izgradnjom elektrane Hinkley Point C žele zamijeniti zastarjele kapacitete za proizvodnju nuklearne energije čije je zatvaranje predviđeno. Osim toga, nesporno je da je tehnologija koju treba upotrebljavati u navedenoj jedinici naprednija od one koja se upotrebljava u postojećim elektranama.

106 S obzirom na ta razmatranja, valja odbiti argument Republike Austrije koji se temelji na tvrdnji da elektrana Hinkley Point C nije temeljno postrojenje potrebno za razvoj nuklearne energije i da je cilj promicanja nuklearne energije već postignut.

107 Treće, također treba odbiti argument Republike Austrije da članak 2. točka (c) Ugovora o Euroatomu nije upućena državama članicama. U tom pogledu valja podsjetiti da je Ujedinjena Kraljevina tu odredbu, iako se ne odnosi izravno na države članice, nego na Zajednicu Euroatom, pravilno uzela u obzir s obzirom na članak 192. prvi stavak navedenog ugovora prema kojem države članice olakšavaju ostvarivanje zadaća Zajednice Euroatom.

108 Četvrto, Republika Austrija tvrdi da bi se, kad bi se promicanje nuklearne energije smatralo ciljem od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, svaka mjera mogla opravdati postizanjem tog cilja. U tom je pogledu dovoljno podsjetiti da je Komisija u uvodnoj izjavi 374. pobijane odluke samo utvrdila da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa. Suprotno tomu, u toj uvodnoj izjavi nije ispitala jesu li predmetne mjere s obzirom na taj cilj prikladne, nužne i proporcionalne. Naime, to je pitanje ispitala u točkama 9.3. do 9.6. navedene odluke.

109 Stoga valja odbiti sve argumente kojima se nastoji dokazati da na temelju odredbi Ugovora o Euroatomu nije moguće smatrati da je promicanje nuklearne energije i, konkretnije, stvaranje novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije, cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

110 Kao četvrto, Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg pozivaju se na postojanje proturječja između, s jedne strane, promicanja nuklearne energije i, s druge strane, načela zaštite okoliša, opreznosti, onečišćivač plaća i održivosti, kao i određenih ciljeva utvrđenih u članku 194. stavku 1. UFEU‑a, kao što su promicanje energetske učinkovitosti, razvoj novih energija i promicanje energetskih mreža. Prema mišljenju tih država članica, Komisija nije smjela dati bezuvjetnu prednost cilju promicanja nuklearne energije, nego je trebala uzeti u obzir proturječje između promicanja nuklearne energije i prethodno navedenih načela. U tim okolnostima Veliko Vojvodstvo Luksemburg također navodi opasnost koja proizlazi iz terorističkih napada.

111 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente.

112 U tom pogledu valja istaknuti da se, s obzirom na ciljeve koji se nastoje postići Ugovorom o Euroatomu, ne može smatrati da se načelima na koja se pozivaju Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg protivi to da država članica odredi da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Što se tiče načela koja te države članice izvode iz UFEU‑a, valja podsjetiti da, na temelju članka 106.a stavka 3. Ugovora o Euroatomu, odredbe UEU‑a i UFEU‑a ne odstupaju od odredbi Ugovora o Euroatomu.

113 Osim toga, argument Republike Austrije i Velikog Vojvodstva Luksemburga koji se temelji na tvrdnji da je Komisija dala bezuvjetnu prednost cilju promicanja nuklearne energije treba odbiti. U tom je pogledu dovoljno podsjetiti da je Komisija u točki 9.2. pobijane odluke samo utvrdila da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Suprotno tomu, u toj fazi svoje analize nije ispitala proporcionalnost predmetnih mjera.

114 Stoga, iako Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg svojim argumentima nastoje dokazati da promicanje nuklearne energije ne može biti cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a, te argumente treba odbiti. Međutim, iako se tim argumentima nastoji dovesti u pitanje Komisijin zaključak u pogledu proporcionalnosti predmetnih mjera, uzet će ih se u obzir u okviru ispitivanja šestog tužbenog razloga koji se temelji na povredi načela proporcionalnosti.

115 Kao peto, Republika Austrija tvrdi da iz ilustrativnih nuklearnih programa koje Komisija objavljuje periodički proizlazi da se, u skladu s člankom 40. Ugovora o Euroatomu, ulaganja u nuklearnu energiju ne mogu kvalificirati kao ciljevi od zajedničkog interesa.

116 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Rumunjska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente.

117 U tom pogledu prvo valja istaknuti da se, s obzirom na prirodu ilustrativnih nuklearnih programa (vidjeti članak 40. Ugovora o Euroatomu), razmatranja navedena u točkama 79. do 115. ove presude, koja se temelje na odredbama Ugovora o Euroatomu i UFEU‑a, ne mogu dovesti u pitanje Komisijinim utvrđenjima navedenim u tim programima.

118 Drugo, u svakom slučaju valja utvrditi da iz ilustrativnih nuklearnih programa koje navodi Republika Austrija nipošto ne proizlazi da promicanje nuklearne energije nije djelatnost čiji se razvoj ne bi mogao olakšati na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

119 Naime, s jedne strane, u dijelu u kojem Republika Austrija upućuje na to da iz točke 7. Ilustrativnog nuklearnog programa od 4. listopada 2007., COM(2007) 565 final proizlazi da je na državama članicama hoće li izabrati nuklearnu energiju, time je potvrđeno pravo Ujedinjene Kraljevine na promicanje te energije (vidjeti točku 97. ove presude).

120 S druge strane, u dijelu u kojem Republika Austrija tvrdi da iz stranice 18. Ilustrativnog nuklearnog programa od 25. rujna 1996., COM(1996) 339 final, iz točke 3.3. programa od 13. studenoga 2008., COM(2008) 776 final i iz točke 4.2. programa od 4. listopada 2007., COM(2007) 565 final proizlazi da, s obzirom na konkurentnost nuklearne energije, u tom području ne bi trebalo dodijeliti nijednu državnu potporu, dovoljno je istaknuti da se tim argumentom ne može dovesti u pitanje Komisijin zaključak da promicanje nuklearne energije može biti cilj od javnog interesa u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a. Njime bi se samo mogao dovesti u pitanje Komisijin zaključak o nužnosti predmetnih mjera. Stoga je taj argument bespredmetan u ovom kontekstu, ali će ga se uzeti u obzir u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga koji se odnosi na Komisijin zaključak o potrebi za državnom intervencijom.

121 Stoga valja odbiti argumente koji se temelje na ilustrativnim nuklearnim programima koje je objavila Komisija.

122 Kao šesto, Republika Austrija tvrdi da Komisija u pobijanoj odluci nije detaljnije razjasnila svoja razmatranja o ciljevima raznolikosti i sigurnosti opskrbe. Veliko Vojvodstvo Luksemburg pak tvrdi da sigurnost opskrbe nije zajamčena jer bi uran trebalo uvoziti iz zemalja izvan Unije.

123 U tom je pogledu dovoljno istaknuti da iz uvodnih izjava 366. do 374. pobijane odluke proizlazi da je Komisija smatrala da je promicanje nuklearne energije cilj od javnog interesa koji sam po sebi može opravdati predmetne mjere. Suprotno tomu, time što je u uvodnoj izjavi 374. navedene odluke istaknula da promicanje nuklearne energije može pridonijeti i ciljevima raznolikosti i sigurnosti opskrbe, Komisija nije utvrdila da su ta druga dva cilja ciljevi koji sami po sebi i samostalno mogu opravdati predmetne mjere. U tim se okolnostima ne može prigovoriti Komisiji da nije detaljno razjasnila svoja razmatranja o ciljevima raznolikosti i sigurnosti opskrbe u okviru točke 9.2. te odluke.

124 Stoga taj argument treba odbiti.

125 Kao sedmo, Republika Austrija također ističe argumente koji se temelje, prvo, na pogrešnoj definiciji tržišta, drugo, na nepostojanju tržišnih nedostataka u sektoru izgradnje i iskorištavanja nuklearnih elektrana, treće, na kvalifikaciji predmetnih mjera potpore za ulaganje i, četvrto, na utjecaju na trgovinske uvjete među državama članicama.

126 U tom je pogledu dovoljno utvrditi da se predmetni argumenti odnose na faze ispitivanja koje se trebaju provesti na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a nakon utvrđivanja cilja od javnog interesa koji se nastoji postići. Prema tomu, tim se argumentima ne može dokazati Komisijina pogreška u pogledu kvalifikacije promicanja nuklearne energije kao cilja od javnog interesa u smislu te odredbe.

127 Ti su argumenti stoga bespredmetni jer su istaknuti u prilog ovom tužbenom razlogu. Međutim, prvi argument, koji se temelji na pogrešnoj definiciji tržišta, i drugi argument, koji se temelji na nepostojanju tržišnih nedostataka, uzet će se u obzir u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga, koji se temelji na tomu da je Komisija priznala postojanje zasebnog tržišta nuklearne energije i na tomu da tržište električne energije nema nedostataka. Treći argument, koji se odnosi na kvalifikaciju predmetnih mjera potpore za ulaganje, ispitat će se u okviru trećeg tužbenog razloga, koji se temelji na tvrdnji da je predmetne mjere trebalo kvalificirati kao operativne potpore. Četvrti argument, koji se temelji na utjecaju na trgovinske uvjete među državama članicama, ispitat će se u okviru šestog tužbenog razloga, kojim se nastoji dokazati navodno pogrešan zaključak Komisije da se predmetnim mjerama poštuje načelo proporcionalnosti.

128 S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti četvrti tužbeni razlog, osim argumenata navedenih u točkama 114., 120. i 125. ove presude.

C. Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na navodno pogrešnom Komisijinom utvrđenju da je tehnologija koja se upotrebljava u elektrani Hinkley Point C nova

129 Ovaj se tužbeni razlog odnosi na Komisijina utvrđenja, navedena u uvodnoj izjavi 392. pobijane odluke, da se ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije nastoji postići cilj od javnog interesa, odnosno promicanje nuklearne energije, i da se ta ulaganja ne bi ostvarila bez intervencije Ujedinjene Kraljevine.

130 Republika Austrija smatra da su ta predmetna razmatranja zahvaćena pogreškama.

131 Kao prvo, Republika Austrija tvrdi da je Komisija pogrešno smatrala da je tehnologija koju treba upotrebljavati u elektrani Hinkley Point C nova tehnologija. Ne radi se o novoj tehnologiji, nego o dokazanoj tehnologiji, odnosno o vrsti tlakovodnog reaktora koji se upotrebljava već desetljećima i vrlo je sličan brojnim reaktorima koji su trenutačno u pogonu.

132 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska i Ujedinjena Kraljevina osporavaju taj argument.

133 Najprije valja istaknuti da se taj argument Republike Austrije temelji na pretpostavci da je Komisija u uvodnoj izjavi 392. pobijane odluke utvrdila da je tehnologija koju treba upotrebljavati u elektrani Hinkley Point C nova tehnologija.

134 Međutim, ta je pretpostavka pogrešna.

135 Točno je da se u njemačkoj verziji uvodne izjave 392. pobijane odluke nalazi izraz Investitionen in neue Nukleartechnologien koji upućuje na ulaganja u nove nuklearne tehnologije.

136 Međutim, kao što proizlazi iz prve stranice pobijane odluke, vjerodostojan je samo tekst na engleskom jeziku. Naime, u engleskoj verziji uvodne izjave 392. te odluke nalazi se izraz new nuclear investment koji upućuje na ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije te je navedeno da se navedenim ulaganjima nastoji postići cilj od javnog interesa naveden u točki 9.2. navedene odluke i da su predmetne mjere potrebne s obzirom na, među ostalim, tu posebnu vrstu ulaganja. U navedenoj se uvodnoj izjavi stoga ne upućuje na nove nuklearne tehnologije, nego na ulaganja u nove nuklearne kapacitete.

137 To je tumačenje uvodne izjave 392. pobijane odluke uostalom potvrđeno uvodnim izjavama 375. do 391. navedene odluke, koje prethode zaključku iz uvodne izjave 392. te odluke, u kojima Komisija uopće ne upućuje na upotrebu nove nuklearne tehnologije.

138 Stoga se argument Republike Austrije temelji na pogrešnom tumačenju uvodne izjave 392. pobijane odluke te ga treba odbiti.

139 Kao drugo, treba odbiti argument Republike Austrije koji se temelji na tvrdnji da Komisija nije pojasnila koja bi se gospodarska djelatnost u smislu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a trebala promicati predmetnim mjerama. U tom je pogledu dovoljno istaknuti da iz uvodne izjave 392. pobijane odluke dovoljno jasno proizlazi da se radi o promicanju nuklearne energije.

140 Kao treće, valja ispitati argument Republike Austrije koji se temelji na tvrdnji da se člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a i člankom 2. točkom (c) Ugovora o Euroatomu zahtijeva razvoj djelatnosti i da obična mjera zamjene ne ispunjava taj uvjet. U tom okviru valja također uzeti u obzir argument Republike Austrije, koji se temelji na tvrdnji da se članku 6. Uredbe Komisije (EU) br. 651/2014 od 17. lipnja 2014. o ocjenjivanju određenih kategorija potpora spojivima s unutarnjim tržištem u primjeni članaka 107. i 108. [UFEU‑a] (SL 2014., L 187, str. 1., i ispravci SL 2016., L 292, str. 50. i SL 2016., L 115, str. 50.), Smjernicama o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014.–2020. (SL 2014., C 200, str. 1.) i Komunikaciji Komisije o Okviru Zajednice za državne potpore za istraživanje i razvoj i inovacije (SL 2014., C 198, str. 1.) protivi to da se spojivima s unutarnjim tržištem smatraju mjere čiji je jedini cilj omogućiti poduzetniku da upotrebljava najnovija tehnička dostignuća ili da se uskladi sa sigurnosnim standardima ili standardima zaštite okoliša koji su na snazi.

141 U tom pogledu, prvo, što se tiče Uredbe br. 651/2014, dovoljno je istaknuti da se njome samo predviđa standardizirani pristup skupnog izuzeća, ali se njome ne obvezuje Komisiju u okviru pojedinačnog ispitivanja koje se provodi izravno na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a.

142 Drugo, što se tiče Smjernica o državnim potporama za zaštitu okoliša i energiju za razdoblje 2014.–2020. i Komunikacije Komisije o Okviru Zajednice za državne potpore za istraživanje i razvoj i inovacije, valja istaknuti da se argumenti Republike Austrije odnose, s jedne strane, na cilj premašivanja normi Unije u području zaštite okoliša i cilj povećanja razine zaštite okoliša u nedostatku normi Unije, koji su navedeni u točki 18. podtočki (a) navedenih smjernica, kao i, s druge strane, na ciljeve u pogledu istraživanja i razvoja i inovacija. Međutim, Komisija u pobijanoj odluci nije ocijenila spojivost predmetnih mjera s obzirom na te ciljeve. Stoga te argumente treba odbiti.

143 Treće, treba podsjetiti da se člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a samo zahtijeva da su mjere potpore namijenjene olakšavanju razvoja određenih djelatnosti. Članak 2. točka (c) Ugovora o Euroatomu odnosi se pak na olakšavanje ulaganja i osiguravanje osnivanja temeljnih postrojenja potrebnih za razvoj nuklearne energije u Zajednici. Stoga se nijednom od tih dviju odredbi ne zahtijeva da se utvrdi postojanje tehnološke inovacije.

144 Četvrto, valja utvrditi da u okolnostima ovog slučaja cilj promicanja nuklearne energije i, konkretnije, poticanja poduzeća na ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije, ispunjava zahtjeve predviđene člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a i člankom 2. točkom (c) Ugovora o Euroatomu. Suprotno tvrdnjama Republike Austrije, na temelju činjenice da bi ti novi kapaciteti trebali zamijeniti zastarjele kapacitete za proizvodnju nuklearne energije ne može se utvrditi da ne postoji razvoj u smislu tih odredbi. Naime, s obzirom na to da zastarjele nuklearne elektrane treba zatvoriti (vidjeti uvodnu izjavu 510. pobijane odluke i uvodne izjave 6. i 7. Odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka), nuklearna energija Ujedinjene Kraljevine bit će manje razvijena ako se ne ulaže u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije. U svakom slučaju, valja istaknuti da je nesporno da je tehnologija koju treba upotrebljavati u elektrani Hinkley Point C naprednija od one koja se upotrebljava u nuklearnim elektranama koje treba zamijeniti. Naime, iako Republika Austrija osporava da se radi o bitno novoj tehnologiji, priznaje da se radi o naprednijoj tehnologiji.

145 Prema tomu, te argumente također treba odbiti, a stoga i drugi tužbeni razlog u cijelosti.

D. Prvi tužbeni razlog te prvi i drugi dio devetog tužbenog razloga, koji se odnose na provedenu definiciju tržišta, kao i na Komisijina razmatranja koja se temelje na postojanju tržišnih nedostataka

146 Prvi tužbeni razlog te prvi i drugi dio devetog tužbenog razloga, kao i argumenti navedeni u okviru četvrtog tužbenog razloga, koji se temelje na ilustrativnim nuklearnim programima, pogreškama u pogledu definicije tržišta i nepostojanju tržišnih nedostataka (točke 120. i 125. ove presude), odnose se na razmatranja koja je Komisija navela u točki 9.3. pobijane odluke, u kojoj je utvrdila da se bez državne intervencije novi kapaciteti za proizvodnju nuklearne energije ne bi pravodobno ostvarili.

147 Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg smatraju da ta razmatranja nisu dovoljno obrazložena i da su pogrešna. Te države članice u biti navode tri skupine argumenata. Kao prvo, tvrde da Komisija nije pravilno zaključila da je potrebna intervencija Ujedinjene Kraljevine. Predmetne je mjere mogla proglasiti spojivima s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a samo da je utvrdila da liberalizirano tržište proizvodnje i opskrbe električnom energijom ima nedostatke. Međutim, Komisijina razmatranja u tom pogledu nisu dovoljno obrazložena te su u svakom slučaju očito pogrešna. Kao drugo, navedene države članice tvrde da je Komisija odluku pogrešno temeljila na postojanju tržišta za izgradnju i iskorištavanje nuklearnih elektrana i da u tom pogledu nije dovoljno obrazložila pobijanu odluku. Kao treće, Republika Austrija tvrdi da je Komisijinim pristupom stvorena pristranost u korist nuklearne energije.

1. Argumenti kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak u pogledu potrebe za intervencijom Ujedinjene Kraljevine

148 Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg tvrde da Komisija nije pravilno zaključila da je potrebna intervencija Ujedinjene Kraljevine. Prema mišljenju tih država članica, predmetne su se mjere mogle proglasiti spojivima s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a samo da je Komisija utvrdila da liberalizirano tržište proizvodnje i opskrbe električnom energijom ima nedostatke. Međutim, proizvodnja i opskrba električnom energijom mogle su se zajamčiti drugim tehnologijama, a ne nuklearnom tehnologijom. Stoga Komisija nije pravilno utvrdila tržišni nedostatak.

149 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina smatraju da te argumente treba odbiti.

150 Najprije treba podsjetiti da članak 107. stavak 3. točka (c) UFEU‑a izričito ne sadržava uvjet postojanja tržišnih nedostataka. Naime, navedenom se odredbom samo zahtijeva da se potpora odnosi na cilj od javnog interesa te da je prikladna, nužna i proporcionalna (vidjeti točku 48. ove presude). Stoga je u okviru primjene te odredbe relevantno pitanje bi li se cilj od javnog interesa koji nastoji postići država članica ostvario bez njezine intervencije (vidjeti u tom smislu presudu od 9. lipnja 2016., Magic Mountain Kletterhallen i dr./Komisija, T‑162/13, neobjavljena, EU:T:2016:341, t. 77.).

151 Naime, iako postojanje tržišnih nedostataka može biti relevantan element za proglašenje državne potpore spojivom s unutarnjim tržištem, nepostojanje tržišnih nedostataka nema nužno za posljedicu neispunjavanje uvjeta predviđenih člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU‑a (presude od 9. lipnja 2016., Magic Mountain Kletterhallen i dr./Komisija, T‑162/13, neobjavljena, EU:T:2016:341, t. 78. i 79., i od 18. siječnja 2017., Andersen/Komisija, T‑92/11 RENV, neobjavljena, EU:T:2017:14, t. 69.). Na primjer, državna intervencija može se smatrati potrebnom u smislu te odredbe ako tržišne sile ne mogu same pravodobno ostvariti cilj od javnog interesa koji želi postići država članica, čak i ako se ne može smatrati da to tržište kao takvo ima nedostatke.

152 Upravo s obzirom na ta razmatranja valja ispitati prigovore Republike Austrije i Velikog Vojvodstva Luksemburga kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da je intervencija Ujedinjene Kraljevine potrebna za ostvarenje cilja od javnog interesa koji nastoji postići, odnosno stvaranje novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije. Ti se prigovori temelje na tvrdnjama, kao prvo, da Komisija nije navela razloge zbog kojih bi trebalo smatrati da su ulaganja u elektranu Hinkley Point C posebna i da zahtijevaju državnu intervenciju, kao drugo, da su Komisijina razmatranja iz točke 9.3. pobijane odluke zahvaćena materijalnim i formalnim pogreškama, kao treće, da Komisija nije navela razloge zbog kojih se ciljevi sigurnosti opskrbe i dekarbonizacije ne mogu postići bez državnih potpora i, kao četvrto, da je Komisija trebala detaljnije pojasniti u kojoj će se mjeri u elektrani Hinkley Point C upotrebljavati nove tehnologije.

a) Prigovor koji se temelji na nedovoljnom obrazloženju u pogledu posebnosti ulaganjâ u elektranu Hinkley Point C

153 Republika Austrija tvrdi da je Komisija u uvodnoj izjavi 392. pobijane odluke navela posebnost ulaganjâ u elektranu Hinkley Point C, a da pritom ipak nije navela razloge zbog kojih bi se ta ulaganja trebala smatrati posebnima.

154 Komisija osporava te argumente.

155 U tom pogledu valja podsjetiti da je Komisija u uvodnoj izjavi 392. pobijane odluke donijela zaključak na temelju svojih razmatranja navedenih u uvodnim izjavama 381. do 391. navedene odluke. Naime, Komisija je u uvodnim izjavama 382. i 383. te odluke istaknula, među ostalim, da ulaganja u nuklearnu energiju podliježu znatnom riziku s obzirom na kombinaciju visokih kapitalnih troškova koji se podmiruju unaprijed, dugotrajne izgradnje i dugog razdoblja rada da bi se vratili troškovi ulaganja. Prema njezinu mišljenju, ne postoje financijski instrumenti temeljeni na tržištu ili ostale vrste ugovora koji omogućuju zaštitu od tako znatnog rizika, što je pojava specifična za nekoliko tehnologija, među kojima je i nuklearna energija. Naime, instrumenti dostupni na tržištu ne osiguravaju vremenska razdoblja koja prelaze 10 ili 15 godina, u obliku dugoročnih ugovora ili instrumenata zaštite od rizika. Komisija je u tom okviru također uputila, među ostalim, na izuzetno duge i složene životne cikluse nuklearnih elektrana, po čemu se razlikuju od većine ostalih energetskih infrastruktura i većine općenitih ulaganja u infrastrukturu. Konkretno, najprije je istaknula da je obično potrebno od osam do deset godina za izgradnju nuklearne elektrane i da je troškove potrebno podmiriti prije ostvarivanja ikakvih prihoda, a rizike snosi samo ulagač. Nadalje, šezdesetogodišnji radni vijek obilježava ostvarivanje prihoda, no ti se prihodi temelje na nesigurnom razvoju veleprodajnih cijena. Osim toga, postupak razgradnje koji slijedi mogao bi trajati 40 godina, a potrebno je osigurati dodatna sredstva za zatvaranje postrojenja. Usto, skladištenje i obrada visokoradioaktivnog nuklearnog otpada obično se provodi na samoj lokaciji prije prenošenja u skladište, mjesto za koje se očekuje da će skladištiti otpad tisućama godina. Naposljetku, postoji rizik od zastoja koji može značiti nesigurnost za privatne ulagače zbog toga što bi uzastopne vlade mogle imati različita stajališta o poželjnosti nuklearne tehnologije s obzirom na njezinu kontroverznu prirodu.

156 Valja utvrditi da se u okviru Komisijinih razmatranja iz uvodnih izjava 382. do 383. pobijane odluke dovoljno jasno navode razlozi zbog kojih se, prema njezinu mišljenju, bez intervencije Ujedinjene Kraljevine, s obzirom na manjak financijskih instrumenata temeljenih na tržištu i ostalih vrsta ugovora koji omogućuju zaštitu od tako znatnog rizika, ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije ne bi pravodobno ostvarila.

157 Stoga treba odbiti prigovor koji se temelji na nedovoljnom obrazloženju navedenom u uvodnoj izjavi 392. pobijane odluke.

b) Prigovor kojim se nastoji dokazati postojanje materijalnih i formalnih pogrešaka kojima su zahvaćena Komisijina razmatranja navedena u točki 9.3. pobijane odluke

158 Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg ističu argumente kojima se nastoji dokazati da su pogrešna Komisijina razmatranja, navedena u točki 9.3. pobijane odluke, prema kojima je, s obzirom na manjak financijskih instrumenata temeljenih na tržištu i ostalih vrsta ugovora koji omogućuju zaštitu od znatnog rizika kojemu su izložena ulaganja u nuklearnu energiju, državna intervencija potrebna radi postizanja cilja promicanja nuklearne energije i, konkretnije, stvaranja novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije. Prema mišljenju tih država članica, Komisija je u tom pogledu počinila materijalne i formalne pogreške.

159 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente. Komisija tvrdi da su određeni argumenti koje ističe Republika Austrija nedopušteni jer su nepravodobni.

160 U tom okviru valja podsjetiti da Komisija ima, u odnosu na primjenu članka 107. stavka 3. UFEU‑a, široku diskrecijsku ovlast čije izvršavanje uključuje složene gospodarske i socijalne ocjene. Sudski nadzor koji se primjenjuje na izvršavanje te diskrecijske ovlasti ograničen je na provjeru poštovanja postupovnih pravila i pravila o obrazloženju, kao i nadzor točnosti činjeničnog stanja i postojanja eventualne očite pogreške u ocjeni ili zloupotrebe ovlasti (presude od 26. rujna 2002., Španjolska/Komisija, C‑351/98, EU:C:2002:530, t. 74. i od 29. travnja 2004., Italija/Komisija, C‑372/97, EU:C:2004:234, t. 83.).

161 Međutim, iako Komisija raspolaže diskrecijskom ovlašću u gospodarskim pitanjima, to ne znači da se sud Unije mora suzdržati od nadzora nad tumačenjem gospodarskih podataka koje provodi Komisija. Naime, sud Unije ne treba samo provjeravati materijalnu točnost dokaznih elemenata, njihovu pouzdanost i dosljednost, nego i nadzirati predstavljaju li navedeni elementi skup relevantnih podataka koje treba uzeti u obzir prilikom ocjene složene situacije te mogu li oni poduprijeti zaključke koji su iz njih izvedeni. Međutim, u okviru tog nadzora, Sud ne može svojom gospodarskom ocjenom zamijeniti Komisijinu ocjenu. Usto treba istaknuti da je u slučajevima kad neka institucija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti, nadzor poštovanja pojedinih postupovnih jamstava od temeljne važnosti. Prema sudskoj praksi, među tim jamstvima je i obveza nadležne institucije da pažljivo i nepristrano ispita sve relevantne elemente predmetnog slučaja te obveza dovoljnog obrazlaganja svoje odluke (vidjeti presudu od 22. studenoga 2007., Španjolska/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, t. 56. do 58. i navedenu sudsku praksu).

162 Argumente koje su iznijeli Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg valja ispitati upravo s obzirom na ta načela.

163 Kao prvo, Republika Austrija tvrdi da sama činjenica da se određeni poduzetnik ne može financirati na tržištu nije dovoljna da bi se utvrdilo da se cilj od javnog interesa koji nastoji postići neka država članica ne bi mogao ostvariti bez intervencije te države.

164 Taj argument treba odbiti.

165 U tom je pogledu dovoljno istaknuti da Komisija u uvodnim izjavama 381. do 391. pobijane odluke nije samo ispitala pojedinačnu situaciju društva NNBG ili ulagačâ tog društva, nego je općenitije odlučila o pitanju bi li se novi kapaciteti za proizvodnju nuklearne energije u Ujedinjenoj Kraljevini izgradili bez intervencije te države članice s obzirom na manjak financijskih instrumenata temeljenih na tržištu i ostalih vrsta ugovora koji omogućuju zaštitu od znatnog rizika kojemu su izložena ulaganja u nuklearnu energiju.

166 Kao drugo, Republika Austrija tvrdi da se Komisijin zaključak, naveden u uvodnim izjavama 382. i 383. pobijane odluke, prema kojem ne postoje odgovarajući financijski instrumenti za ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije, ne temelji na dovoljno utemeljenom i detaljnom ispitivanju i da nije dovoljno obrazložen.

167 Prvo, Republika Austrija tvrdi da Komisija nije uzela u obzir druge oblike ulaganja, kao što su financiranje međunarodnim sindiciranjem ili pojedinačne potpore koje bi dodijelili financijeri koji su u mogućnosti osigurati dovoljna sredstva za to.

168 U tom pogledu valja podsjetiti da je Komisija u uvodnim izjavama 381. do 392. pobijane odluke detaljno navela razloge zbog kojih su ulaganja u nuklearnu energiju izložena znatnom riziku te je utvrdila da ne postoje financijski instrumenti temeljeni na tržištu ili ostale vrste ugovora koji omogućuju zaštitu od tog rizika. Nakon što je počela izrađivati model, Komisija je, osim toga, utvrdila da je u tim okolnostima prisutna velika nesigurnost u pogledu toga bi li se privatna ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije uspješno provela unutar realnog vremenskog okvira.

169 S obzirom na te elemente, jednostavnim se pozivanjem Republike Austrije na mogućnost financiranja međunarodnim sindiciranjem ili pojedinačnim potporama koje bi mogli dodijeliti financijeri koji su u tom pogledu u mogućnosti osigurati dovoljna sredstva ne može dokazati da su ta Komisijina razmatranja zahvaćena očitom pogreškom u ocjeni.

170 Naime, kako bi se utvrdilo da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni činjenica kojom bi se opravdalo poništenje pobijane odluke, dokazi koje je podnio tužitelj moraju biti dovoljni da se ocjena činjenica iz te odluke učini nevjerodostojnom (presude od 12. prosinca 1996., AIUFFASS i AKT/Komisija, T‑380/94, Zb., EU:T:1996:195, t. 59. i od 6. listopada 2009., FAB/Komisija, T‑8/06, neobjavljena, EU:T:2009:386, t. 78.).

171 Međutim, Republika Austrija nije navela razloge zbog kojih se znatan rizik kojem su ulaganja u nuklearnu energiju izložena s obzirom na, među ostalim, kombinaciju visokih kapitalnih troškova koji se podmiruju unaprijed, dugotrajne izgradnje i dugog razdoblja rada da bi se vratili troškovi ulaganja, kao i izuzetno duge i složene životne cikluse, nesiguran razvoj veleprodajnih cijena i troškove povezane s razgradnjom te rizik od zastoja, također ne bi protivio financiranju međunarodnim sindiciranjem ili pojedinačnim financiranjima.

172 Prema tome, taj argument treba odbiti.

173 Drugo, Republika Austrija tvrdi da se problem nepostojanja dugoročnih cjenovnih signala odnosi i na druge tehnologije te ga stoga treba smatrati klasičnim tržišnim podatkom koji je potrebno uzeti u obzir u ocjeni rizika projekta. Suprotno tvrdnjama Komisije, na tržištu električne energije ne postoje stabilni cjenovni signali za buduće razdoblje od deset do petnaest godina. Na najlikvidnijim europskim burzama električne energije ponuđeni proizvodi trenutačno imaju životni vijek do sedam godina. Čak ni za elektrane koje upotrebljavaju tehnologije s kraćim radnim vijekom od nuklearnih elektrana velik dio njihovog životnog vijeka nije obuhvaćen dostupnim cjenovnim signalima.

174 U tom je pogledu dovoljno istaknuti da se, čak i kad bi taj argument Republike Austrije bio osnovan, ne bi mogao dovesti u pitanje Komisijin zaključak u pogledu manjka odgovarajućih financijskih instrumenata za ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije. Naprotiv, argumentom koji se temelji na tvrdnji da čak ni za kraća razdoblja nego što je ono od deset do petnaest godina koja je Komisija uzela u obzir ne postoje stabilni cjenovni signali mogu se potkrijepiti Komisijina razmatranja u pogledu postojanja čimbenika koji se protive ulaganjima u takve nove kapacitete.

175 Treće, valja odbiti argument Republike Austrije koji se temelji na tvrdnji da se Komisija u okviru svoje analize nije trebala ograničiti na financijska tržišta Ujedinjene Kraljevine. U tom pogledu valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 382. pobijane odluke utvrdila manjak financijskih instrumenata temeljenih na tržištu i ostalih vrsta ugovora u svrhu zaštite od znatnog rizika povezanog s ulaganjima u kapacitete za proizvodnju nuklearne energije. Međutim, iz te uvodne izjave nipošto ne proizlazi da se Komisija u okviru svojeg ispitivanja ograničila na financijske instrumente dostupne u Ujedinjenoj Kraljevini.

176 Četvrto, Republika Austrija tvrdi da obrazloženje pobijane odluke u tom pogledu nije dostatno.

177 S jedne strane, Republika Austrija tvrdi da Komisija nije navela razlog zbog kojeg bi odluku trebala temeljiti isključivo na financijskim tržištima dostupnima u Ujedinjenoj Kraljevini. Taj argument treba odbiti. Naime, kao što je već navedeno u točki 175. ove presude, taj se argument temelji na pogrešnoj pretpostavci da se Komisija ograničila na navedena financijska tržišta.

178 S druge strane, Republika Austrija tvrdi da, u svakom slučaju, Komisija u uvodnim izjavama 381. do 392. nije izričito navela financijska tržišta koja je uzela u obzir. U tom pogledu valja utvrditi da je obrazloženje iz navedenih uvodnih izjava dovoljno da bi navedena država članica mogla utvrditi razloge za poduzetu mjeru i da bi Opći sud mogao provesti svoj nadzor. Naime, ako je ta država članica smatrala da postoje financijski instrumenti na koje čimbenici koje je istaknula Komisija ne utječu, mogla je argumente u tom pogledu istaknuti tijekom postupka pred Općim sudom, što bi mu omogućilo da provede nadzor nad osnovanošću tog Komisijinog razmatranja.

179 S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti argumente kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak u pogledu manjka odgovarajućih financijskih instrumenata.

180 Kao treće, Republika Austrija ističe argumente kojima se dovode u pitanje Komisijina razmatranja koja se temelje na riziku od političkog zastoja.

181 Najprije valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 384. pobijane odluke, izrazivši zadršku u pogledu pitanja može li se situacija zastoja koju je utvrdila kvalificirati kao tržišni nedostatak, utvrdila da taj rizik može „biti otežavajući čimbenik pri ulaganju u nov[e kapacitete za proizvodnju nuklearne energije], posebno s obzirom na duga razdoblja izgradnje elektrana, njihova rada i razgradnje”. Navedena je institucija stoga utvrdila da je, sa stajališta mogućih ulagača, rizik od političkog zastoja čimbenik koji se protivi ulaganjima u takve nove kapacitete.

182 Prvo, Republika Austrija tvrdi da situacija zastoja postoji isključivo u slučaju kad jedna od strana dugoročnog ugovora, koji u trenutku sklapanja nije potpuno definiran, raspolaže velikim manevarskim prostorom koji joj omogućuje oportunističko ponašanje, dok je druga strana unaprijed izvršila, na primjer, vrlo velika ulaganja koja nisu prenosiva. Suprotno Komisijinim razmatranjima, ovdje to nije slučaj.

183 U tom pogledu valja istaknuti da iz uvodnih izjava 384. i 385. pobijane odluke proizlazi da su, iako politički zastoj u načelu može utjecati na sve tehnologije, nuklearni projekti općenito više izloženi tom riziku. Komisija je u tom kontekstu osobito istaknula, s jedne strane, da bi uzastopne vlade mogle imati različita stajališta o poželjnosti nuklearne tehnologije, što bi moglo značiti nesigurnosti za privatne ulagače, i, s druge strane, da su te nesigurnosti veće u pogledu nuklearne tehnologije zbog njezine kontroverzne prirode, duljih vremenskih razdoblja i velikih ulaganja.

184 Što se tiče argumenata koje ističe Republika Austrija, valja utvrditi da ona samo, s jedne strane, objašnjava što smatra situacijom zastoja i, s druge strane, tvrdi da se poduzetnik koji ulaže u kapacitete za proizvodnju nuklearne energije ne nalazi u takvoj situaciji.

185 Naime, valja utvrditi da na temelju argumentacije Republike Austrije nije moguće dokazati da su Komisijina razmatranja, navedena u uvodnim izjavama 384. i 385. pobijane odluke, zahvaćena očitim pogreškama u ocjeni (vidjeti točke 160., 161. i 170. ove presude). Među ostalim, Republika Austrija ne pruža argumente na temelju kojih bi se moglo učiniti nevjerodostojnim Komisijino razmatranje prema kojem je rizik opisan u točki 183. ove presude čimbenik koji se protivi ulaganjima u izgradnju i iskorištavanje novih nuklearnih elektrana.

186 Stoga taj argument treba odbiti.

187 Drugo, Republika Austrija tvrdi da rizik od izmjene političkog okvira nije rizik specifičan za nuklearne elektrane, nego općeniti rizik koji se odnosi na sve projekte osporavane u javnosti, osobito one za koje su potrebna znatna sredstva. Takav rizik stoga ne može biti čimbenik koji treba ispraviti državnom potporom.

188 U tom pogledu, s jedne strane, valja istaknuti da Komisija u uvodnim izjavama 384. i 385. pobijane odluke nipošto nije isključila da rizik od izmjene političkog okvira može postojati i za druge projekte i da se može protiviti ulaganjima u takve projekte.

189 S druge strane, valja utvrditi da Republika Austrija ne navodi nijedan argument kojim bi se mogla dovesti u pitanje vjerodostojnost Komisijina razmatranja prema kojem rizik od izmjene političkog okvira znatno opterećuje nuklearnu tehnologiju zbog, među ostalim, kontroverzne prirode te tehnologije, vjerojatnosti tog rizika, opsežnosti te izmjene koja bi mogla dovesti i do potpunog napuštanja nuklearne industrije, vrlo dugih razdoblja isplate i vrlo visokih iznosa ulaganja.

190 Stoga se ni tim argumentom Republike Austrije ne može dokazati postojanje očite pogreške u Komisijinu rasuđivanju.

191 Treće, Republika Austrija tvrdi da je, u slučaju izvlaštenja, s obzirom na zaštitu ulaganjâ i imovinska prava, zajamčena financijska naknada.

192 S jedne strane, u dijelu u kojem se tim argumentom nastoji dokazati da Komisija nije dovoljno uzela u obzir činjenicu da je zajamčena financijska naknada, taj argument treba odbiti. Naime, u tom okviru valja istaknuti da je Komisija ispitala pitanje u kojoj je mjeri zajamčena naknada u slučaju prijevremenog zatvaranja nuklearne elektrane Hinkley Point. Tako je Komisija u uvodnoj izjavi 192. Odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka navela da plaćanje naknade štete i kamata koje nacionalna tijela plaćaju kao naknadu za štetu koju su uzrokovala tijela javne vlasti ne čine državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a. Osim toga, u uvodnoj izjavi 322. pobijane odluke utvrdila je da opća načela prava Ujedinjene Kraljevine i prava Unije omogućuju pravo na naknadu u slučaju lišavanja prava vlasništva.

193 S druge strane, ako se argumentom Republike Austrije nastoji dokazati da je, s obzirom na činjenicu da je financijska naknada zajamčena, očito pogrešno smatrati da je rizik od političkog zastoja čimbenik koji se može smatrati čimbenikom koji se protivi ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije, njega također treba odbiti. Naime, samoj činjenici da se naknada može zatražiti na temelju općih načela prava Ujedinjene Kraljevine i prava Unije nije protivno to da rizik od političkog zastoja ima odvraćajući učinak za moguće ulagače. S obzirom na iznose predmetnih ulaganja u ovom slučaju, na temelju puke mogućnosti da se, po potrebi, nakon eventualnog spora dobije financijska naknada u neodređenom iznosu u slučaju izvlaštenja, nije moguće u potpunosti zanemariti prepreku ulaganjima koja proizlazi iz rizika od političkog zastoja. Iz toga slijedi da Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrala da je, unatoč činjenici da se može zatražiti naknada, rizik od političkog zastoja čimbenik koji se protivi ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije.

194 Četvrto, Republika Austrija tvrdi da je bilo pogrešno „izuzeti” operatore elektrane Hinkley Point C iz budućih demokratski donesenih političkih odluka. Veliko Vojvodstvo Luksemburg tvrdi da se takve političke odluke ne mogu smatrati tržišnim nedostacima.

195 U dijelu u kojem Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg svojim argumentima žele utvrditi da se buduće demokratski donesene političke odluke ne mogu uzeti u obzir u okviru ispitivanja pitanja postoje li čimbenici koji se protive ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije, te argumente treba odbiti. Naime, Komisija je u okviru tog ispitivanja mogla uzeti u obzir sve elemente koji mogu biti protivni tomu da se takvi novi kapaciteti pravodobno stvore tržišnim silama, bez državne intervencije. Stoga nije bilo očito pogrešno u tom kontekstu uzeti u obzir nesigurnosti koje mogu proizaći iz rizika od političkog zastoja i koje, iz razloga navedenih u točki 189. ove presude, osobito znatno opterećuju područje nuklearne energije.

196 U dijelu u kojem Republika Austrija tim argumentom ne dovodi samo u pitanje potrebu za intervencijom Ujedinjene Kraljevine kao takvu, nego također želi utvrditi postojanje prekomjerne naknade zbog toga što konkretne mjere, odnosno Ugovor za razliku, Sporazum ministarstva i kreditno jamstvo prekoračuju ono što je nužno za prevladavanje utvrđenih prepreka, radi se o argumentu koji se odnosi na Komisijina razmatranja o nužnosti predmetnih mjera i koji se preklapa s argumentima navedenima u okviru šestog tužbenog razloga. Taj je argument stoga bespredmetan u ovom kontekstu, ali će se uzeti u obzir u okviru ispitivanja šestog tužbenog razloga.

197 Iz toga slijedi da treba odbiti sve argumente kojima se dovode u pitanje Komisijina razmatranja koja se temelje na mogućoj situaciji političkog zastoja, osim argumenta koji se odnosi na poštovanje načela proporcionalnosti, koji će se ispitati u okviru šestog tužbenog razloga.

198 Kao četvrto, Republika Austrija tvrdi da je izgradnja drugih nuklearnih elektrana bila financirana bez dodjele državnih potpora. U tom okviru upućuje, među ostalim, na izgradnju nuklearnih elektrana Flamanville (Francuska) i Olkiluoto (Finska).

199 Najprije valja podsjetiti da je Komisija u uvodnim izjavama 381. do 392. pobijane odluke utvrdila da je, zbog toga što su ulaganja u nuklearnu energiju izložena znatnom riziku te ne postoje financijski instrumenti temeljeni na tržištu ili ostale vrste ugovora koji omogućuju zaštitu od tog rizika, prisutna velika nesigurnost u pogledu toga bi li tržište uspješno provelo ulaganja u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije unutar realnog vremenskog okvira. Također valja podsjetiti da je Komisija taj zaključak temeljila ne samo na utvrđivanju tih čimbenika, nego i na izradi modela.

200 Stoga valja ispitati može li se argumentom Republike Austrije, koji se temelji na tome da su u Flamanvilleu i Olkiluotou izgrađene nuklearne elektrane koje imaju istu vrstu reaktora kao što je onaj koji treba upotrijebiti u elektrani Hinkley Point C, a da pritom nisu bile dodijeljene državne potpore, te Komisijine ocjene učiniti nevjerodostojnima.

201 U tom pogledu prvo valja istaknuti da iz točke 25. Odluke o pokretanju formalnog istražnog postupka proizlazi da je prije donošenja pobijane odluke već bilo poznato da su projekti izgradnje elektrana Flamanville i Olkiluoto uzrokovali velike dodatne troškove.

202 Drugo, valja istaknuti da su, u skladu s tvrdnjama Komisije i Francuske Republike, koje ne osporavaju ni Republika Austrija ni Veliko Vojvodstvo Luksemburg, odluke o ulaganju u projekte izgradnje koje navodi Republika Austrija donesene prije nesreće s nuklearnim reaktorom u Fukušimi (Japan).

203 Treće, treba podsjetiti da su ti projekti bili osmišljeni u drukčijim okvirnim uvjetima. Kao što je navela Komisija, pri čemu to detaljno ne osporavaju ni Republika Austrija ni Veliko Vojvodstvo Luksemburg, odluka o ulaganju u izgradnju nuklearne elektrane Flamanville donesena je 2005., odnosno prije svjetske financijske krize iz 2007. i 2008., dok je pobijana odluka donesena nakon njezina početka. Što se tiče nuklearne elektrane Olkiluoto, valja istaknuti da iz Ilustrativnog nuklearnog programa od 4. listopada 2007. COM(2007) 565 final proizlazi da su ulaganja u tu elektranu dobivena zahvaljujući sklapanju sporazuma među dioničarima kojim se osigurava fiksna cijena energije za vlasnike ulagače. Osim toga, prema Komisijinim tvrdnjama, koje detaljno ne osporavaju ni Republika Austrija ni Veliko Vojvodstvo Luksemburg, dioničari iste elektrane uglavnom su proizvođači papira te se proizvedena energija raspodjeljuje među dioničarima za stvarni trošak proizvodnje.

204 Četvrto, Komisija upućuje na to da se veleprodajna cijena električne energije u Uniji znatno smanjila nakon odluka o ulaganju u izgradnju nuklearnih elektrana Flamanville i Olkiluoto (s 35 na 45 % između 2008. i 2012.), što ne osporavaju ni Republika Austrija ni Veliko Vojvodstvo Luksemburg.

205 S obzirom na te okolnosti, valja utvrditi da se samim argumentom koji se temelji na tome da su u Flamanvilleu i Olkiluotou izgrađene nuklearne elektrane koje imaju istu vrstu reaktora kao što je onaj koji treba upotrijebiti u elektrani Hinkley Point C, a da pritom nisu bile dodijeljene državne potpore, Komisijine ocjene navedene u uvodnim izjavama 381. do 392. pobijane odluke ne mogu učiniti nevjerodostojnima.

206 Prema tome, taj argument treba odbiti.

207 Kao peto, Republika Austrija tvrdi da postoje sasvim usporedivi infrastrukturni projekti (hidroelektrane, tuneli, velike istraživačke organizacije u području farmacije, genetičko inženjerstvo i svemirski projekti) koji obvezuju operatora da se suoči s visokim troškovima ulaganja, dugotrajnom izgradnjom i dugim razdobljem rada.

208 U tom pogledu valja istaknuti da, s jedne strane, Komisija u uvodnim izjavama 381. do 385. pobijane odluke nipošto nije isključila da čimbenici koji se protive ulaganjima mogu postojati i za druge infrastrukturne projekte.

209 S druge strane, samim se navođenjem činjenice da se i drugi, neodređeni infrastrukturni projekti moraju suočiti s visokim troškovima ulaganja, dugotrajnom izgradnjom i dugim razdobljem rada ne može učiniti nevjerodostojnima Komisijina razmatranja navedena u uvodnim izjavama 381. do 392. pobijane odluke, u kojima je ona uzela u obzir, među ostalim, rizik svojstven proizvodnji nuklearne energije i manjak financijskih instrumenata temeljenih na tržištu ili ostalih vrsta ugovora koji omogućuju zaštitu od tog rizika. Osim toga, valja podsjetiti da su rizik od političkog zastoja i potpunog napuštanja nuklearne tehnologije zbog njezine kontroverzne prirode svojstveni ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije.

210 Stoga taj argument također treba odbiti.

211 Kao šesto, valja ispitati argumente koje Republika Austrija temelji na ilustrativnim nuklearnim programima i koje navodi u okviru četvrtog tužbenog razloga (vidjeti točku 120. ove presude). Republika Austrija tvrdi da iz nekih od tih programa proizlazi da je nuklearna energija konkurentna i da projekti koji se provode u tom području ne bi trebali dobivati državnu potporu. Tim se argumentima u biti nastoji dokazati da bi se, za razliku od onoga što je utvrdila Komisija, novi kapaciteti za proizvodnju nuklearne energije mogli pravodobno izgraditi bez intervencije Ujedinjene Kraljevine.

212 U tom okviru valja ispitati sadržaj ilustrativnih nuklearnih programa na koje upućuje Republika Austrija.

213 Što se tiče Ilustrativnog nuklearnog programa od 4. listopada 2007. COM(2007) 565 final, valja utvrditi da je točno da je Komisija u točki 4.2. predmetnog dokumenta utvrdila tendenciju da se u određenim državama članicama nove nuklearne elektrane obično grade bez subvencija, što upućuje na to da se nuklearna tehnologija sve više smatra konkurentnom. Međutim, također valja istaknuti da je Komisija u točki 4.3. tog dokumenta utvrdila da postoje nesigurnosti u pogledu budućih cijena električne energije, strukture i tržišnih uvjeta te politika o energiji i klimatskim promjenama, koje predstavljaju velike rizike za dugoročna ulaganja u energetski sektor i utječu osobito na nuklearnu tehnologiju zbog velikih kapitalnih ulaganja potrebnih za izgradnju nove elektrane i relativno dugog roka prije ostvarivanja prve dobiti. U njemu se također navodi da ulagači daju prednost ulaganjima s kraćim vremenom izgradnje i kraćim rokom profitabilnosti. Osim toga, Komisija je u točkama 4.2. i 4.3. navedenog dokumenta istaknula da ne raspolaže utemeljenim podacima o izgradnji novih nuklearnih elektrana jer već više od deset godina nije izgrađena nijedna nova elektrana pa je teško točno procijeniti troškove posljednje generacije reaktora.

214 Što se tiče Ilustrativnog nuklearnog programa od 13. studenoga 2008., COM(2008) 776 final, valja istaknuti da je točno da je Komisija u točki 3.3. navedenog programa smatrala da je potrebno osigurati da u Uniji projekti u području nuklearne energije ne dobivaju nikakvu državnu potporu. Međutim, valja utvrditi da je Komisija u točkama 3.3., 3.3.1. i 3.3.2. tog programa istaknula da su troškovi postrojenja nuklearne elektrane znatno veći od troškova istovjetne termoelektrane ili elektrane na ugljen, da iznos početnog ulaganja i vrijeme potrebno za povrat predstavljaju visok rizik za privatne poduzetnike i da bi nedavna globalna nestabilnost na kreditnim tržištima mogla opteretiti projekte ulaganja velikog razmjera. Zaključila je da se, iako je financiranje izgradnje novih nuklearnih elektrana na privatnim operatorima i na tržištu kapitala, donošenje određenih mjera za olakšavanje financiranja može opravdati, osobito s obzirom na opće investicijsko ozračje koje je postalo nepovoljnije za korisnike velikih zajmova.

215 Iz toga slijedi da, suprotno tvrdnjama Republike Austrije, ne postoji proturječje između, s jedne strane, Komisijinih razmatranja iz ilustrativnih nuklearnih programa navedenih u točkama 213. i 214. ove presude i, s druge strane, Komisijinih razmatranja navedenih u točki 9.3. pobijane odluke.

216 U svakom slučaju, valja podsjetiti da su predmetni ilustrativni nuklearni programi odraz situacije u trenutku njihova sastavljanja. U njima se stoga ne uzimaju u obzir okolnosti nastale nakon njihova sastavljanja, kao što su, na primjer, posljedice nesreće s nuklearnim reaktorom u Fukušimi.

217 Stoga, suprotno tvrdnjama Republike Austrije, na temelju sadržaja predmetnih ilustrativnih nuklearnih programa nije moguće dokazati postojanje očite pogreške u ocjeni koju je počinila Komisija.

218 Kao sedmo, Republika Austrija u biti tvrdi da je Komisija počinila pogrešku time što je uzela u obzir veličinu projekta kao čimbenik koji se protivi ulaganjima u nove kapacitete za proizvodnju nuklearne energije. Takav se kriterij trebao uzeti u obzir u okviru primjene članka 107. stavka 3. točke (b) UFEU‑a na temelju Komunikacije Komisije o kriterijima za analizu jesu li državne potpore za promicanje provedbe važnih projekata od zajedničkog europskog interesa spojive s unutarnjim tržištem (SL 2014., C 188, str. 4.).

219 Taj argument također treba odbiti.

220 Naime, suprotno tvrdnjama Republike Austrije, ništa se ne protivi tomu da Komisija u okviru primjene članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a i, konkretnije, u okviru ispitivanja pitanja je li državna intervencija potrebna, uzme u obzir veličinu prijavljenog projekta.

221 Stoga treba, osim argumenta koji se odnosi na eventualnu prekomjernu naknadu (vidjeti točku 196. ove presude), koji će se uzeti u obzir u okviru ispitivanja šestog tužbenog razloga, odbiti sve argumente Republike Austrije i Velikog Vojvodstva Luksemburga kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da se cilj koji nastoji postići Ujedinjena Kraljevina, odnosno stvaranje novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije, ne bi pravodobno postigao bez intervencije te države članice, a da pritom nije potrebno odlučiti o Komisijinu argumentu prema kojem su određeni argumenti Republike Austrije nedopušteni zbog nepravodobnosti.

c) Prigovor koji se temelji na tvrdnji da se ciljevi sigurnosti opskrbe i dekarbonizacije mogu postići bez državnih potpora

222 Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg tvrde da se, suprotno Komisijinim utvrđenjima, ciljevi sigurnosti opskrbe i dekarbonizacije mogu postići bez predmetnih mjera.

223 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina osporavaju te argumente. Komisija također smatra da su određeni argumenti koje ističe Republika Austrija nedopušteni jer su nepravodobni.

224 Kao prvo, u tom pogledu valja istaknuti da se ovaj prigovor temelji na pogrešnoj pretpostavci. Naime, Komisijin zaključak u pogledu potrebe za intervencijom Ujedinjene Kraljevine nije utemeljen na razmatranju prema kojem se ciljevi sigurnosti opskrbe i dekarbonizacije ne mogu postići bez državne potpore. Naprotiv, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 378. do 380. pobijane odluke, Komisija je smatrala da se čini da ostvarivanje tih ciljeva ne opravdava ulaganja posebno u proizvodnju nuklearne energije, nego šira ulaganja u proizvodnju niskih emisija ugljika i načine prihvaćanja pozitivnoga vanjskog učinka dostupnosti električne energije.

225 Kao drugo, valja podsjetiti da se Komisijina razmatranja u pogledu potrebe za intervencijom Ujedinjene Kraljevine navedena u točki 9.3. pobijane odluke temelje na cilju promicanja nuklearne energije i, konkretnije, cilju stvaranja novih kapaciteta za proizvodnju nuklearne energije. Međutim, kao što je navedeno u točkama 153. do 221. ove presude, argumentima koje ističu Republika Austrija i Veliko Vojvodstvo Luksemburg ne može se dokazati da ta razmatranja nisu dovoljno obrazložena ili da su zahvaćena materijalnim pogreškama.

226 Stoga treba odbiti prigovor koji se temelji na tvrdnji da se ciljevi sigurnosti opskrbe i dekarbonizacije mogu postići bez državnih potpora, pri čemu nije potrebno odlučiti o Komisijinu argumentu koji se temelji na nepravodobnosti određenih argumenata Republike Austrije.

d) Prigovor koji se temelji na tvrdnji da Komisija nije dovoljno objasnila u kojoj će se mjeri u elektrani Hinkley Point C upotrebljavati nove tehnologije

227 Što se tiče argumenta koji se temelji na tvrdnji da je Komisija trebala detaljnije navesti u kojoj će se mjeri u elektrani Hinkley Point C upotrebljavati nove tehnologije, dovoljno je podsjetiti da se taj argument temelji na pogrešnom tumačenju uvodne izjave 392. pobijane odluke (vidjeti točke 131. do 138. ove presude). Stoga taj argument također treba odbiti.

228 Stoga treba odbiti sve prigovore kojima se dovodi u pitanje Komisijin zaključak da je intervencija Ujedinjene Kraljevine potrebna za ostvarenje cilja od javnog interesa koji nastoji postići.

2. Argumenti koji se odnose na definiciju tržišta koju je utvrdila Komisija

229 Republika Austrija tvrdi da je Komisija počinila pogreške u pogledu definicije tržišta. Prema njezinu mišljenju, za razliku od pristupa koji je primijenila u Odluci o pokretanju formalnog istražnog postupka, navedena institucija u pobijanoj odluci nije za temelj uzela liberalizirano tržište proizvodnje i opskrbe električnom energijom, nego tržište izgradnje i iskorištavanja nuklearnih elektrana. Stoga ta institucija nije primijenila pravila kojima se uređuje definiranje tržišta te se udaljila od svoje prakse u pogledu definiranja tržišta.

230 Komisija, Češka Republika, Francuska Republika, Mađarska, Republika Poljska, Slovačka Republika i Ujedinjena Kraljevina smatraju da te argumente treba odbiti.

231 U tom pogledu, kao prvo, valja istaknuti da je Komisija u pobijanoj odluci utvrdila da je liberalizirano tržište proizvodnje i opskrbe električnom energijom tržište na koje utječu predmetne mjere. Naime, Komisija je u uvodnoj izjavi 340. navedene odluke utvrdila da navedene mjere uzrokuju narušavanje tržišnog natjecanja i utječu na trgovinu, pri čemu je uputila na njihov učinak na liberalizirano tržište proizvodnje i opskrbe električnom energijom. Iz točke 9.6. te odluke također proizlazi da je Komisija u okviru razmatranja prednosti i nedostataka koji proizlaze iz tih mjera uzela u obzir narušavanja tržišnog natjecanja i utjecaj na trgovinu na navedenom tržištu.

232 Stoga valja odbiti argument Republike Austrije koji se temelji na tomu da je Komisija u pobijanoj odluci za temelj uzela tržište izgradnje i iskorištavanja nuklearnih elektrana.

233 Kao drugo, u dijelu u kojem se argumentima Republike Austrije tvrdi da Komisija nije ispitala u kojoj se m