35.

Verwaltungsgericht Berlin odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li primarno i/ili sekundarno pravo [Unije], posebno, u predmetnom slučaju, Direktivu 2000/78 […], tumačiti na način da, u svrhu potpune primjene zabrane neopravdanih diskriminacija na temelju dobi, ona obuhvaća također nacionalna pravila koja se odnose na plaću dužnosnika Landa? 2. U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li takvo tumačenje primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije] dovesti do zaključka da nacionalna odredba na temelju koje iznos osnovne plaće dužnosnika, prilikom njegova stupanja u službu, ovisi u odlučujućoj mjeri o njegovoj dobi i povećava se dalje u biti zbog godina rada provedenih u javnoj službi predstavlja izravnu ili neizravnu diskriminaciju na temelju dobi? 3. U slučaju potvrdnog odgovora na drugo pitanje: je li u suprotnosti s tim tumačenjem primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije] obrazloženje takve nacionalne odredbe zakonodavnim ciljem koji se sastoji u nagrađivanju profesionalnog iskustva? 4. U slučaju potvrdnog odgovora na treće pitanje: dopušta li to tumačenje primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije], u iščekivanju primjene nediskriminatornog sustava plaća dužnosnika, drugu pravnu posljedicu osim one koja se sastoji u retroaktivnoj dodjeli diskriminiranim osobama plaća koje odgovaraju najvišem stupnju u njihovu razredu? Proizlazi li pravna posljedica koja se veže na povredu načela zabrane diskriminacije pritom izravno iz samog primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije], posebno, u predmetnom slučaju, Direktive 2000/78 […], ili se zahtjev diskriminirane osobe temelji samo na primjeni načela odgovornosti država članica u slučaju pogrešnog prenošenja odredbi prava [Unije] priznatoga u pravu Unije? 5. Je li takvom tumačenju primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije] suprotna nacionalna mjera koja zahtjev za (naknadno) plaćanje ili zahtjev za naknadu štete čini ovisnim o tome jesu li ih dužnosnici postavili u relativno kratkom roku? 6. U slučaju potvrdnog odgovora na prva tri pitanja: podrazumijeva li to tumačenje primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije] to da zakon, definirajući načine novog razvrstavanja u novom sustavu [već imenovanih] dužnosnika prema kojem se stupanj u novom sustavu u koji će se navedeni razvrstati utvrđuje isključivo na temelju iznosa osnovne plaće koju je primao primjenom starog (diskriminatornog) sustava plaća na referentni datum utvrđen za prelazak na novi sustav, i naknadno napredovanje na više stupnjeve stoga se utvrđuje isključivo na temelju iskustva stečenog nakon stupanja na snagu tog zakona, neovisno o cjelokupnom trajanju iskustva navedenog dužnosnika, nastavlja – do trenutka kada taj dužnosnik dosegne viši stupanj – postojeću diskriminaciju na temelju dobi? 7. U slučaju potvrdnog odgovora na šesto pitanje: je li tumačenju primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije] suprotno opravdavanje tog nastavljanja nejednakosti plaća zakonskim ciljem koji se sastoji ne (samo) u zaštiti prava stečenih na referentni datum za prelazak na novi sustav već (također) u očekivanju već imenovanih dužnosnika u dijelu koji se odnosi na mogućnosti rasta dohotka u njihovu razredu koje im je jamčio stari sustav? Može li se nastavljanje diskriminacije [već] imenovanog dužnosnika opravdati argumentom da bi drugo zamislivo rješenje (koje bi se sastojalo u novom individualnom razvrstavanju već imenovanih dužnosnika na temelju njihova iskustva) bilo teško provedivo u administrativnom smislu? 8. U slučaju da Sud odbije obrazloženja iz sedmog pitanja: dopušta li to tumačenje primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije], u iščekivanju primjene nediskriminatornog sustava plaća, drugu pravnu posljedicu osim one koja bi se sastojala u retroaktivnoj i kontinuiranoj dodjeli već imenovanim dužnosnicima plaća koje odgovaraju višem stupnju njihova razreda? Proizlazi li pravna posljedica koja se veže na povredu načela zabrane diskriminacije pritom izravno iz samog primarnog i/ili sekundarnog prava [Unije], u predmetnom slučaju posebno Direktive 2000/78 […], ili se zahtjev diskriminirane osobe temelji na načelu odgovornosti država članica u slučaju pogrešnog prenošenja odredbi prava [Unije], priznatom u pravu Unije?“