Članak 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima određuje da svatko ima pravo na poštovanje svojeg privatnog života. Prema njezinu članku 8. stavku 1., svatko ima pravo na zaštitu osobnih podataka koji se na njega ili nju odnose. Kada se ove odredbe zajedno uzmu u obzir iz njih proizlazi da u načelu svaka obrada osobnih podataka od strane trećega može predstavljati zahvat u navedena prava. Otisci prstiju potpadaju pod taj pojam s obzirom na to da objektivno sadržavaju jedinstvene informacije o fizičkim osobama i omogućavaju da ih se točno utvrdi. Primjena članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004 o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice podrazumijeva da nacionalna tijela uzimaju otiske prstiju od osoba i da se oni pohranjuju na medij za pohranu koji se nalazi u putovnici. Treba smatrati da su takve mjere obrada osobnih podataka i da se njima zadire u pravo na poštovanje privatnog života i pravo na zaštitu osobnih podataka.

Što se tiče opravdanja za zadiranje u prava zajamčena člancima 7. i 8. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, koja nisu apsolutna, prije svega valja podsjetiti da se ograničenje do kojeg dolazi zbog uzimanja i pohranjivanja otisaka prstiju u postupku izdavanja putovnica mora smatrati kao ograničenje predviđeno zakonom u smislu članka 52. stavka 1. Povelje, s obzirom na to da članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 o standardima za sigurnosna obilježja i biometrijske podatke u putovnicama i putnim ispravama koje izdaju države članice propisuje te postupke. Usto, sprečavajući krivotvorenje putovnica i njihove zlouporabe, to jest njihove uporabe od strane drugih osoba koje nisu njihovi zakoniti imatelji, navedenom odredbom želi se spriječiti, među ostalim, nezakoniti ulazak osoba na područje Unije i ona teži k ostvarenju cilja od općeg interesa koji priznaje Unija

Nadalje, uzimanje i pohranjivanje otisaka prstiju, predviđeno člankom 1. stavkom 2. Uredbe br. 2252/2004, prikladno je za postizanje zadanih ciljeva te uredbe, a time i za sprečavanje nezakonitog ulaska osoba na područje Unije.

S jedne strane, premda metoda provjere identiteta putem otisaka prstiju nije potpuno pouzdana, s obzirom na to da ne isključuje u potpunosti propuštanje neovlaštenih osoba, ona znatno smanjuje opasnost od takvih propuštanja koja bi postojala kad se takva metoda ne bi koristila. S druge strane, nepodudaranje otisaka prstiju imatelja putovnice s podacima pohranjenim u toj ispravi ne znači da će se toj osobi automatski uskratiti ulazak na područje Unije. Jedina posljedica takvog nepodudaranja je provođenje temeljitije provjere te osobe kako bi se konačno utvrdio njezin identitet.

Na kraju, što se tiče nužnosti takve obrade, Sudu nisu pruženi podaci o postojanju mjera koje bi na dovoljno učinkovit način pridonosile ostvarivanju cilja zaštite putovnica od zlouporabe, a da se njima, u usporedbi s metodom koja se temelji na otiscima prstiju, istodobno manje zadire u prava priznata člancima 7. i 8. Povelje. Članak 1. stavak 2. Uredbe br. 2252/2004 ne uključuje takvu obradu otisaka prstiju koja bi prekoračivala ono što je nužno za ostvarenje navedenog cilja. Naime, članak 4. stavak 3. navedene uredbe izričito određuje da se otisci prstiju mogu upotrijebiti samo radi provjere autentičnosti putovnice i identiteta imatelja, a iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 2252/2004 proizlazi da ona osigurava zaštitu od rizika povezanog s mogućnošću da neovlaštene osobe pristupe podacima koji uključuju otiske prstiju i propisuje pohranjivanje otisaka prstiju isključivo u samoj putovnici, koja ostaje u isključivom posjedu imatelja.

(t. 33., 35.‑38., 42.‑45., 53., 54., 56., 57., 60.)