ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ključne riječi

Subject of the case

Operativni dio



Ključne riječi

Akti institucija – Obrazloženje – Obveza – Opseg – Odluka Komisije o državnim potporama – Sudski nadzor (čl. 107. st. 1. i čl. 296. UFEU‑a) (t. 32., 43.‑45., 48., 50., 51.)

2. Tužba za poništenje – Razlozi – Nepostojanje obrazloženja ili njegova nedostatnost – Tužbeni razlog različit od onog koji se odnosi na materijalnu zakonitost (čl. 263. i 296. UFEU‑a) (t. 33., 36.)

3. Potpore koje dodjeljuju države – Povrat nezakonite pomoći – Potpora dodijeljena protivno postupovnim pravilima iz članka 108. UFEU‑a – Moguća legitimna očekivanja korisnika – Nepostojanje osim u slučaju iznimnih okolnosti (čl. 107. st. 1. i čl. 108. UFEU‑a) (t. 58.‑62.)

4. Potpore koje dodjeljuju države – Pojam – Dodjela prednosti korisnicima – Kriteriji za ocjenu (čl. 107. st. 1. UFEU‑a) (t. 66.‑71.)

5. Potpore koje dodjeljuju države – Utjecaj na trgovinu među državama članicama – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu (čl. 107. st. 1. UFEU‑a) (t. 72.‑80.)

6. Potpore koje dodjeljuju države – Zabrana – Odstupanja – Potpore na koje se može primijeniti iznimka predviđena u članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU‑a – Operativna potpora – Isključenje (čl. 107. st. 3. t. (c) UFEU‑a; Komunikacija Komisije 98/C 74/06) (t. 84.‑86.)

7. Pravo Europske unije – Načela – Načelo dobre uprave – Obveza dužne pažnje – Upravni postupak (t. 100.)

Subject of the case

Predmet

Kao prvo, zahtjev za poništenje, u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, Odluke Komisije 2011/746/EU od 23. veljače 2011. o državnim potporama C 38/B/04 (ex NN 58/04) i C 13/06 (ex N 587/05) koje dodjeljuje Italija u korist Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA i Syndial SpA (SL L 309, str. 1.), podredno, zahtjev za poništenje članaka 2. i 3. navedene odluke, u dijelu u kojem je potonjom naložen povrat potpora koje su bile dodijeljene tužitelju i, još podrednije, zahtjev za poništenje članka 3. iste odluke, također u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja.

Operativni dio

Izreka

1. Tužba se odbija.

2. Društvu Eurallumina SpA nalaže se snošenje troškova.
2.

Royal Scandinavian Casino Århus I/S snosit će, osim vlastitih troškova glavnog postupka, i troškove Europske komisije te društava Betfair Group plc, Betfair International Ltd i European Gaming and Betting Association (EGBA).
U okviru upravnog postupka u smislu Uredbe br. 1/2003, tek nakon što je poslana obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, poduzetnik na kojeg se to odnosi može se u potpunosti okoristiti svojim pravima obrane. Ako bi ta prava bila moguća u stadiju koji prethodi slanju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, učinkovitost istrage Komisije bila bi dovedena u pitanje, s obzirom na to da bi poduzetnik na kojeg se to odnosi već u stadiju prethodne istrage mogao znati koje su informacije poznate Komisiji, dakle i za one informacije koje bi se još mogle od nje sakriti.

Međutim, mjere izvođenja dokaza koje je provela Komisija tijekom stadija prethodne istrage, posebice radnje provjere i zahtjevi za pružanje informacija, po naravi stvari podrazumijevaju optužbu da je počinjena povreda i mogu imati značajne posljedice na položaj osumnjičenih poduzetnika. Stoga se mora izbjeći mogućnost nepopravljive povrede prava obrane tijekom tog stadija upravnog postupka, s obzirom na to da provedene mjere izvođenja dokaza mogu biti odlučujuće za dokazivanje nezakonitog postupanja poduzetnika za koje oni mogu biti odgovorni.

Nije moguće naložiti Komisiji da tijekom stadija prethodne istrage, osim pretpostavljenih povreda koje namjerava provjeriti, navede i indicije, odnosno elemente koji su je doveli do zaključka da je počinjena povreda članka 101. UFEU‑a. Naime, takva obveza dovela bi u pitanje ravnotežu uspostavljenu sudskom praksom između očuvanja učinkovitosti istrage i očuvanja prava obrane predmetnog poduzetnika.

(t. 27., 28., 32.)
2.

Vijece Europske unije snosit ce, osim vlastitih, i troškove Bank Kargoshaei, Bank Melli Iran Investment Company, Bank Melli Iran Printing and Publishing Company, Cement Investment & Development Co., Mazandaran Cement Company, Melli Agro-chemical Company i Shomal Cement Co.
Prilog Odluci 2011/172 o mjerama ograničavanja protiv određenih osoba, subjekata i tijela s obzirom na stanje u Egiptu treba tumačiti u skladu s Odlukom 2011/172, čije izvršenje on osigurava; u tom smislu ona pokriva tri kategorije osoba, a to su osobe kazneno gonjene zbog djelâ nezakonitog prisvajanja državnih sredstava Egipta, one progonjene kao sudionici tih djela i one protiv kojih je pokrenut sudski postupak u vezi s kaznenim progonom djelâ nezakonitog prisvajanja državnih sredstava Egipta.

(t. 90., 91., 94.)
Na području tržišnog natjecanja, u slučaju kada poduzetnici koji imaju sjedište izvan Europskog gospodarskog prostora (EGP‑a), ali proizvode robu koja se trećima prodaje unutar EGP‑a, međusobno usklađuju cijene koje primjenjuju prema kupcima sa sjedištem unutar EGP‑a i provode to usklađivanje na način da prodaju po cijenama koje su zapravo koordinirane, takvo usklađivanje ima za cilj i učinak ograničavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu u smislu članka 101. UFEU‑a, za što je Komisija mjesno nadležna postupati. Naime, povreda članka 101. UFEU‑a obuhvaća dvije vrste postupanja, odnosno uspostavljanje zabranjenog sporazuma i njegovu provedbu. Kad bi primjena zabrana određenih pravom tržišnog natjecanja ovisila o mjestu uspostavljanja zabranjenog sporazuma, to bi očito omogućilo poduzetnicima da na jednostavan način izbjegnu navedene zabrane. Stoga je mjerodavno mjesto provedbe zabranjenog sporazuma.

Osim toga, za utvrđenje nalazi li se to mjesto unutar EGP‑a nije relevantna činjenica jesu li sudionici zabranjenog sporazuma, kako bi uspostavili kontakte s kupcima unutar Zajednice, to učinili posredstvom društava kćeri, zastupnika, podzastupnika ili podružnica sa sjedištem unutar EGP‑a. Ako se uvjet koji se tiče provedbe zabranjenog sporazuma ispuni, nadležnost Komisije da primijeni pravila tržišnog natjecanja Unije na takvo ponašanje pokrivena je teritorijalnim načelom koje je opće priznato međunarodnim javnim pravom.

U slučaju kada kartel s međunarodnim djelovanjem ima protutržišni cilj, on se provodi zbog same činjenice da se proizvodima koji su predmet kartela trguje na tom tržištu. Naime, treba navesti da provođenje zabranjenog sporazuma ne znači nužno da on proizvodi stvarne učinke. Pitanje je li zabranjeni sporazum imao stvarne učinke na cijene koje su primijenili njegovi sudionici zapravo je relevantno samo u okviru određivanja stupnja težine zabranjenog sporazuma radi utvrđivanja iznosa novčane kazne, pod uvjetom da Komisija odluči temeljiti svoju odluku na tom kriteriju. Pojam se provedbe u bitnome temelji na pojmu poduzetnika iz prava tržišnog natjecanja, kojem treba priznati odlučujuću ulogu u određivanju granica mjesne nadležnosti Komisije za primjenu navedenog prava. Posebno, ako je poduzetnik sudjelovao u zabranjenom sporazumu izvan EGP‑a, Komisija mora imati mogućnost voditi postupak zbog posljedica koje je djelovanje navedenog poduzetnika imalo na odvijanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu i izreći mu novčanu kaznu koja je razmjerna štetnosti navedenog zabranjenog sporazuma za odvijanje tržišnog natjecanja na navedenom tržištu.

(t. 58.‑60., 66., 67., 69., 70., 75.)
Čak i ako tužbeni zahtjev podnesen protiv odluke žalbenog odbor Europske investicijske banke ima za učinak podnošenje sudu Unije izvješća o ocjeni protiv koje je podnesena upravna žalba, ta okolnost sama po sebi ne opravdava to da se sud Unije ograniči na ispitivanje dijela tužbenog zahtjeva podnesenog protiv spornog izvješća, ili čak ne provede nadzor nad osnovanošću odluke žalbenog odbora, s obzirom na to da taj odbor raspolaže punom ovlašću nadzora koja mu dopušta da svojim ocjenama zamijeni one iz navedenog izvješća, što je ovlast na koju se Službenički sud sa svoje strane ne može osloniti. Naime, eventualno i pogrešno neprovođenje punog nadzora od strane žalbenog odbora ekvivalentno je oduzimanju jednog stupnja nadzora osobi u pitanju predviđenog internim propisom Banke čime joj se nanosi šteta, na način da to neprovođenje mora moći biti predmetom nadzora suda u prvostupanjskom postupku.

Pored toga, uzimajući u obzir ovlast punog nadzora žalbenog odbora, koja je prema tome šira od one kojom raspolaže sud, kad je riječ o procjenama i ocjenama u spornom izvješću, neophodno je da sud u prvostupanjskom postupku provjeri, dakako u okviru svojeg ograničenog nadzora, je li i u kojoj mjeri je navedeni odbor ispunio svoju dužnost punog nadzora sukladno primjenjivim pravilima. Upravo zbog tog punog nadzora se pravni učinci odluke žalbenog odbora nužno ne poklapaju s onima izvješća o ocjeni podvrgnutog njegovom nadzoru te stoga mogu na drugi način nanijeti štetu, čiju zakonitost mora ocijeniti sud pred kojim je u vezi s tim pokrenut postupak.

(t. 42. i 43.)

Izvori:

Opći sud: 23. veljače 2001., De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 i T‑109/99, Zb. SS, str. I‑A‑49. i II‑185., t. 132.; 22. listopada 2002., Pflugradt/ESB, T-178/00 i T-341/00, Zb., str. II-4035., t. 69.; 27. travnja 2012., De Nicola/EIB, T‑37/10 P, t. 46., 49., 52. do 54.
Komisija može valjano primijeniti izuzeće iz članka 4. stavka 2. treće alineje Uredbe br. 1049/2001 o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije kako bi uskratila pristup dokumentima koji se odnose na istrage o mogućoj povredi prava Unije zbog koje bi se mogao pokrenuti postupak zbog povrede obveze ili koja je stvarno dovela do pokretanja tog postupka. Smatralo se da je odbijanje pristupa u tim okolnostima opravdano činjenicom da predmetne države članice imaju pravo očekivati da Komisija poštuje povjerljivost tih istraga, uključujući nakon prolaska određenog vremenskog razdoblja po zaključenju tih istraga.

Konkretno, otkrivanje dokumenata u vezi s istražnim stadijem tijekom pregovora između Komisije i dotične države članice moglo bi ugroziti pravilno odvijanje postupka zbog povrede obveze jer bi se moglo dovesti u opasnost njegov cilj, koji se sastoji od toga da se dotičnu državu članicu navede na to da se dobrovoljno uskladi sa zahtjevima Ugovora, ili, gdje je to primjenjivo, da joj se da prilika da opravda svoje stajalište. Taj zahtjev povjerljivosti ostaje čak i nakon što je predmet podnesen Sudu, iz razloga što se ne može isključiti da se pregovori između Komisije i države članice, radi dobrovoljnog usklađivanja države članice sa zahtjevima Ugovora, mogu nastaviti tijekom sudskog postupka i do objave presude. Očuvanje tog cilja, to jest traženja dogovornog rješenja spora između Komisije i dotične države članice prije presude Suda opravdava stoga odbijanje pristupa tim dokumentima.

(t. 58., 59.)
Prilikom donošenja kasnije odluke, poput Odluke 2012/739 o mjerama ogranicavanje protiv Sirije, u kojoj je tužiteljevo ime zadržano na popisu osoba obuhvacenih mjerama ogranicavanja protiv Sirije, nije moguce valjano se pozivati na argument o ucinku iznenadenja koje proizvode te mjere.

S obzirom na to da, kao prvo, Vijece nije prihvatilo nijedan novi dokaz, to jest dokaz o kojem tužitelj nije vec bio obaviješten nakon svog prvotnog uvrštenja na popis osoba na koje se odnose mjere ogranicavanja, u trenutku u kojem je njegovo ime zadržano na popisu osoba obuhvacenih tim mjerama, da, kao drugo, Vijece može saslušati tužitelja u svakom trenutku na njegovu vlastitu inicijativu, a da prije donošenja svake od kasnijih odluka nije sastavljen novi izricit poziv, ako nisu prihvaceni novi dokazi u odnosu na njega, da je, kao trece, tužitelj tijekom više mjeseci imao prilike osporavati dokaze koji opravdavaju njegovo uvrštenje i zadržavanje na navedenom popisu i, naposljetku, s obzirom na to da je Vijece objavilo obavijest dan nakon objave Odluke 2012/739, ne može se utvrditi postojanje nikakve povrede tužiteljeva prava na saslušanje.

(t. 42., 44.-46.)
38

Člankom 1. pobijane odluke tužitelje se smatra odgovornima za njihovo sudjelovanje u povredi koja se odnosi na kositrene stabilizatore, i to za razdoblje od 24. veljače 1987. do 21. ožujka 2000. u pogledu Akzo Nobela, od 24. veljače 1987. do 28. lipnja 1993. u pogledu Akzo GmbH i od 28. lipnja 1993. do 21. ožujka 2000. u pogledu Akcrosa. Na isti način, člankom 1. pobijane odluke tužitelje se smatra odgovornima za njihovo sudjelovanje u povredi koja se odnosi na sektor ESBO/esteri, i to za razdoblje od 11. rujna 1991. do 22. ožujka 2000. u pogledu Akzo Nobela, od 11. rujna 1991. do 28. lipnja 1993. u pogledu Akzo BV i od 28. lipnja 1993. do 22. ožujka 2000. u pogledu Akcrosa.
8.

Društva Westfälische Drahtindustrie, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. i Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. snosit će polovicu vlastitih troškova, uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite. Komisija će snositi vlastite troškove i polovicu troškova društava Westfälische Drahtindustrie, Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. i Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co., uključujući troškove postupka privremene pravne zaštite.
54

Ova se argumentacija ne može prihvatiti. Naime, prema definiciji iz članka 3. točke 15. Uredbe br. 1907/2006, intermedijer je tvar koja se proizvodi da bi se u kemijskoj preradi utrošila ili upotrijebila za sintezu. U ovom je slučaju točno da se agent nepropusnosti na bazi akrilamida koristi za proizvodnju druge tvari ili se on sam pretvara u drugu tvar, odnosno u polimer. Međutim, kao što to potvrđuje ECHA, akrilamid se ne koristi kako bi on sam bio predmetom sinteze, u smislu definicije iz članka 3. točke 15. Uredbe br. 1907/2006. On se ne koristi s ciljem proizvodnje druge tvari jer je glavni cilj kemijskog procesa postizanje funkcije nepropusnosti koja nastaje kada se agent nepropusnosti na bazi akrilamida polimerizira. On se polimeriziranjem stvrdnjava u čvrsti gel koji je vodootporan pri njegovoj primjeni kao nepropusne tvari. Uporaba akrilamida kao nepropusnog agenta nije dakle korištenje te tvari kao intermedijera, već njezina krajnja uporaba.
15

Odlukom od 24. ožujka 2010. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) prvo žalbeno vijeće OHIM‑a usvojilo je žalbu i ukinulo odluku Odjela za prigovore. Smatralo je da se relevantna javnost sastoji od šire javnosti Europske unije. Prema tom vijeću, proizvodi iz razreda 33. obuhvaćeni žigom za koji je podnesena prijava, to jest „jaka alkoholna pića, naročito viski“ nisu slični proizvodima iz razreda 29. i 31. obuhvaćenima ranijim žigovima (točke 20. i 21. pobijane odluke). Postoji nizak stupanj sličnosti između proizvoda iz razreda 33. obuhvaćenih žigom za koji je podnesena prijava i proizvoda iz razreda 32. obuhvaćenih ranijim žigovima (točke 22. do 28. pobijane odluke). Suprotstavljeni žigovi imaju srednji stupanj sličnosti u vizualnom (točka 33. pobijane odluke) i fonetskom (točka 34. pobijane odluke) pogledu, ali su konceptualno različiti (točke 35. do 37. pobijane odluke). U pogledu razlikovnoga karaktera ranijih žigova, žalbeno vijeće u biti je ocijenilo da je on nešto niži od prosjeka zbog postojanja riječi „gold“ koja ima slab razlikovni karakter (točke 38. do 40. pobijane odluke). Zaključno, navelo je da je na temelju razmatranja svih okolnosti slučaja u okviru ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu došlo do zaključka da u odnosu na suprotstavljene žigove ona ne postoji (točke 41. do 47. pobijane odluke).
565

U istom su razdoblju, nadalje, znatno poboljšani izgledi rentabilnosti društva GSW. Tako je u 2009. ono ostvarilo gubitke nakon pet uzastopnih godina pozitivnih rezultata. Na kraju 2009. predviđanja za 2010. i 2011. bila su, redom, 6 i 5 milijuna eura gubitka. Međutim, ostvareni su rezultati u pozitivnom smislu nadmašili ta predviđanja, to jest u 2010. ostvarena je dobit u iznosu od 1 milijun, a u 2011. od 25 milijuna eura. Jednako tako, iako je earnings before interest, taxes, depreciation, and amortization (dobit prije kamata, poreza, deprecijacije i amortizacije; EBITDA) u 2009. iznosio 20 milijuna eura, u 2010. iznosio je 51 milijun, a u 2011. 90 milijuna eura. Profil rizičnosti društva GSW – koji čini, s jedne strane, odnos između njegova neto duga s novčanom kaznom ili bez nje i, s druge strane, EBITDA – tako je između 2009. i 2011. znatno poboljšan.
211

Osobito nije relevantna sudska praksa navedena u točkama 208. do 210. ove presude jer u ovom slučaju nije riječ o tome da se poduzetnici za koje je moguće ne utvrditi kvalifikaciju državne potpore odrede ovisno o sektorima, nego o tome da se poduzetnici za koje je moguće ne utvrditi tu kvalifikaciju odrede ovisno o gospodarskim transakcijama na koje se primjenjuje predmetna pogodnost. Da se Komisiji naložila obveza ispitivanja različitih gospodarskih transakcija na koje se predmetna pogodnost može valjano primijeniti, a da se pritom ne može utvrditi postojanje potpore, to bi je navelo na to da izmijeni sadržaj ili uvjete za primjenu ispitane mjere, a ne na to da odredi samo njezin zemljopisni ili sektorski doseg. Međutim, takva bi obveza navela Komisiju da prekorači svoje ovlasti koje su joj povjerene odredbama UEU‑a i odredbama Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL 1999., L 83, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.).
109

Dio toga odgovora posvećenog spornom sustavu glasi kako slijedi: „U ovom slučaju, Komisija se za sada ne oglašava o spojivosti, u pogledu državnih potpora, španjolskih poreznih odredbi koje se odnose na mogućnost odbitka financijskog goodwilla, koje se ne čine protivnima odredbama četvrte Računovodstvene direktive. […] Komisija u svakom slučaju ističe da se ne može predvidjeti ishod bilo kojeg kasnijeg postupka nadzora eventualnih mjera potpore na koje uvaženi zastupnik upućuje. U tom pogledu, Komisija podsjeća da ona može, temeljem svojih ovlasti u području nadzora državnih potpora, zahtijevati povrat svake potpore koja je nespojiva s unutarnjim tržištem ili je nezakonito dodijeljena, tako da njezin korisnik izgubi svaku prednost koju je uživao na tržištu u odnosu na svoje konkurente, i tako ponovno uspostaviti stanje tržišnog natjecanja koje prethodi isplati potpore.” (In this case, the Commission has yet to give its opinion on the compatibility, from a state aid point of view, of the Spanish goodwill write‑off provisions; they do not, however, appear to be contrary to the Fourth Accounting Directive. […] In any case, the Commission would point out that it is impossible to predict the outcome of any subsequent investigation of the possible aid measures referred to by the Honourable Member. In this regard, the Commission would reiterate that it may, by virtue of its state aid control powers, order the recovery of any incompatible or illegally granted aid so as to deprive the recipient of any advantage it may have enjoyed over its competitors, thereby restoring the pre‑aid competitive market situation.)
67

Podredno, Opći sud se pita o interesu tužitelja da iznesu taj tužbeni razlog i tvrde da je Komisija prekoračila svoju ovlast kada je ispitala spojivost mjere (c) u okviru općeg sustava financiranja stambenih društava. Naime, treba podsjetiti da su tužitelji korisnici postojećeg sustava potpora, kojeg je dio mjera (c), koji je Komisija proglasila spojivim s unutarnjim tržištem na temelju članka 106. stavka 2. UFEU‑a. Može se postaviti pitanje interesa koji bi imali tužitelji da tvrde da je spojivost te mjere trebalo ocijeniti prema različitom postupku koji je mogao dovesti do drukčijeg rezultata, odnosno do odluke o nespojivosti.
366

No, tužitelj nije obična nevladina organizacija, a još manje neslužbeni pokret, nego zakonit politički pokret koji je pobijedio na izborima u Palestini i koji čini srž palestinske vlade. Budući da je Hamas naveden na to da obnaša dužnosti koje nadilaze dužnosti redovne političke strane, njegova se djela u Gazi u stvarnosti mogu izjednačiti s djelima državne vlasti i zbog toga se ne mogu osuditi s aspekta protuterorističkih mjera. Tužitelj se među osobama i subjektima čija su imena uvrštena na sporne popise iz razdoblja od srpnja 2011. do srpnja 2014. jedini nalazi u takvom položaju.
87

U ovom slučaju, nesporno je, kao što to ističe Vijeće, da predmetni zahtjev za naknadu štete nije bio iznesen u tužbi. Međutim, imovinska šteta koju je tužiteljica navodno pretrpjela proizlazi iz činjeničnog konteksta do kojeg je došlo nakon podnošenja tužbe, to jest 16. lipnja 2010., pri čemu tužiteljica smatra da je ona povezana s postupcima uznemiravanja koje je tužiteljica navodno pretrpjela u okviru EUPM‑a koji su navedeni u tužbi. S jedne strane, tužiteljica se poziva na liječničke potvrde sastavljene nakon datuma podnošenja tužbe radi utvrđivanja da je od kolovoza 2010. bila na bolovanju i to do kraja njezina upućivanja u EUPM te da je to bolovanje trebalo pripisati situacijama uznemiravanja koje je navodno tamo pretrpjela. S druge strane, ona se poziva na poruke elektroničke pošte iz veljače i ožujka 2011. kako bi dokazala da nije imala pravo na dio dnevnica za 2010. zbog izostanka s posla povezanog s bolovanjem. Te su informacije otkrivene tijekom pisanog dijela postupka u predmetu T‑271/10 između podnošenja tužbe i replike te ih je tužiteljica istaknula u replici, u kojoj je također istaknut zahtjev za naknadu štete o kojem je riječ.
97

Odluke na koje se poziva Vijeće su, s jedne strane, odluka koju je 29. ožujka 2001. donio Secretary of State for the Home Departement (ministar unutarnjih poslova Ujedinjene Kraljevine) i, s druge strane, odluke vlade Sjedinjenih Država donesene primjenom odjeljka 219. US Immigration and Nationality Acta (Zakon Sjedinjenih Država o imigraciji i nacionalnosti, u daljnjem tekstu: INA) i izvršnog dekreta 13224.
23

Naposljetku, što se tiče stupnja zamjenjivosti neizravnih i izravnih letova, Komisija je smatrala da on ovisi o trajanju leta. Općenito, što je let dulji, to neizravni letovi imaju veću mogućnost izvršavati konkurentski pritisak na izravne letove. U pogledu linija kratkog doleta, Komisija podsjeća da je u prethodnim odlukama smatrala da neizravni letovi ne izvršavaju konkurentski pritisak na izravne letove, osim u iznimnim okolnostima, primjerice, ako izravna linija nema mogućnost povratnog leta u istom danu, što je iznimno važno za putnike koji putuju poslovno. Istraživanje tržišta u pogledu letova kratkog doleta uvelike je potvrdilo da neizravni letovi uglavnom ne predstavljaju konkurentnu alternativu izravnima, s obzirom na to da su kupci zapravo skloniji izravnim letovima. Komisija naglašava da je u prethodnim odlukama analizirala letove srednjeg doleta, odnosno one u trajanju duljem od tri sata za koje izravne linije uobičajeno nemaju povratne letove u istom danu, tako da im mogu konkurirati neizravni letovi (Odluka Komisije od 4. srpnja 2005. u predmetu COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (SL C 204, str. 3.), uvodna izjava 17. i Odluka Komisije u predmetu COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus, uvodna izjava 288. i prateće uvodne izjave).
74

Ipak, Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje je potrebno propisati i dalje se u potpunosti primjenjuju u tom okviru. To znači da prilikom određivanja iznosa novčane kazne ne smije doći do diskriminacije između stranaka koje su sudjelovale u istom zabranjenom sporazumu u pogledu elemenata i metoda izračuna na koje ne utječu posebnosti svojstvene postupku nagodbe, kao što je primjena smanjenja kazne od 10% u slučaju nagodbe (vidjeti u tom smislu presudu od 19. srpnja 2012., Alliance One International i Standard Commercial Tobacco/Komisija i Komisija/Alliance One International i dr., C‑628/10 P i C‑14/11 P, Zb., EU:C:2012:479, t. 58. i navedenu sudsku praksu).