ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Iako, kao što je Komisija to napomenula, činjenice povrede koja je dovela do odluke navedene u točki 3. ovog rješenja nisu bile sporne pred Općim sudom, iz točaka 40. i 129. do 176. presude pobijane žalbom proizlazi da prvostupanjski postupak uz nekoliko pravnih sadrži i činjenično pitanje potvrđuje li skup indicija koje je tužitelj dostavio kao odgovor na Komisijinu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku samostalnost društva kćeri tužitelja na tržištu, prvotno imenovanog Elf Atochem SA, potom Atofina SA te Arkema SA na dan podnošenja žalbe koja je dovela do gore navedene presude 29. rujna 2011., Elf Aquitaine/Komisija.
74

Osim toga, kao što to proizlazi iz točaka 125. do 127. i 130. mišljenja nezavisnog odvjetnika, Direktivom 2013/32 omogućuje se državama članicama, osobito u njezinu članku 43., da utvrdi posebne postupke primjenjive na svojim granicama, čiji je cilj ocijeniti dopuštenost zahtjeva za međunarodnu zaštitu u situacijama u kojima ponašanje podnositelja zahtjeva upućuje na to da je njegov zahtjev očito neosnovan ili nepošten. Ti postupci omogućuju državama članicama da na vanjskim granicama Unije ispunjavaju svoje odgovornosti u pogledu održavanja javnog poretka i zaštite unutarnje sigurnosti a da pritom nije potrebno primijeniti odstupanje na temelju članka 72. UFEU‑a.
48

Radi davanja odgovora na to pitanje valja utvrditi, kao prvo, da, sve i da članak 2. stavak 1. i članak 3. stavak 1. Direktive 2010/64 te članak 3. stavak 1. točka (d) Direktive 2012/13 nisu bili preneseni ili su bili nepotpuno preneseni u portugalski pravni poredak – što sud koji je uputio zahtjev smatra utvrđenim, dok se čini da portugalska vlada to osporava – osoba TL može se pozvati na prava koja proizlaze iz tih odredbi s obzirom na to da one, kao što to primjećuju taj sud i sve zainteresirane osobe koje su sudjelovale u postupku pred Sudom, imaju izravni učinak.
25

Dopisom od 25. siječnja 2022. tijela SAD‑a uputila su njemačkim tijelima uhidbeni nalog od 4. prosinca 2018. kao i optužnicu velike porote United States Courta of Appeals for the District of Columbia (Savezni žalbeni sud SAD‑a za okrug Columbia) od istog dana.
55

Što se u ovom slučaju tiče mogućnosti da se državni odvjetnik Državnog odvjetništva u Amsterdamu smatra „[p]ravosudn[im] tijelo[m] izvršenja” u smislu članka 6. stavka 2. Okvirne odluke 2002/584, valja podsjetiti na to da je Sud u točki 67. presude od 24. studenoga 2020.Openbaar Ministerie (Krivotvorenje isprava) (C‑510/19, EU:C:2020:953) već presudio da on nije obuhvaćen navedenim pojmom s obzirom na to da mu nizozemski ministar pravosuđa može izdavati pojedinačne naputke. Stoga odluku o odgodi predaje o kojoj je riječ u glavnom postupku nije donijelo takvo „[p]ravosudno tijelo izvršenja” s obzirom na to da ga je donio državni odvjetnik Državnog odvjetništva u Amsterdamu, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.
24

Suprotno tomu, Porezna uprava tvrdi da iz članka 1. stavka 3. točaka (a) do (c) Uredbe br. 651/2014, u vezi s njezinim člankom 2. i Smjernicama za 2014.–2020. proizlazi da je djelatnost soljenja, odsoljavanja i smrzavanja bakalara, s obzirom na to da je riječ o djelatnosti prerade proizvoda ribarstva i akvakulture, isključena iz područja primjene te uredbe. Naime, potonja uredba i Smjernice za 2014.–2020. ne primjenjuju se ni na proizvode ribarstva i akvakulture navedene u Prilogu I. Uredbi br. 1379/2013 ni na „poljoprivredne proizvode” navedene u Prilogu I. UFEU‑u. Točno je da se smatra da navedena aktivnost, u uskom i doslovnom smislu, ne podrazumijeva preradu „poljoprivrednih proizvoda” kao takvih. Međutim, iz članka 38. stavka 1. UFEU‑a, kao i iz poglavlja 3. i 16. Priloga I. tom Ugovoru, koji se odnose na ribe, rakove i mekušce te njihove pripravke, proizlazi da pojam „poljoprivredni proizvodi” uključuje i proizvode ribarstva. U skladu s tim odredbama, članak 1. Ministarske uredbe br. 282/2014 kvalificira kao neprihvatljive za dodjelu predmetnih potpora investicijske projekte čiji je predmet gospodarska djelatnost u sektorima ribarstva i akvakulture te prerada poljoprivrednih proizvoda navedenih u Prilogu I. UFEU‑u.
18

Ministar gospodarstva i financija drži da njegovi zahtjevi ulaze u materijalno područje primjene Uredbe br. 1215/2012. Naime, budući da je predmet podnesene tužbe obrana francuskog javnog gospodarskog uređenja, on smatra da o njoj mora odlučiti isključivo francuski sud. Što se tiče upotrebe svojih istražnih ovlasti, on drži da je nužno razlikovati istražnu fazu od faze sudskog postupka pri čemu tvrdi da je kriterij za primjenjivost Uredbe br. 1215/2012 način upotrebe tih dokaza, a ne način njihova prikupljanja. Dodaje naposljetku da se njegova tužba nalazi u odnosu ravnopravnosti s tuženim društvima s obzirom na to da i ona podliježe pravilima code de procédure civile (Zakonik o građanskom postupku) koja se primjenjuju na sve stranke u postupku.
23

Kako bi došao do tog zaključka, Opći sud je smatrao, kao prvo, u točkama 86. do 89. pobijane presude, po analogiji s člankom 78. Pravilnika o osoblju, da odredbe EIB‑ovih propisa o kojima je riječ upućuju na razvrstavanje poslova unutar tog tijela. Kao drugo, Opći sud je u točkama 90. do 93. te presude naglasio da odbori za utvrđivanje invalidnosti koje je EIB uspostavio čine njegova tijela i stoga u pravnom pogledu nisu nadležni za odlučivanje o sposobnosti EIB‑ova osoblja da obavlja stručne poslove izvan tog tijela. Kao treće, Opći sud je u točkama 94. do 99. te presude odbio EIB‑ovo tumačenje članka 51‑1. Prijelazne uredbe, prema kojem se ta odredba odnosi samo na rijetke situacije u kojima osoba za koju je u EIB‑u utvrđeno da je invalid obavlja izvan njega djelatnost različitu od one koju je obavljala unutar njega.
33

Nadalje, što se tiče konteksta u kojem se nalazi članak 15. stavak 1. točka (c) OUZP‑a, valja podsjetiti na to da se, kao prvo, uvodnom izjavom 63. te uredbe predviđa da ispitanik treba imati pravo znati i dobiti obavijest, među ostalim, o identitetu primatelja tih osobnih podataka te se u njoj ne navodi da bi se to pravo moglo ograničiti samo na kategorije primatelja, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 23. svojeg mišljenja.
27

U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev ističe da bi poništenje odredbe o cijeni trebalo dovesti do ništavosti ugovorâ o pružanju pravnih usluga i do ponovne uspostave položaja u kojem bi se potrošač nalazio da te odredbe nisu uvrštene u ugovor. Međutim, u ovom slučaju to bi dovelo do potrošačeva stjecanja bez osnove i nepravedne situacije u odnosu na pružatelja usluga, koji je u cijelosti pružio te usluge. Osim toga, taj se sud pita ne bi li moguće smanjenje cijene navedenih usluga ugrozilo odvraćajući učinak koji se nastoji postići člankom 7. stavkom 1. Direktive 93/13.
30

Najprije valja utvrditi da sud koji je uputio zahtjev upućivanjem na članak 17. Direktive 2000/78 u postavljenom pitanju samo želi istaknuti da će se, u slučaju da su u glavnom postupku primjenjive odredbe članka 3. stavka 1. točaka (a) i (c) te direktive, također primijeniti taj članak 17. i, slijedom toga, sankcije predviđene nacionalnim pravom za izvršenje potonje odredbe. S obzirom na to, to pitanje ne zahtijeva posebno tumačenje navedenog članka 17.
90

Kada je riječ, naposljetku, o ciljevima koji se nastoje postići člankom 6. stavkom 5. Direktive 2014/104, valja istaknuti to da se, kao što to proizlazi iz njezine uvodne izjave 25., zaštitom primjenjivom na dokaze sa sivog popisa želi osigurati to da se otkrivanjem dokaza nepotrebno ne ometa istraga koja je u tijeku i koju vodi tijelo nadležno za tržišno natjecanje zbog povrede Unijina ili nacionalnog prava tog natjecanja. Kada bi se otkrivanje dokaza sa sivog popisa dopustilo nakon prekida postupka koji je odredilo nacionalno tijelo nadležno za tržišno natjecanje, a tijekom istrage koju vodi Komisija, to bi moglo ugroziti, čak i ozbiljno, djelotvornost te istrage i, prema tome, ciljeve spomenute direktive.
50

No, ako bi članak 53. stavak 1. Uredbe br. 1107/2009 trebalo tumačiti na način da se njime odobrava stavljanje na tržište i uporaba sjemena tretiranog sredstvima za zaštitu bilja, iako su to stavljanje na tržište i uporaba bili predmetom – nakon procjene od strane Europske agencije za sigurnost hrane – mjere izričite zabrane, takvo bi tumačenje, s jedne strane, predstavljalo povredu cilja te uredbe, kako je naveden u točkama 46. i 47. ove presude. S druge strane, takvo bi tumačenje predstavljalo davanje prednosti poboljšanju uzgoja bilja pred zaštitom zdravlja ljudi i životinja kao i okoliša, što bi moglo dovesti do uporabe sjemena tretiranog sredstvima za zaštitu bilja čija je štetnost dokazana, i to suprotno razmatranjima iznesenima u točki 48. ove presude.
43

Naime, u skladu s člankom 9. stavkom 3. Direktive 2006/123, njezini članci 9. do 13. ne primjenjuju se na one aspekte sustava ovlašćivanja koje izravno ili neizravno uređuju drugi akti Unije, kao što je to Direktiva 2014/23.
83

Što se tiče nužnosti i proporcionalnosti navedenog propisa, valja smatrati da, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 120. i 121. svojeg mišljenja, zabrana svakog oglašavanja usmjerenog na opću javnost u korist određenih biocidnih proizvoda ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje postavljenih ciljeva. Naime, kao što je to istaknula francuska vlada, s jedne strane, taj se propis odnosi samo na oglašavanje usmjereno na opću javnost i stoga ne zabranjuje oglašavanje namijenjeno profesionalnim korisnicima. S druge strane, navedeni propis ima ograničen doseg s obzirom na to da se ne odnosi na sve biocidne proizvode, nego samo na one koji pripadaju vrstama proizvoda 2 i 4, kao i vrstama proizvoda 14 i 18, odnosno na one koji predstavljaju najveće rizike za zdravlje ljudi, te se ne primjenjuje na biocidne proizvode koji ispunjavaju uvjete za pojednostavnjeni postupak odobrenja na temelju članka 25. Uredbe br. 528/2012.
43

Osim toga, kada je riječ o određivanju proizvoda kao „lijeka po funkciji” u smislu Direktive 2001/83, valja podsjetiti na to da nacionalna tijela, koja djeluju pod nadzorom suda, o tome odlučuju od slučaja do slučaja, imajući u vidu sve karakteristike proizvoda, a posebice njegov sastav, farmakološka, imunološka ili metabolička svojstva, i to ona koja se mogu ustanoviti na temelju trenutačnih znanstvenih spoznaja, način korištenja, način distribucije, saznanja koja o njemu imaju potrošači i rizike koje može uključivati njegovo korištenje (presuda od 15. siječnja 2009., Hecht‑Pharma, C‑140/07, EU:C:2009:5, t. 39.).
3.

Članak 10. Direktive 2016/680, u vezi s njezinim člankom 4. stavkom 1. točkama (a) do (c) te člankom 8. stavcima 1. i 2., treba tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se propisuje sustavno prikupljanje biometrijskih i genetskih podataka svake osobe protiv koje je podnesen prijedlog za podizanje optužnice za kazneno djelo počinjeno s namjerom koje se progoni po službenoj dužnosti, radi upisa tih podataka u evidenciju, a da se pritom ne propisuje obveza nadležnog tijela da provjeri i dokaže, s jedne strane, da je to prikupljanje strogo nužno za ostvarenje konkretnih zadanih ciljeva i, s druge strane, da se ti ciljevi ne mogu postići mjerama kojima se manje zadire u prava i slobode ispitanika.
20

Članak 492. codea administratif (Upravni zakonik), naslovljen „Stegovna upravna odgovornost”, određuje: „1. Ako je državni službenik kriv za povredu dužnosti iz državne službe koju obnaša i zakonom utvrđenih pravila profesionalne i građanske etike, riječ je o stegovnoj povredi i ona za posljedicu ima stegovnu upravnu odgovornost tog službenika. 2. Sljedeća djela čine stegovne povrede: (a) sustavno kašnjenje u izvršenju radnih zadataka; (b) ponovljena nepažnja u izvršenju zadataka; (c) neopravdani izostanak s posla; (d) nepoštovanje radnog vremena; (e) posredovanje ili ustrajanje na obradi zahtjeva izvan zakonskog okvira; (f) nepoštovanje poslovne tajne ili povjerljivosti zadataka koji su takve prirode; (g) izražavanje kojim se ugrožava ugled javnog tijela ili institucije u kojoj je državni službenik zaposlen; (h) obavljanje političkih aktivnosti tijekom radnog vremena; (i) neopravdano odbijanje obavljanja profesionalnih zadaća; (j) neopravdano odbijanje podvrgavanja liječničkim pregledima medicine rada te liječničkim ispitivanjima u skladu s preporukama liječnika medicine rada, u skladu sa zakonskim odredbama; (k) povreda odredaba o obvezama i zabranama predviđenima zakonom za državne službenike, osim onih koje se odnose na sukob interesa i nespojivost; (l) povreda odredaba o nespojivosti ako državni službenik ne postupi kako bi je okončao u roku od petnaest kalendarskih dana računajući od dana kad je nespojivost nastala; (m) povreda odredaba koje se odnose na sukob interesa; (n) druga djela koja su predviđena kao stegovne povrede u normativnim aktima o državnoj službi i službenicima ili onima koji se na njih primjenjuju. 3. Stegovne sankcije su: […] (f) razrješenje državnog službenika. 4. Stegovne povrede iz stavka 2. kažnjavaju se sljedećim stegovnim sankcijama: (a) stegovna sankcija iz stavka 3. točaka (a) ili (b) zbog stegovnih povreda iz stavka 2. točaka (a), (b) i (d); (b) stegovna sankcija iz stavka 3. točaka (b) do (f) zbog stegovnih povreda iz stavka 2. točke (c); (c) stegovna sankcija iz stavka 3. točaka (c) do (f) zbog stegovnih povreda iz stavka 2. točaka (e) do (h); (d) stegovna sankcija iz stavka 3. za stegovne povrede iz stavka 2. točaka (i) do (k) i (m); (e) stegovna sankcija iz stavka 3. točke (f), pod uvjetima iz članka 520., zbog stegovnih povreda iz stavka 2. točke (l); (f) stegovna sankcija iz stavka 3. za stegovne povrede iz stavka 2. točke (n). […] 6. Prilikom individualizacije stegovne sankcije, u skladu s odredbama stavka 4., u obzir se uzimaju razlozi i težina stegovne povrede, okolnosti u kojima je počinjena, stupanj krivnje i posljedice povrede, opće ponašanje službenika tijekom službe kao i postojanje drugih stegovnih sankcija koje nisu bile izbrisane u skladu s uvjetima utvrđenima ovim zakonikom. […]”
50

Kao treće, suprotno onomu što tvrdi Parlament, ne postoji proturječnost u obrazloženju između, s jedne strane, točaka 66. do 73. i, s druge strane, točaka 120. do 124. pobijane presude. Naime, u točkama 66. do 73. pobijane presude Opći sud samo utvrđuje da je odlukom o utvrđivanju faza u postupku određen opći okvir postupka odabira te da činjenica da tom odlukom nije detaljno utvrđen način na koji se preporuka sastavlja i da se ne precizira da je dokumentacija kandidata stavljena na raspolaganje predsjedništvu zajedno s izvješćem o razgovorima i preporukom nije dovoljna kako bi se smatralo da se navedenom odlukom krše načela dobre uprave, jednakog postupanja i nediskriminacije. Kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 61. svojeg mišljenja, Opći sud u toj fazi svojeg rasuđivanja još nije ispitivao dosljednost kriterija primijenjenih u postupku odabira niti obvezu obavještavanja predsjedništva, tako da utvrđenje iz točke 74. pobijane presude ne dovodi u pitanje utvrđenje iz njezinih točaka 120. do 124.
(6)

dobavljač nije izvršio ugovor sklopljen u skladu s ovim zakonom, […] ili ugovor o koncesiji, ili ga je nepravilno izvršio, i ako to čini bitnu povredu ugovora, kako je definirana građanskim zakonikom […], koja je dovela do raskida ugovora tijekom prethodne tri godine, ili do pravomoćne presude donesene tijekom prethodne tri godine, kojom je prihvaćen zahtjev za naknadu štete javnog naručitelja, naručitelja ili tijela ugovaratelja, na ime štete pretrpljene zbog značajnih ili postojanih nedostataka u dobavljačevu ispunjavanju bitnog uvjeta ugovora, ili do odluke javnog naručitelja, tijekom prethodne tri godine, kojom se utvrđuje da je dobavljačevo ispunjavanje bitnog uvjeta ugovora bilo zahvaćeno značajnim ili postojanim nedostacima koji su, na taj način, doveli do primjene ugovorne kazne. […]
17

Opći sud je pobijanom presudom odbio prigovor nedopuštenosti koji je istaknula Komisija. Nakon što je u točkama 35. do 41. te presude utvrdio da Braesch i dr. imaju svojstvo „odnosne stranke” u smislu članka 108. stavka 2. UFEU‑a i „zainteresirane strane” u smislu članka 1. točke (h) Uredbe 2015/1589, Opći sud je u točkama 43. do 55. pobijane presude smatrao da oni imaju, s jedne strane, pravni interes jer su u dovoljnoj mjeri dokazali da bi im eventualno poništenje sporne odluke moglo donijeti korist, i, s druge strane, u točkama 56. do 64. te presude da imaju i aktivnu procesnu legitimaciju, u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a, s obzirom na to da se odobravanje, u spornoj odluci, mjera potpore u pogledu plana restrukturiranja na njih izravno i osobno odnosi kao na „odnosne stranke” i „zainteresirane strane”.
3. Članak 1. stavak 3. Okvirne odluke 2002/584, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom 2009/299, u vezi s člankom 47. drugim stavkom Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da: pravosudno tijelo izvršenja koje je pozvano odlučiti o predaji osobe protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog ne može odbiti njegovo izvršenje zbog toga što se ta osoba izlaže opasnosti da joj nakon predaje državi članici izdavateljici sudi za to nenadležan sud osim ako, – s jedne strane, to pravosudno tijelo raspolaže objektivnim, vjerodostojnim, preciznim i odgovarajuće aktualiziranim elementima koji, imajući u vidu zahtjev zakonom ustanovljenog suda, potvrđuju postojanje sustavnih ili općih nedostataka u funkcioniranju pravosudnog sustava države članice izdavateljice odnosno nedostataka koji utječu na sudsku zaštitu skupine osoba koju je moguće objektivno utvrditi, a kojoj pripada dotična osoba, te koji podrazumijevaju to da osobe o kojima je riječ u toj državi članici općenito ne raspolažu djelotvornim pravnim lijekom koji omogućava provjeru nadležnosti kaznenog suda pozvanog da im sudi i – s druge strane, navedeno pravosudno tijelo utvrdi da u okviru konkretnih okolnosti predmeta, imajući u vidu, među ostalim, dokaze koje je podastrla osoba protiv koje je izdan europski uhidbeni nalog, a koji se tiču njezine osobne situacije, prirode kaznenog djela zbog kojeg se progoni i činjeničnog konteksta na kojem se temelji izdavanje tog uhidbenog naloga odnosno svake druge relevantne okolnosti, postoje ozbiljni i utvrđeni razlozi za pretpostavku da sud koji će vjerojatno biti pozvan odlučivati u postupku protiv nje u državi članici izdavateljici očito nije za to nadležan. U tom smislu nije od odlučujuće važnosti okolnost da je osoba o kojoj je riječ mogla, pred sudovima države članice izdavateljice, istaknuti svoja temeljna prava kako bi osporila nadležnost pravosudnog tijela izdavatelja i protiv nje izdani europski uhidbeni nalog.
14

S druge strane, sud koji je uputio zahtjev smatra da, s obzirom na sudsku praksu Suda, osobito presudu od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci (C‑622/16 P do C‑624/16 P, EU:C:2018:873, t. 105.), privatna školska ustanova o kojoj je riječ u glavnom postupku, i koja se financira pretežno privatnim sredstvima, obavlja gospodarsku djelatnost koja se sastoji u pružanju usluga. Međutim, s obzirom na to da tom ustanovom upravlja udruga registrirana u Austriji, to pružanje usluga nije prekogranično, osim ako se uzme u obzir da je zahtjev za dodjelu subvencija za navedenu ustanovu podnijela Crkva koja ima sjedište i priznata je u Njemačkoj.
56

U tom pogledu Sud je smatrao da, s obzirom na to da u slučaju skupnog unit–linked ugovora proizvod osiguranja sadržava investicijski element, koji je neodvojiv od tog proizvoda, te ugovorne informacije moraju, među ostalim, sadržavati naznake o osnovnim obilježjima temeljne imovine skupnog unit–linked ugovora. Ti podaci moraju uključivati jasan, točan i razumljiv opis gospodarske i pravne prirode te temeljne imovine, uključujući opća načela kojima se uređuje njezin prinos i jasne, točne i razumljive informacije o strukturnim rizicima povezanima s navedenom temeljnom imovinom, odnosno rizicima koji su svojstveni njezinoj prirodi i mogu izravno utjecati na prava i obveze koji proizlaze iz odnosa osiguranja, kao što su rizik smanjenja vrijednosti udjela u investicijskom fondu s kojim je povezan navedeni ugovor ili kreditni rizik izdavatelja financijskih instrumenata koji čine tu temeljnu imovinu. Nasuprot tomu, navedeni podaci ne moraju nužno uključivati detaljan i iscrpan opis prirode i razmjera svih investicijskih rizika povezanih s temeljnom imovinom skupnog unit‑linked ugovora, kao što su to oni koji proizlaze iz posebnosti različitih financijskih instrumenata od kojih je ona načinjena ili iz tehničkih načina izračuna vrijednosti indeksa na kojem se temelji plaćanje tih financijskih instrumenata, ni iste informacije kao što su one koje je izdavatelj navedenih financijskih instrumenata, kao pružatelj investicijskih usluga, dužan priopćiti svojim klijentima (vidjeti u tom smislu presudu od 24. veljače 2022., A i dr. (Unit‑linked ugovori o osiguranju), C‑143/20 i C‑213/20, EU:C:2022:118, t. 97. i 102. do 105.).
40

Valja dodati to da fizičke osobe koje žele uvoziti nova ili rabljena vozila u Finsku imaju druga rješenja osim uvoza takvih vozila nad kojima osoba ostvaruje puno pravo vlasništva. One mogu, osim slučajeva obuhvaćenih Direktivom Vijeća 83/182/EEZ od 28. ožujka 1983. o oslobođenju od poreza unutar Zajednice za određena prijevozna sredstva koja se privremeno uvoze iz jedne države članice u drugu (SL 1983., L 105, str. 59.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 2., str. 3.), kao što to ističe finska vlada, uvesti motorno vozilo radi privremenog korištenja na temelju ugovora o leasingu ili najmu, što podrazumijeva naplatu poreza na vozila koja se obračunava razmjerno trajanju uporabe predviđenom u tom ugovoru (vidjeti u tom smislu rješenje od 29. rujna 2010., VAV‑Autovermietung, C‑91/10, neobjavljeno, EU:C:2010:558, t. 26. i navedenu sudsku praksu).
32

U tom pogledu, valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru suradnje između Suda i nacionalnih sudova koja je određena člankom 267. UFEU‑a isključivo na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da uvažavajući posebnosti predmeta ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Slijedom navedenog, ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud u načelu mora donijeti odluku (presuda od 15. srpnja 2021., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, t. 54. i navedena sudska praksa).
2

Zahtjevi su podneseni u okviru sporova između društva Sambre & Biesme, société de logement de service public (SLSP) (u daljnjem tekstu: Sambre & Biesme) (predmet C‑383/21) i commune de Farciennes (Općina Farciennes, Belgija) (predmet C‑384/21), s jedne strane, i društva Société wallone du logement (SWL), s druge strane, u vezi s činjenicom da ja potonje društvo poništilo odluke upravnog odbora SLSP‑a Sambre & Biesme kojim je on, s jedne strane, odobrio sklapanje okvirnog sporazuma o zajedničkoj javnoj nabavi s Općinom Farciennes i, s druge strane, predvidio da neće provesti konkurentnu javnu nabavu usluga izrade popisa dijelova građevina koje sadržavaju azbest, s obzirom na odnos in house između SLSP‑a Sambre & Biesme i Intercommunale pour la Gestion et la Réalisation d’Études Techniques et Économiques (Međuopćinska zadruga za upravljanje i izvođenje tehničkih i ekonomskih studija; u daljnjem tekstu: Igretec).