MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

NICHOLASA EMILIOUA

od 7. srpnja 2022. ( 1 )

Predmet C‑88/21

Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai

uz sudjelovanje:

Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud, Litva))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Druga generacija Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) – Odluka 2007/533/PUP – Članci 38. i 39. – Upozorenja o predmetima koji se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku – Djelovanje na temelju upozorenja – Nacionalno pravilo koje zabranjuje registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II – Brisanje upozorenja – Članak 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na vlasništvo – Proporcionalnost”

I. Uvod

1. Dana 14. lipnja 1985. čelnici država i vlada nekolicine država članica okupili su se u malom mjestu u Luksemburgu kako bi potpisali prvi sporazum (Schengenski sporazum) ( 2 ) kojim je otvoren put prema europskom prostoru bez kontrola na unutarnjim granicama: schengenskom prostoru.

2. Taj se zajednički europski prostor tijekom narednih godina razvio ne samo u smislu veličine (geografski, pristupanjem novih država članica), nego i u smislu Unijina pravnog korpusa – poznatog kao schengenska pravna stečevina ( 3 ) – kojim se jamči uredno funkcioniranje tog prostora te osigurava suradnja među državama članicama.

3. Napredak prema prostoru bez unutarnjih granica omogućio je građanima Unije slobodnije kretanje, ali je usporedno stvorio i odgovornost da se na području država članica uspostavi i održava visok stupanj sigurnosti donošenjem mjera za, s jedne strane, sprečavanje i borbu protiv kriminala i, s druge strane, poboljšanje koordinacije i suradnje između policijskih i pravosudnih tijela. Suvišno je spominjati da slobodno kretanje zasigurno može olakšati i prekogranične kriminalne aktivnosti.

4. Ovaj se predmet tiče jednog od ključnih alata stvorenih u vezi s tom odgovornosti, a to je druga generacija Schengeskog informacijskog sustava (u daljnjem tekstu: SIS II), koji je namijenjen upravo očuvanju te sigurnosti i upravljanju granicama u Europi. U tom kontekstu, od Suda se traži da protumači jedan od glavnih instrumenata SIS‑a II, to jest Odluku Vijeća 2007/533/PUP o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) ( 4 ), te konkretno njezin članak 39.

5. Ovaj predmet Sudu pruža priliku da pojasni obveze i diskrecijske ovlasti koje nadležna tijela država članica imaju u slučaju kada je u SIS II uneseno upozorenje za oduzimanje predmeta ili za njegovo korištenje kao dokaza u kaznenom postupku, ali se to upozorenje više ne smatra relevantnim.

II. Pravni okvir

A. Pravo Europske unije

1. Odluka 2007/533

6. Prema članku 3. stavku 1. Odluke 2007/533, za potrebe te iste odluke: „(a) ‚upozorenje’ znači niz podataka unesenih u sustav SIS II koji nadležnim tijelima omogućuju identificirati osobu ili predmet radi poduzimanja konkretnog djelovanja; (b) ‚dopunski podaci’ znači podaci koji nisu pohranjeni u sustav SIS II, ali su povezani s upozorenjima iz SIS[‑a] II, koji se razmjenjuju u sljedećim slučajevima: […]”

7. Članak 8. stavak 1. Odluke 2007/533 predviđa da se „[d]opunski podaci razmjenjuju […] u skladu s odredbama Priručnika [Sirene] uporabom komunikacijske infrastrukture […]”.

8. Poglavlje IX. Odluke 2007/533, naslovljeno „Upozorenja o predmetima koji se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenome postupku”, sačinjeno je od članaka 38. i 39. Članak 38., naslovljen „Ciljevi i uvjeti izdavanja upozorenja”, propisuje: „1. Podaci o predmetima koji se oduzimaju ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku unose se u SIS II. 2. Unose se sljedeće kategorije lako prepoznatljivih predmeta: (a) motorna vozila s cilindričnim kapacitetom iznad 50 cm3, plovila i zrakoplovi; […]”

9. U skladu s člankom 39. Odluke 2007/533, naslovljenim „Izvršenje mjere na temelju upozorenja”: „1. Ako pretraživanje pokaže da za pronađeni predmet postoji upozorenje, tijelo koje je to utvrdilo kontaktira tijelo koje je izdalo upozorenje radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti. […] 2. Podaci iz stavka 1. dostavljaju se razmjenom dopunskih podataka. 3. Država članica koja je pronašla predmet poduzima mjere u skladu s nacionalnim pravom.”

10. Članak 45. Odluke 2007/533, koji uređuje vrijeme čuvanja upozorenja o predmetima, predviđa: „1. Upozorenja o predmetima unesena u sustav SIS II sukladno [Odluci 2007/533] čuvaju se samo ono vrijeme koje je potrebno da bi se ispunila svrha zbog koje su unesena. […] 3. Upozorenja o predmetima unesena u skladu s člankom 38. čuvaju se najdulje 10 godina. […]”

11. Prema članku 49. stavku 2. Odluke 2007/533: „Samo je država članica koja izdaje upozorenje ovlaštena mijenjati, ispravljati, ažurirati ili brisati podatke koji su uneseni.”

2. Uredba (EZ) br. 1986/2006

12. Prema članku 1. stavcima 1. i 2. Uredbe (EZ) br. 1986/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o pristupu drugoj generaciji Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) od strane službi država članica odgovornih za izdavanje potvrda o registraciji vozila ( 5 ): „1. Neovisno o člancima 38., 40. i članku 46. stavku 1. [Odluke 2007/533], službe država članica odgovorne za izdavanje potvrda o registraciji vozila, kako se navodi u Direktivi 1999/37/EZ [od 29. travnja 1999. o dokumentima za registraciju vozila (SL 1999., L 138, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 5., str. 18.)], imaju pristup sljedećim podacima unesenim u SIS II, u skladu s člankom 38. stavkom 2. točkama (a), (b) i (f) [Odluke 2007/533], isključivo u svrhu provjeravanja jesu li vozila koja je potrebno registrirati ukradena, protupravno oduzeta ili izgubljena ili se traži da budu dokazni materijal u kaznenim postupcima: (a) podacima o motornim vozilima obujma cilindra iznad 50 cm3; […] 2. Službe iz stavka 1. koje su vladine službe imaju pravo na neposredan pristup podacima u SIS‑u II.”

3. Priručnik Sirene

13. Unutar okvira SIS‑a II te u skladu s odredbama Provedbene odluke Komisije (EU) 2015/219 od 29. siječnja 2015. o zamjeni Priloga Provedbenoj odluci 2013/115/EU o usvajanju Priručnika [Sirene] i drugih provedbenih mjera za drugu generaciju Schengenskog informacijskog sustava (SIS II), kao i njezina priloga (u daljnjem tekstu: Priručnik Sirene) ( 6 ), države članice razmjenjuju dopunske informacije u vezi s upozorenjima unesenima u SIS II. Kako bi SIS II učinkovito funkcionirao, tu razmjenu informacija provode uredi Sirene.

14. Priručnik Sirene donesen je kako bi se olakšao rad uredâ Sirene, bolje uzele u obzir praktične potrebe korisnika SIS‑a II uključenih u operacije te poboljšala ujednačenost radnih postupaka.

15. U uvodnoj izjavi 4. Priručnika Sirene navedeno je, među ostalim, da se „upozorenje uneseno u SIS II čuva […] samo onoliko dugo koliko je potrebno za postizanje svrhe radi koje je uneseno”.

16. Odjeljak 8. Priručnika Sirene odnosi se konkretno na „[u]pozorenja o predmetima koji se oduzimaju ili upotrebljavaju kao dokaz (članak 38. [Odluke 2007/533])”. Odjeljak 8.4. Priručnika Sirene, naslovljen „[Brisanje] [u]pozorenja o predmetima koji se oduzimaju ili upotrebljavaju kao dokaz u kaznenome postupku”, predviđa da se upozorenje briše kada: „(a) se oduzme predmet ili poduzme jednakovrijedna mjera nakon što su naknadno razmijenjene potrebne dopunske informacije među uredima [Sirene] ili se predmet uključi u drugi sudski ili upravni postupak (npr. sudski postupak o kupnji u dobroj vjeri, spornom vlasništvu ili pravna suradnja o dokazima); (b) upozorenju istekne valjanost; ili (c) nadležno tijelo države članice izdavateljice donese odluku o brisanju.”

17. Prema odjeljku 2.2.2. Dodatka 2. Priručniku Sirene, tijela države članice koja je pronašla predmet moraju, u skladu s nacionalnim pravom, (i.) oduzeti predmet ili poduzeti sve potrebne zaštitne mjere, (ii.) identificirati osobu koja posjeduje predmet, te (iii.) kontaktirati ured Sirene države članice izdavateljice.

B. Nacionalno pravo

18. Točka 3. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministro įsakymas Nr. 1V‑324 dėl Lietuvos nacionalinės antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos nuostatų patvirtinimo (Odluka ministra unutarnjih poslova Republike Litve br. 1V‑324 o odobrenju Pravilnika za drugu generaciju litavskog nacionalnog Schengenskog informacijskog sustava) od 17. rujna 2007. (u daljnjem tekstu: nacionalna odluka o SIS‑u II) predviđa da se litavski nacionalni sustav SIS II (u daljnjem tekstu: N.SIS II) uspostavlja i djeluje na temelju prava Unije.

19. U skladu s točkom 25. nacionalne odluke o SIS‑u II, javnom poduzeću Regitra odobrava se pristup popisu podataka iz N.SIS‑a II koji se odnose na tražena motorna vozila i njihove prikolice, nacionalni registar vozila i registracijske dokumente traženih motornih vozila.

20. Prema točkama 13. do 13.3. Pravilnika o registraciji motornih vozila i njihovih prikolica, koji je odobren Odlukom br. 260 ministra unutarnjih poslova Republike Litve od 25. svibnja 2001. (u daljnjem tekstu: Pravilnik o registraciji), javno poduzeće Regitra obavještava policiju kada, među ostalim, podnositelj želi registrirati vozilo čiji su motor ili registarska tablica upisani u registar traženih vozila u litavskom N.SIS‑u II ili je sâmo vozilo upisano u taj registar.

21. Točka 14. Pravilnika o registraciji predviđa da se vozila navedena u točki 13.1.1. tog pravilnika, nakon obavještavanja policije u slučajevima iz točaka 13.1. do 13.3. tog pravilnika, mogu registrirati tek nakon što su izbrisana iz registra traženih vozila, tj. iz litavskog N.SIS‑a II.

III. Činjenično stanje, nacionalni postupak i prethodna pitanja

22. D. R. je 13. studenoga 2015. kupio vozilo u Njemačkoj na temelju ugovora sklopljenog s društvom A. M. Transportas. To je vozilo tjedan dana kasnije odjavljeno iz njemačkog registra te je prevezeno u Litvu, gdje je prodano drugoj osobi.

23. Novi vlasnik je 22. veljače 2016. pokušao registrirati vozilo u Litvi, ali u tome nije uspio zato što je u SIS‑u II za to vozilo bilo uneseno upozorenje koje je 23. prosinca 2015. izdano u Bugarskoj zato što je odnosno vozilo navodno ukradeno.

24. Litavska tijela obavijestila su bugarska tijela da je vozilo pronađeno te je u pogledu njega pokrenuta kaznena istraga. Međutim, ta je istraga obustavljena odlukom Okružnog državnog odvjetništva u Marijampolėu (Litva) od 21. rujna 2016., uz zaključak da u Litvi nije počinjeno nikakvo kazneno djelo. Predmetno vozilo je na temelju te odluke vraćeno D. R.-u, dok je društvu NABKO HOLDING GRUP (Bugarska), koje je bilo vlasnik vozila u trenutku navodne krađe, o tome poslana obavijest zajedno s podacima o D. R.-u.

25. Međutim, nadležna tijela u Bugarskoj više od tri godine nisu ništa poduzela kako bi iz SIS‑a II uklonila upozorenje za to vozilo.

26. D. R. je 20. veljače 2019. zatražio od regionalne ispostave VĮ Regitra (u daljnjem tekstu: Regitra) registraciju vozila u Litvi. Međutim, ta je regionalna ispostava odbila taj zahtjev. Iako je D. R. pobijao tu odluku, Regitra je potvrdila svoju odluku na temelju članka 14. Pravilnika o registraciji s obzirom na to da su podaci o potrazi za vozilom u Bugarskoj bili uneseni u SIS II te su i dalje bili u njemu.

27. D. R. je protiv Regitrine odluke podnio tužbu Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Okružni upravni sud u Kaunasu, Litva). Prema mišljenju tog suda, čini se da nacionalna odredba na temelju koje je Regitra potvrdila svoju prvotnu odluku neproporcionalno ograničava pravo vlasnika vozila na vlasništvo i njegovo pravo da raspolaže svojom imovinom. Naime, zabrana registracije vozila ima neodređeno trajanje te se ne može prilagođavati konkretnim okolnostima pojedinog slučaja.

28. S obzirom na to, nacionalni je sud odlučio predmet uputiti Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasu (Vrhovni upravni sud, Litva) kako bi on razmotrio ta pitanja. Taj sud ima iste dvojbe kao Regionų apygardos administracinio teismo Kauno rūmai (Okružni upravni sud u Kaunasu). Konkretno, s obzirom na to da su određene odredbe Pravilnika o registraciji usvojene kako bi se osiguralo ostvarivanje ciljeva schengenske pravne stečevine te doprinijelo općem funkcioniranju SIS‑a II, sud koji je uputio zahtjev pita se jesu li ta pravila spojiva s pravom Unije.

29. Shodno tomu, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud) odlučio je prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 39. [Odluke 2007/533], osobito njegov stavak 3., tumačiti na način da se njime nameće obveza zabrane registracije predmeta za koje je izdano upozorenje u Schengenskom informacijskom sustavu iako upozorenje više nije relevantno (vozilo je pronađeno, kazneni postupak u državi članici u kojoj je vozilo pronađeno obustavljen je jer je utvrđeno da u toj državi članici nije počinjeno nikakvo kazneno djelo, država članica koja je unijela upozorenje bila je obaviještena, ali nije poduzela radnje kako bi izbrisala upozorenje iz sustava)? 2. Treba li članak 39. [Odluke 2007/533], osobito njegov stavak 3., tumačiti na način da se njime obvezuje državu članicu koja je pronašla predmet za koji je izdano upozorenje u skladu s člankom 38. stavkom 1. odluke, da donese nacionalne pravne odredbe kojima bi se zabranile sve radnje u vezi s pronađenim predmetom osim radnji kojima bi se postigao cilj iz članka 38. (oduzimanje ili korištenje kao dokaza u kaznenom postupku)? 3. Treba li članak 39. [Odluke 2007/533], osobito njegov stavak 3., tumačiti na način da državama članicama dopušta da donesu pravna pravila kojima bi se predvidjele iznimke od zabrane registracije vozila za koja je u SIS‑u uneseno upozorenje u skladu s člankom 38. Odluke, nakon što nadležna tijela države članice poduzmu korake u cilju obavještavanja države članice koja je unijela upozorenje o pronađenom predmetu?”

30. Pisana očitovanja podnijele su latvijska, litavska, nizozemska i portugalska vlada te Europska komisija.

IV. Analiza

31. Sud koji je uputio zahtjev svojim trima pitanjima, koja valja zajedno razmotriti, u biti pita zahtijeva li članak 39. Odluke 2007/533 od država članica da zabrane registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II odnosno protive li mu se odstupanja od takve zabrane kada se upozorenje više ne smatra relevantnim.

32. Nakon što veoma kratko opišem tekst i svrhu članka 39. Odluke 2007/533 (A), pozabavit ću se prvim pitanjem koje sud koji je uputio zahtjev otvara: zahtijeva li ta odredba od država članica da zabrane registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II (B). Potom ću pojasniti kada takvo upozorenje treba izbrisati, nakon čega ću se okrenuti drugom pitanju koje sud koji je uputio zahtjev otvara: protivi li se pravu Unije nacionalno pravilo koje zabranjuje registraciju vozila ako upozorenje više nije relevantno ili aktualno (C).

A. Kratko predstavljanje članka 39. Odluke 2007/533

33. SIS II, koji je pušten u rad 9. travnja 2013., bitan je alat za jamčenje visokog stupnja sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde Europske unije kao i za osiguravanje primjene odredbi schengenske pravne stečevine. Kako bi se ti ciljevi ostvarili, sustav je osmišljen tako da tijelima država članica nadležnima za sigurnost omogući unošenje određenih informacija u SIS II i razmjenu dopunskih informacija radi poduzimanja konkretnog djelovanja. U vezi s tim SIS II sadržava, među ostalim, upozorenja u pogledu određenih predmeta, kao što su novčanice, vatreno oružje i ukradena, protupravno oduzeta ili izgubljena vozila.

34. Upozorenje u pogledu takvih predmeta može se unijeti, među ostalim, za potrebe njihova oduzimanja ili korištenja kao dokaza u kaznenim postupcima u skladu s člankom 38. Odluke 2007/533. U tom kontekstu, članak 39. te odluke – koji je u središtu ovog predmeta – odnosi se na djelovanje koje trebaju poduzeti tijela države članice koja je pronašla predmet (u daljnjem tekstu: država članica izvršiteljica) za koji su tijela druge države članice (u daljnjem tekstu: država članica izdavateljica) unijela upozorenje u SIS II.

35. Članak 39. stavak 1. Odluke 2007/533 nalaže tijelima države članice izvršiteljice da kontaktiraju tijela države članice izdavateljice „radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti”. U stavku 3. te odredbe nalaže se pak državi članici izvršiteljici da „poduz[me] mjere u skladu s nacionalnim pravom”.

36. Kako je nezavisni odvjetnik P. Pikamäe nedavno naglasio, tekst te odredbe nije naročito precizan. Međutim, u odjeljku 2.2.2. Dodatka 2. Priručniku Sirene – kojim je svrha pojasniti pitanje djelovanja koje država članica izvršiteljica treba poduzeti – objašnjava se da je to djelovanje strukturirano oko sljedećih triju koraka: kao prvo, oduzimanje predmeta ili poduzimanje svih potrebnih zaštitnih mjera, kao drugo, identificiranje osobe koja posjeduje predmet i, kao treće, stupanje u kontakt s uredom Sirene države članice izdavateljice radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti ( 7 ).

37. S time na umu, sada ću se okrenuti prvom pitanju koje sud koji je uputio zahtjev otvara: zahtijeva li članak 39. Odluke 2007/533 od država članica da zabrane registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II.

B. Zahtijeva li članak 39. Odluke 2007/533 od država članica da zabrane registraciju vozila?

38. U kontekstu razmatranja tog pitanja uvodno treba istaknuti da razna očitovanja iznesena u ovom postupku sadržavaju različita mišljenja o načinu na koji to pitanje treba riješiti. Dok latvijska i litavska vlada smatraju da članak 39. Odluke 2007/533 zahtijeva od država članica da usvoje takvo pravilo, nizozemska i portugalska vlada suprotnog su stajališta. Komisija pak zauzima nekakav srednji put između tih dvaju stajališta: registracija vozila protivi se, barem u početku, članku 39. Odluke 2007/533. Međutim, prema Komisijinu mišljenju, država članica registraciju vozila više ne mora zabranjivati kada je ostvaren cilj radi kojeg je upozorenje uneseno u SIS II.

39. Ukratko, iako argumenti latvijske i litavske vlade otvaraju relevantna pitanja, u bitnome se slažem s nizozemskom i portugalskom vladom.

40. Za početak treba imati na umu da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst već i kontekst te ciljeve propisa čiji je dio ( 8 ).

41. U kontekstu ovog predmeta nesporno je da je članak 39. Odluke 2007/533 široko i načelno formuliran. To zapravo vrijedi i za odjeljak 2.2.2. Dodatka 2. Priručniku Sirene, u kojem je, kako je navedeno u točki 36. ovog mišljenja, pojašnjeno koje točno radnje moraju poduzeti tijela države članice izvršiteljice prije nego što kontaktiraju tijela države članice izdavateljice.

42. Ni u jednoj od tih odredbi ne govori se izričito o obvezi država članica da zabrane registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II. Smatram da takva obveza ni prešutno ne proizlazi iz tih odredbi.

43. U odjeljku 2.2.2. Dodatka 2. Priručniku Sirene „sve potrebne zaštitne mjere” navode se kao alternativa oduzimanju pronađenog predmeta, dok se u članku 39. stavku 1. Odluke 2007/533 govori tek o dogovoru s državom članicom izdavateljicom o „mjerama koje se trebaju poduzeti”. Stoga, zaštitne mjere koje država članica izvršiteljica ima poduzeti zamišljene su samo kao zamjena (potencijalno učinkovitijem) oduzimanju dotičnog predmeta, dok su mjere koje se imaju poduzeti nakon razmjene informacija između tijela države članice izvršiteljice i izdavateljice, one o kojima su se ta tijela dogovorila.

44. Činjenicu da država članica izvršiteljica ima značajnu slobodu u tom kontekstu dodatno podupire članak 39. stavak 3. Odluke 2007/533, prema kojem mjere koje se poduzimaju moraju biti „u skladu s nacionalnim pravom”.

45. Shodno tomu, u članku 39. Odluke 2007/533 ne vidim niti jedan tekstualni element koji bi sugerirao da postoji, izričito ili prešutno, obveza države članice izvršiteljice da poduzme određene konkretne mjere koje nadilaze moguće oduzimanje predmeta (ili istovjetne mjere) i identificiranje osobe koja posjeduje predmet. Konkretno, ništa ne upućuje na postojanje obveze država članica da zabrane registraciju vozila za koja je uneseno upozorenje u SIS II ( 9 ).

46. Čini se da u prilog tom utvrđenju govori i sustavno tumačenje relevantnih odredbi prava Unije i povezanih zakonodavnih akata Unije.

47. Kao prvo, niti jedna odredba ili uvodna izjava Odluke 2007/533 ne sadržava nikakve dodatne pojedinosti o načinu na koji bi države članice trebale (ili uopće mogu) ispuniti svoju obvezu iz članka 39. te odluke da „poduz[mu] mjere u skladu s nacionalnim pravom”. Osim toga, kako sam već istaknuo, Priručnik Sirene o tome ništa ne predviđa osim onog što je navedeno u spomenutom odjeljku 2.2.2. ( 10 ).

48. Kao drugo, kako navodi nizozemska vlada, korisno je osvrnuti se na Uredbu br. 1986/2006 jer je to uredba koja službama država članica odgovornima za izdavanje potvrda o registraciji vozila daje pristup podacima pohranjenima u SIS‑u II. U članku 1. stavku 1. te uredbe, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 8., objašnjeno je da se takav pristup pruža nadležnim službama u upravnu „svrhu provjeravanja jesu li vozila koja je potrebno registrirati ukradena, protupravno oduzeta ili izgubljena ili se traži da budu dokazni materijal u kaznenim postupcima”. Stoga se može tvrditi da bi zakonodavac Unije, da je htio tim tijelima onemogućiti da registriraju vozilo za koje su u SIS‑u II otkrila upozorenje, bio to izričito propisao u toj uredbi.

49. Stoga mi se čini da je zakonodavac Unije svjesno odlučio ništa konkretno ne navesti u pogledu toga koje točno mjere države članice trebaju poduzeti radi izvršenja upozorenja unesenog u SIS II u skladu s člankom 38. Odluke 2007/533. Zakonodavac je htio državama članicama ostaviti široku marginu prosudbe u tom pogledu.

50. S obzirom na to, te u skladu s takvom diskrecijskom ovlašću, ističem da nekoliko država članica doista dopušta, ili barem izričito ne zabranjuje, registraciju vozila čak i kada je za njega uneseno upozorenje u SIS II. Uostalom, registracija je samo formalan postupak određivanja vlasnika ili korisnika vozila, u najvećoj mjeri za potrebe oporezivanja ili otkrivanja protupravnih radnji.

51. Međutim, latvijska i litavska vlada tvrde da bi strože tumačenje članka 38. Odluke 2007/533 bilo dosljednije općim ciljevima te odluke te da bi tumačenje koje se predlaže u ovom mišljenju djelomično lišilo članak 39. Odluke 2007/533 njegove učinkovitosti.

52. U tom se pogledu mora priznati da se čini da nacionalna mjera koja zabranjuje registraciju vozila za koja je izdano upozorenje može doprinijeti osiguravanju „visokog stupnja sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde Europske unije”, što je ključni cilj SIS‑a II ( 11 ). Slično tomu, čini se da je takva mjera usto prikladna za poboljšanje učinkovitosti upozorenja unesenih u SIS II u skladu s člankom 38. Odluke 2007/533.

53. Naime, iako nacionalno pravilo koje apsolutno zabranjuje registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II nije mjera koja je izravno namijenjena oduzimanju tog vozila ili njegovu korištenju kao dokaza u kaznenom postupku, takva mjera ipak može pomoći u sprečavanju korištenja ili prodaje tog vozila, čime se minimizira opasnost od toga da to vozilo izbjegne oduzimanje ili od toga da ga se ne može koristiti kao dokaz u kaznenom postupku. Zbog tog razloga, nacionalno pravilo poput onog o kojem je riječ u ovom predmetu doista može pomoći nadležnim tijelima kada je u pitanju poduzimanje koraka potrebnih za izvršavanje upozorenja i ostvarivanje ciljeva predviđenih člankom 38. Odluke 2007/533.

54. Kako god bilo, ti argumenti ne dovode nužno do zaključka da su države članice zapravo obvezne u svoja nacionalna prava uvesti pravilo poput onog o kojem je ovdje riječ.

55. Osim gore navedenih tekstualnih elemenata, ne smije se zaboraviti što je SIS II u svojoj biti te na koji bi način trebao funkcionirati. SIS II je – kako iz samog njegova naziva nepogrešivo proizlazi – informacijski sustav ( 12 ). Odluka 2007/533 služi uspostavi i uređenju zajedničkog informacijskog sustava ( 13 ) čija je neposredna svrha da „podupire operativnu suradnju policijskih i pravosudnih tijela u kaznenim stvarima” ( 14 ).

56. Shodno tomu, Odluka 2007/533 u svojoj je osnovi instrument usvojen radi uspostave informacijskog sustava i određivanja pravila koja su potrebna za funkcioniranje tog sustava: tko treba upravljati sustavom, koje informacije treba u njega unositi i kako, kada informacije treba dodavati i brisati, i tako dalje. Filozofija na kojoj SIS II počiva jednostavna je: nacionalna tijela trebaju razmjenjivati informacije i surađivati.

57. Nasuprot tomu, svrha Odluke 2007/533 nije određivanje materijalnih pravila o tome što nacionalna tijela moraju činiti povrh onoga što je izričito propisano u Dodatku 2. Priručniku Sirene, a to je (i.) oduzimanje predmeta (ili poduzimanje istovjetnih zaštitnih mjera) i identificiranje osobe koja posjeduje taj predmet, te (ii.) suradnja s tijelima na odgovarajućoj propisanoj razini.

58. Takva pravila nisu usklađena pravom Unije, već se u cijelosti određuju u nacionalnim pravima ( 15 ). To je slučaj čak i kada takva pravila mogu (i.) doprinijeti cilju da se osigura visok stupanj sigurnosti u području slobode, sigurnosti i pravde, i/ili (ii.) poboljšati učinkovitost upozorenja unesenih u SIS II.

59. U pogledu potonjeg aspekta samo bih dodao da, u sustavu Unije, načelo učinkovitosti podrazumijeva prije svega to da tumačenje Unijinih pravila treba osigurati minimum učinkovitosti kako se njihovo postojanje ne bi svelo na puku formalnost, dok su isključena tumačenja koja dovode do apsurdnog ili neprihvatljivog ishoda. Načelo učinkovitosti ne treba shvaćati kao sredstvo maksimiziranja dosega i djelovanja pravila Unije, osobito kada bi to nadilazilo jasne namjere zakonodavca Unije ( 16 ).

60. Zaključno, smatram da članak 39. Odluke 2007/533 ne zahtijeva od država članica da zabrane registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II.

61. Međutim, jednako mi je očito da u Odluci 2007/533 nema ničega što bi, barem načelno, zabranjivalo da države članice propišu takvo pravilo. Kako je spomenuto u točkama 52. i 53. ovog mišljenja, takva mjera doista može osigurati da se pronađeni predmeti iz upozorenja nakon toga oduzmu ili koriste kao dokaz u kaznenom postupku te time doprinijeti ostvarivanju općih ciljeva radi kojih je SIS II uspostavljen.

62. Međutim, kao i sa svim drugim nacionalnim pravilima ili mjerama usvojenima radi provedbe zakonodavstva Unije na nacionalnoj razini, takvo pravilo mora biti u skladu s drugim pravilima i načelima koja proizlaze iz prava Unije u širem smislu, uključujući Povelju Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).

63. Taj potonji navod dovodi me do pitanja vrijedi li gore izloženi odgovor i u okolnostima u kojima se za upozorenje uneseno u SIS II smatra da više nije relevantno s obzirom na to da je svrha radi koje je upozorenje uneseno ispunjena.

C. Protivi li se članku 39. to da države članice zabrane registraciju vozila kada se upozorenje u SIS‑u II više ne smatra relevantnim?

64. Treba podsjetiti na to da je isključivo sud koji je uputio zahtjev nadležan ocijeniti i utvrditi činjenične okolnosti ovog predmeta. Iz odluke kojom je upućen zahtjev jasno proizlazi da taj sud smatra da upozorenje koje je za odnosno vozilo uneseno u SIS II više nije relevantno.

65. Sud koji je uputio zahtjev ističe da je, ako je takva pretpostavka točna, upitno je li nacionalno pravilo koje apsolutno zabranjuje registraciju vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II te koje se ne može prilagođavati konkretnim pojedinačnim okolnostima, primjerice, okolnostima u kojima to upozorenje više nije relevantno ili aktualno, spojivo s pravom Unije, osobito s pravom na vlasništvo i načelom proporcionalnosti.

66. Kako bih sudu koji je uputio zahtjev pružio što korisniji odgovor, prvo ću razmotriti pitanje kada upozorenje treba izbrisati (1.), nakon čega ću razmotriti jesu li zapažanja suda koji je uputio zahtjev osnovana (2.).

1. Brisanje upozorenja

67. Člankom 45. Odluke 2007/533 uređeno je vrijeme čuvanja upozorenja o predmetima. Iz te odredbe, tumačene u vezi s uvodnom izjavom 13. te odluke, proizlazi da ta upozorenja treba čuvati samo ono vrijeme koje je potrebno da bi se ispunila svrha radi koje su unesena. Čim uvjeti za čuvanje upozorenja prestanu postojati, država članica izdavateljica mora bez odgode izbrisati upozorenje ( 17 ). U Priručniku Sirene objašnjeno je kada se smatra da je upozorenje o predmetu ispunilo svoju svrhu te ga treba izbrisati ( 18 ).

68. Međutim, iz članka 39. Odluke 2007/533 i, općenitije, iz Priručnika Sirene proizlazi da je suradnja kroz komunikaciju – posebice u obliku (i.) početnog kontakta radi dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti i (ii.) dodatne komunikacije putem razmjene dopunskih informacija – neophodna za izvršenje upozorenja i potrebna za ispunjavanje svrhe radi koje je upozorenje uneseno u SIS II.

69. Gotovo je suvišno isticati da obavijest državi članici izdavateljici o lokaciji predmeta nije istovjetna postizanju dogovora o mjerama koje se trebaju poduzeti. Pružanje takve informacije tek je jedan korak (početni) u cjelokupnom procesu. U tom je pogledu legitimno da tijela države članice izvršiteljice očekuju da će, nakon što su uspostavila kontakt, tijela države članice izdavateljice odgovoriti kako bi se moglo poduzeti djelovanje radi ispunjavanja svrhe radi koje je upozorenje i uneseno u SIS II.

70. Ako dođe do takve suradnje, predmet o kojem je riječ vjerojatno će biti predan tijelima države članice izdavateljice nakon njegova početnog oduzimanja. U tom kontekstu, svrha upozorenja smatrat će se ispunjenom te upozorenje stoga treba izbrisati.

71. Međutim, neizbježne su okolnosti u kojima tijela države članice izvršiteljice iniciraju suradnju – često nakon oduzimanja danog predmeta – kontaktiranjem tijela države članice izdavateljice, ali potonja tijela ne odgovore niti poduzmu ikakvo djelovanje.

72. Iz informacija koje je pružio sud koji je uputio zahtjev čini se da bi slučaj iz glavnog postupka mogao zapravo biti primjer toga ( 19 ). Naime, nakon što su pronašla odnosno vozilo, litavska tijela kontaktirala su bugarska tijela kako bi odredila odgovarajuće mjere koje se trebaju poduzeti. Međutim, koliko shvaćam, unatoč značajnom proteku vremena, bugarska tijela do sada nisu reagirala.

73. Smatram da u takvim okolnostima nacionalni sud itekako može zauzeti stajalište da je svrha upozorenja unesenog u SIS II ispunjena, barem djelomično. Naime, tijela države članice izvršiteljice reagirala su na upozorenje te su inicirala kontakt sa svojim kolegama u državi članici izdavateljici. Na taj je način omogućena suradnja između odnosnih nacionalnih upravnih tijela.

74. Sustav upozorenja na kojem počiva SIS II temelji se na načelu uzajamnog povjerenja, koje je kamen temeljac područja slobode, sigurnosti i pravde ( 20 ). To uzajamno povjerenje znači da su tijela države članice izdavateljice načelno ta koja su nadležna odlučiti je li upozorenje uneseno u SIS II relevantno i aktualno. Pravilo je da tijela države članice izvršiteljice moraju vjerovati da je to slučaj i načelno ne mogu to dovoditi u pitanje zanemarivanjem tog upozorenja.

75. Ipak, uzajamno povjerenje ne može postati oblik slijepog povjerenja ( 21 ). Stoga, kada tijela države članice izvršiteljice kontaktiraju svoje kolege, i time izvrše svoju dužnost lojalne suradnje, ali tijela države članice izdavateljice ne reagiraju u razumnom roku (u ovom slučaju tri godine), tijela države članice izvršiteljice trebala bi moći zaključiti da to upozorenje više nije relevantno te ga zanemariti ( 22 ).

76. Međutim, ostaje činjenica da, u skladu s člankom 49. stavkom 2. Odluke 2007/533, to upozorenje može izbrisati samo država članica koja ga je izdala. Dakle, tijela države članice izvršiteljice ne mogu sama to učiniti te moraju poduzeti mjere predviđene relevantnim zakonodavstvom Unije sve dok je to upozorenje još uvijek u sustavu.

77. Unatoč tomu, ništa ne sprečava tijela države članice izvršiteljice da izmijene i/ili prilagode, ovisno o okolnostima slučaja, mjere poduzete radi izvršenja upozorenja koje ne zahtijeva niti jedna odredba prava Unije. Takvo je, kako je prethodno objašnjeno, nacionalno pravilo o kojem je riječ u ovom predmetu. Stoga bi bilo sasvim moguće da ta tijela, nakon što su kontaktirala tijela koja su unijela odnosno upozorenje, a potonja nisu odgovorila u razumnom roku, odluče da zabrana registracije vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II više ne bi trebala vrijediti ako zaključe da to upozorenje, unatoč tomu što je još uvijek u sustavu, više nije relevantno ( 23 ).

78. U svakom slučaju, sud koji je uputio zahtjev u bitnome se pita mora li država članica ukinuti zabranu registracije vozila za koje je uneseno upozorenje u SIS II kada zaključi da to upozorenje, iako je još uvijek u sustavu, više nije relevantno. Drugim riječima, sud koji je uputio zahtjev pita protivi li se pravu Unije nacionalno pravilo koje zabranjuje registraciju predmeta, kao što je vozilo, za koje je uneseno upozorenje u SIS II, ako se to upozorenje više ne smatra relevantnim.

79. U tom se pogledu slažem sa sudom koji je uputio zahtjev da takvo nacionalno pravilo doista može biti problematično iz perspektive prava na vlasništvo zajamčenog člankom 17. Povelje, prema kojem svatko ima pravo na vlasništvo nad svojom na zakonit način stečenom imovinom, koristiti je i njome raspolagati. U nastavku ću se stoga osvrnuti na to pitanje.

2. Pravo na vlasništvo i proporcionalnost

80. Kao prvo, valja podsjetiti na to da temeljna prava zajamčena Poveljom obvezuju države članice kada djeluju unutar područja primjene prava Unije ( 24 ). Nacionalno pravilo o kojem je riječ u ovom predmetu, koje registraciju vozila vezuje uz upozorenje uneseno u SIS II u skladu s posebnim odredbama Odluke 2007/533 kao i s pravilima predviđenima u Priručniku Sirene, očito spada u područje primjene prava Unije. Ono stoga mora biti u skladu s temeljnim pravima zajamčenima Poveljom.

81. Ipak, nije mi teško zaključiti da takvo nacionalno pravilo poput onog o kojemu je konkretno riječ čini ograničenje prava na vlasništvo. Naime, takvo pravilo može osobi koja posjeduje vozilo za koje je uneseno upozorenje u SIS II onemogućiti da to vozilo koristi ili njime raspolaže na način koji želi ( 25 ).

82. Međutim, prema članku 52. stavku 1. Povelje, izvršavanje prava priznatih Poveljom može se ograničiti, pod uvjetom da su ograničenja predviđena zakonom, poštuju bit tih prava i sloboda te su, podložno načelu proporcionalnosti, potrebna i zaista odgovaraju ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija ili potrebi zaštite prava i sloboda drugih osoba.

83. Kako sam već istaknuo, takvo nacionalno pravilo može olakšati izvršenje upozorenja ako njime predviđena zabrana pomaže da se minimizira opasnost od toga da dotično vozilo izbjegne oduzimanje ili od toga da ga se ne može koristiti kao dokaz u kaznenom postupku.

84. Valja podsjetiti na to da se upozorenja unesena u SIS II u skladu s člankom 38. Odluke 2007/533 odnose na predmete koji su često puta ukradeni, protupravno oduzeti ili izgubljeni ili koji čak mogu biti opasni za šire društvo, kao što je slučaj s vatrenim oružjem. Takva se upozorenja stoga izvršavaju kako bi se određeni predmet moglo oduzeti ili upotrijebiti kao dokaz u kaznenom postupku, u općem interesu javnosti. Naime, oduzimanje opasnih predmeta smanjuje njihovu prisutnost na ulicama Europe, dok oduzimanje predmeta koji su ukradeni ili protupravno oduzeti te njihovo korištenje kao dokaza u kaznenom postupku pomaže osiguravanju pravde žrtvama kaznenih djela.

85. Stoga je nedvojbeno da nacionalno pravilo koje onemogućuje registraciju vozila dok se upozorenje za taj predmet ne izbriše iz SIS‑a II služi interesu javnosti te doprinosi ostvarivanju cjelokupnih ciljeva od općeg interesa kojima teži Europska unija, osobito u području slobode, sigurnosti i pravde.

86. Kako god bilo, smatram da pravilo poput onog o kojem je riječ u ovom predmetu može – zbog određenih svojih obilježja – dovesti do nepotrebnog i neproporcionalnog zadiranja u pravo određenih pojedinaca na vlasništvo.

87. Naime, nacionalno pravilo o kojem je ovdje riječ primjenjuje se ad infinitum. Drugim riječima, njime predviđeno ograničenje mogućnosti registracije vozila može trajati neodređeno vrijeme zato što određeno vozilo za koje je uneseno upozorenje u SIS II jednostavno nije moguće registrirati u Litvi sve dok to upozorenje postoji u sustavu.

88. Osim toga, to nacionalno pravilo nije moguće prilagoditi konkretnim pojedinačnim okolnostima, primjerice činjenici da upozorenje više nije relevantno. Stoga, ono tijelima koja odlučuju o registraciji vozila ne omogućuje da odlučuju o primjenjivosti tog ograničenja.

89. Prema mojemu mišljenju, nacionalno pravilo poput onoga o kojem je konkretno riječ doista prekoračuje ono što je nužno za ostvarivanje željenih ciljeva od općeg interesa te neproporcionalno utječe na pravo na vlasništvo pojedinaca koji se nađu u situaciji poput one na koju se odnosi ovaj predmet, to jest u situaciji u kojoj je ispunjena svrha radi koje je upozorenje za vozilo uneseno u SIS II te u kojoj je, slijedom toga, država članica izdavateljica trebala izbrisati to upozorenje, ali takva mjera još nije poduzeta.

90. U takvim je okolnostima teško tvrditi da je takvo ograničenje prava na vlasništvo – u obliku nacionalnog pravila o kakvom je konkretno riječ – i dalje nužno za izvršavanje samog tog upozorenja ili, šire govoreći, za ostvarivanje ciljeva SIS‑a II te za njegovo uredno funkcioniranje.

91. Čini mi se da nemogućnost pojedinca da koristi vozilo ili njime raspolaže na način koji želi, iz razloga što je taj predmet još uvijek upisan u SIS‑u II, neproporcionalno narušava pravo tog pojedinca na vlasništvo ako se to upozorenje još uvijek nalazi u sustavu zato što tijela države članice izdavateljice nisu reagirala i surađivala s tijelima države članice koja je pronašla odnosni predmet.

92. Stoga se priklanjam zaključku da nacionalno pravilo koje apsolutno i na neodređeno vrijeme zabranjuje registraciju vozila prekoračuje ono što je nužno te neproporcionalno zadire u pravo na vlasništvo zajamčeno člankom 17. Povelje ako upozorenje uneseno u SIS II, iako je i dalje u sustavu, objektivno više nije relevantno.

V. Zaključak

93. S obzirom na navedeno, predlažem da Sud na prethodna pitanja koja je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud, Litva) odgovori na sljedeći način: – Članak 39. Odluke Vijeća 2007/533/PUP o osnivanju, radu i korištenju druge generacije Schengenskog informacijskog sustava (SIS II) ne zahtijeva od država članica da zabrane registraciju predmeta, kao što je vozilo, za koje je uneseno upozorenje u SIS II, niti mu se takva zabrana protivi; – Članku 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima protivi se nacionalno pravilo koje apsolutno i na neodređeno vrijeme zabranjuje registraciju vozila, čak i ako je upozorenje uneseno u SIS II i dalje u sustavu iako se više ne smatra relevantnim.

( 1 ) Izvorni jezik: engleski

( 2 ) Sporazum između vlada država Ekonomske unije Beneluxa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (SL 2000., L 239, str. 13.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 6.) (u daljnjem tekstu: Schengenski sporazum)

( 3 ) Schengenska pravna stečevina označava skup pravila, zakonodavstva i sudske prakse koji čini temelj schengenskog prostora omogućujući njegovo uredno funkcioniranje. Vidjeti, osobito, Schengenski sporazum i schengenska pravna stečevina – Konvencija o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluxa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama (SL 2000., L 239, str. 19.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 12.; u daljnjem tekstu: CISA).

( 4 ) Odluka od 12. lipnja 2007. (SL 2007., L 205, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 6., str. 85.). Radi cjelovitosti valja spomenuti stupanje na snagu Uredbe (EU) 2018/1862 Europskog parlamenta i Vijeća od 28. studenoga 2018. o uspostavi, radu i upotrebi Schengenskog informacijskog sustava (SIS) u području policijske suradnje i pravosudne suradnje u kaznenim stvarima, izmjeni i stavljanju izvan snage Odluke Vijeća 2007/533/PUP i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1986/2006 Europskog parlamenta i Vijeća i Odluke Komisije 2010/261/EU (SL 2018., L 312, str. 56.), kojom je stavljeno izvan snage i zamijenjeno nekoliko propisa sekundarnog prava Unije, uključujući Odluku 2007/533. Unatoč tomu, ta je odluka vremenski primjenjiva na slučaj iz glavnog postupka.

( 5 ) SL 2006., L 381, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 84. i ispravak SL 2015., L 26, str. 34.)

( 6 ) SL 2015., L 44, str. 75. „Sirene” je akronim koji se koristi kako bi se definirala struktura SIS‑a II uspostavljena radi razmjene dopunskih informacija (Supplementary Information Request at the National Entries (Zahtjev za dopunske informacije kod nacionalnih unosa)).

( 7 ) Mišljenje u predmetu Načalnik na Rajonno upravlenie Silistra pri Oblastna direkcia na Ministerstvo na vatrešnite raboti (C‑520/20, EU:C:2022:12, t. 32.)

( 8 ) Vidjeti, u tom pogledu, presude od 19. prosinca 2013., Koushkaki (C‑84/12, EU:C:2013:232, t. 34.), i od 16. studenoga 2016., Hemming i dr. (C‑316/15, EU:C:2016:876, t. 27.).

( 9 ) Vidjeti, po analogiji, presudu od 16. lipnja 2022., Načalnik na Rajonno upravlenie Silistra pri Oblastna direkcia na Ministerstvo na vatrešnite raboti (C‑520/20, EU:C:2022:466, t. 51. do 53.)

( 10 ) Vidjeti točke 36. i 41. ovog mišljenja.

( 11 ) Vidjeti članak 1. stavak 2. Odluke 2007/533.

( 12 ) Vidjeti također uvodnu izjavu 4. Odluke 2007/533.

( 13 ) Vidjeti uvodnu izjavu 33. Odluke 2007/533.

( 14 ) Vidjeti uvodnu izjavu 5. Odluke 2007/533.

( 15 ) Vidjeti, mutatis mutandis, mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu Načalnik na Rajonno upravlenie Silistra pri Oblastna direkcia na Ministerstvo na vatrešnite raboti (C‑520/20, EU:C:2022:12, t. 46.).

( 16 ) U pogledu tog pitanja, općenito vidjeti Pescatore, P., „Monisme, dualisme et ‚effet utile’ dans la jurisprudence de la Cour de justice de la Communauté européenne”, u Colneric i dr. (urednici), Une communauté de droit: Festschrift für Gil Carlos Rodríguez Iglesias, Berlin, 2003., str. 340.

( 17 ) Vidjeti također odjeljak 2.9. Priručnika Sirene.

( 18 ) Prema odjeljku 8.4. Priručnika Sirene, upozorenje se briše kada se (a) oduzme predmet ili poduzme istovjetna mjera nakon što su naknadno razmijenjene potrebne dopunske informacije među uredima Sirene ili se predmet uključi u drugi sudski ili upravni postupak; (b) upozorenju istekne valjanost; ili (c) nadležno tijelo države članice izdavateljice donese odluku o brisanju.

( 19 ) Vidjeti, u tom pogledu, točke 25. i 26. ovog mišljenja.

( 20 ) Vidjeti, po analogiji, presudu od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru (C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 78. i 79.).

( 21 ) Lenaerts, K. „La vie après l’avis: Exploring the principle of mutual (yet not blind) trust”, Common Market Law Review, sv. 54., 2017., str. 805. do 840.

( 22 ) Vidjeti, po analogiji, presudu od 6. veljače 2018., Altun i dr. (C‑359/16, EU:C:2018:63, t. 59. i 60.).

( 23 ) Naravno, savjetovao bih tim tijelima da budu izrazito oprezna prilikom ocjenjivanja tog elementa. Naime, nije nezamislivo da uredu Sirene države članice izdavateljice u nekim slučajevima bude potrebno određeno vrijeme da odgovore na obavijest ureda Sirene države članice izvršiteljice. Naime, možda će biti potrebno saslušati različite grane nacionalne uprave ili se s njima uskladiti. Stoga je preporučljivo da se tim tijelima ostavi dovoljno vremena, a vjerojatno i da im se pošalje jedan ili više „podsjetnika”, prije nego što se zaključi da upozorenje više nije relevantno zbog ustrajne šutnje tijela države članice izdavateljice.

( 24 ) Presuda od 26. veljače 2013., Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, t. 21.)

( 25 ) Čini se da je sud koji je uputio zahtjev utvrdio da D. R. nije počinio nikakvo kazneno djelo te da stoga nije sudjelovao u navodnoj krađi odnosnog vozila, već ga je zakonito stekao. Shodno tomu, D. R. se u pogledu tog vozila može pozivati na članak 17. Povelje.