ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
24

Relevantnost tih pitanja objašnjava se činjenicom da iz glavnog predmeta proizlazi da su obveze prijenosa (must carry) na temelju nacionalnog prava propisane poduzećima koja nisu obuhvaćena člankom 31. stavkom 1. Direktive o univerzalnoj usluzi. Naime, kako to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, područje primjene obveze prijenosa (must carry) iz članaka 2-1 i 34‑2 Zakona o slobodi komunikacija različito je od područja primjene propisanog navedenim člankom 31. stavkom 1. Sud koji je uputio zahtjev morat će u okviru glavnog postupka utvrditi jesu li obveze prijenosa (must carry) doista nametnute poduzećima poput društva Playmédia.
56

Konkretnije, kao što to proizlazi iz točaka 87. i 88. pobijane presude, dvije okolnosti na koje se oslonio Opći sud kako bi došao do zaključka navedenog u točki 89. te presude su, s jedne strane, to da je u trenutku kad je Kendrion podnio svoju tužbu u predmetu T‑54/06 i u trenutku kad je osigurao bankarsku garanciju povreda razumnog roka za suđenje bila neočekivana te je to društvo moglo legitimno očekivati da će se s tom tužbom postupati u razumnom roku i, s druge strane, to da je do prekoračenja razumnog roka za suđenje došlo nakon prvotne odluke društva Kendrion da osigura navedenu garanciju.
26

Uvodno valja podsjetiti da je cilj Okvirne odluke 2002/584, kako to osobito proizlazi iz njezina članka 1. stavaka 1. i 2. kao i iz njezinih uvodnih izjava 5. i 7., zamjena multilateralnog sustavaizručivanja, utemeljenog na Europskoj konvenciji o izručenju od 13. prosinca 1957., sustavom predaje osuđenih ili osumnjičenih osoba u svrhe izvršenja kaznenih presuda ili kaznenog progona između pravosudnih tijela, koji se temelji na načelu uzajamnog priznavanja (presuda od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci pravosudnog sustava), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 39. i navedena sudska praksa).
66

Kao četvrto, što se tiče elemenata koji bi mogli, kao što je to navedeno u točki 54. ove presude, poslužiti kao naznake postojanja učinka istovjetnog graničnoj kontroli, osobito onih koji se tiču teritorijalnog područja primjene tih kontrola i razlike između osnove za provođenje navedenih kontrola i osnove za provođenje kontrola na preostalom dijelu njemačkog državnog područja, valja utvrditi da, kao što je to istaknula Komisija u svojem pisanom očitovanju a da to nitko na raspravi pred Sudom nije osporio, kontrole koje se moraju provoditi u skladu s člankom 63. AufenthG‑a obilježava okolnost da do njih dolazi upravo zbog prelaska unutarnje granice.
37

Činjenica da je ta sudska praksa nastala u kontekstu mjera ograničavanja koje se temelje na Zajedničkom stajalištu Vijeća 2001/931/ZVSP od 27. prosinca 2001. o primjeni posebnih mjera u borbi protiv terorizma (SL 2001., L 344, str. 93.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 18., svezak 1., str. 11.), koje se, u skladu s njegovim člankom 1. stavkom 4., izričito odnosi na odluku nadležnog tijela, ne može dovesti u pitanje taj zaključak. Naime, razlike u tekstu, strukturi i cilju, koje je Opći sud utvrdio u točkama 168. do 172. pobijane presude, a koje postoje između, s jedne strane, mjera ograničavanja predviđenih tim zajedničkim stajalištem i, s druge strane, mjera ograničavanja predviđenih Odlukom 2014/119, kako je izmijenjena Odlukom 2015/143 i Uredbom br. 208/2014, kako je izmijenjena Uredbom 2015/138, ne mogu dovesti do ograničavanja primjene jamstava koja proizlaze iz te sudske prakse samo na mjere ograničavanja donesene u području borbe protiv terorizma, odnosno na mjere iz tog zajedničkog stajališta, pri čemu su isključene one koje Vijeće slijedom političkog odabira donosi u okviru suradnje s trećom državom.
20

Nakon poreznog nadzora, Finanční úřad pro Jihočeský kraj (Porezni ured za južnu Češku, Češka Republika) (u daljnjem tekstu: porezna uprava) utvrdio je da su za porezno razdoblje za mjesece od siječnja do travnja, rujan, studeni i prosinac 2010. godine Arexova stjecanja predstavljala stjecanja unutar Zajednice. To je tijelo – referirajući se na presude od 6. travnja 2006., EMAG Handel Eder (C‑245/04, EU:C:2006:232) i od 16. prosinca 2010., Euro Tyre Holding (C‑430/09, EU:C:2010:786) i navodeći da se u slučaju lanca transakcija povezanih samo s jednim prijevozom unutar Zajednice on može pripisati samo jednoj od transakcija – smatralo da se mjesto Arexova stjecanja nalazi u Austriji, a ne u Češkoj Republici. Naime, to je društvo steklo pravo raspolaganja robom u svojstvu vlasnika u Austriji jer je snosilo rizik povezan s njom te je provelo prijevoz prema Češkoj Republici za vlastiti račun.
8

Drugi dio KN‑a sadržava također odsjek XV. naslovljen „Obične kovine i proizvodi od običnih kovina”, čija napomena 2. glasi kako slijedi: „U cijelom se nazivlju, pod pojmom ,dijelovi opće uporabe' podrazumijeva: a) proizvode iz tarifnog broja 7307, 7312, 7315, 7317 ili 7318 i slične proizvode od drugih običnih kovina; b) opruge i listove za opruge, od običnih kovina, osim opruga za ručne i ostale satove (tarifni broj 9114); i c) proizvode iz tarifnih brojeva 8301, 8302, 8308, 8310 te okvire i zrcala, od običnih kovina, iz tarifnog broja 8306. U poglavljima 73. do 76. i 78. do 82. (osim u tarifnom broju 7315), pod pojmom dijelovi proizvoda ne uključuje se dijelove opće uporabe kako su prethodno definirani. Uzimajući u obzir prethodni odlomak i napomenu 1 uz poglavlje 83, proizvode iz poglavlja 82 ili 83 isključuje se iz poglavlja od 72 do 76 i od 78 do 81.”
37

Kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 62. i sljedećim točkama svojeg mišljenja, činjenica da je u ovom predmetu došlo do ostvarivanja tih ovlasti proizlazi iz naravi i načina izmjena postojećeg odnosa između Helenske Republike i vlasnika državnih vrijednosnih papira o kojima je riječ o glavnom postupku te iz iznimnih okolnosti u kojima je došlo do tih izmjena.
84

U tom pogledu, valja podsjetiti na to da članak 5. Okvirnog sporazuma, čiji je smisao provedba jednog od ciljeva kojima teži, a to je urediti uzastopnu primjenu ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme, u točki 1. nalaže državama članicama da donesu najmanje jednu od mjera koje nabraja, koja će biti učinkovita i obvezujuća, kada njihovo domaće pravo ne sadržava odgovarajuće pravne mjere. Mjere tako nabrojane u točki 1. podtočkama (a) do (c) tog članka, kojih ima tri, redom se odnose na objektivne razloge kojima se opravdava obnavljanje takvih ugovora ili takvih radnih odnosa, na najdulje ukupno trajanje tih uzastopnih ugovora o radu ili tih radnih odnosa na određeno vrijeme i na broj obnavljanja istih (presuda od 14. rujna 2016., Martínez Andrés i Castrejana López, C‑184/15 i C‑197/15, EU:C:2016:680, t. 35. i navedena sudska praksa).
23

Zainteresirane osobe podnijele su žalbu drugostupanjskom tijelu protiv odluka o prestanku radnog odnosa koje su se na njih odnosile. Budući da su njihove žalbe prešutno odbijene, one su 12. travnja 2013. pred Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 2 (Toledo) [Sud za upravne sporove br. 2 (Toledo), Španjolska] podnijele tužbu, među ostalim, za poništenje prešutne odluke o odbijanju i odluka o prestanku radnog odnosa koje su se na njih odnosile te priznavanje njihova prava da ostanu na svojim radnim mjestima do 14. rujna 2012. U potporu svojim tužbama, zainteresirane osobe isticale su, među ostalim, da se odlukama o prestanku radnog odnosa povređuje načelo jednakog postupanja u dijelu u kojem dovode do drukčijeg postupanja prema nastavnicima ovisno o tome jesu li privremeni ili karijerni službenici jer potonji zadržavaju svoje radno mjesto nakon završetka nastave.
39

U tim je okolnostima Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Protivi li se odredbama Direktive [2001/83], i to konkretno člancima 5. i 6. u vezi s uvodnom izjavom 2. [te] direktive, primjena nacionalnog zakona kojim se kroz uključivanje na listu lijekova čije troškove pokriva [SSN], radi postizanja cilja ograničavanja troškova potiče korištenje lijeka izvan terapijske indikacije odobrene za sve pacijente, neovisno o bilo kakvom uzimanju u obzir terapijskih zahtjeva pojedinog pacijenta i neovisno o postojanju i dostupnosti na tržištu lijekova odobrenih za specifičnu terapijsku indikaciju? 2. Može li se članak 3. točka 1. Direktive [2001/83] primjenjivati u slučaju kad se priprema farmaceutskog proizvoda, unatoč tomu što se vrši u ljekarni na temelju liječničkog recepta namijenjenog određenom pacijentu, obavlja serijski, na jednak način i repetitivno, ne uzimajući u obzir specifične zahtjeve pojedinog pacijenta, pri čemu se proizvod izdaje bolničkoj ustanovi a ne pacijentu (s obzirom na to da je lijek klasificiran u razred H‑OSP (lijekovi koji se koriste isključivo u bolničkom okruženju)) te se koristi u ustanovi različitoj od one u kojoj je izvršena priprema? 3. Protivi li se odredbama Uredbe (EZ) [br. 726/2004], i to konkretno člancima 3., 25. i 26. te Prilogu, koji [EMA‑i] povjeravaju isključivu nadležnost za ocjenjivanje profila kakvoće, neškodljivosti i djelotvornosti lijekova čija je terapijska indikacija liječenje onkoloških oboljenja, bilo u okviru postupka izdavanja [OSP‑a] (Obvezni centralizirani postupak) ili u cilju nadziranja koordinirane farmakovigilancije nakon stavljanja lijeka na tržište, primjena nacionalnog zakona koji rezervira za nacionalno regulatorno tijelo (AIFA) nadležnost za provođenje utvrđivanja u pogledu profila neškodljivosti lijekova, vezano uz njihovu uporabu izvan OSP‑a, a to odobrenje ulazi u isključivu nadležnost [Komisije] koja uzima u obzir znanstveno‑tehničku evaluaciju EMA‑e? 4. Protivi li se odredbama Direktive [89/105], i to konkretno članku 1. stavku 3., primjena nacionalnog propisa koji državi članici daje pravo da u okviru vlastitih odluka glede mogućnosti pokrivanja zdravstvenih troškova osiguranika, predvidi mogućnost pokrivanja troškova lijeka koji se koristi izvan terapijskih indikacija navedenih u [OSP‑u] koji izdaje [Komisija] ili specijalizirana europska agencija po provođenju centraliziranog postupka evaluacije, a da pritom nisu ispunjeni uvjeti iz članaka 3. i 5. Direktive [2001/83]?”
3

U drugoj i trećoj uvodnoj izjavi Direktive 86/653 navodi se: „budući da razlike u nacionalnim pravima, koje se odnose na trgovačko zastupanje, značajno utječu na uvjete tržišnog natjecanja i na provođenje djelatnosti zastupanja unutar [Europske unije], te su štetne kako za zaštitu koja se pruža trgovačkim zastupnicima u odnosu na njihove nalogodavce, tako i za sigurnost trgovačkih poslova; budući da su, štoviše, te razlike takve da u značajnoj mjeri sprečavaju sklapanje i izvršavanje ugovora o trgovačkom zastupanju u kojima nalogodavac i trgovački zastupnici imaju poslovni nastan u različitim državama članicama; budući da bi se trgovina robom između država članica trebala odvijati pod uvjetima sličnim onima na jedinstvenom tržištu, te da to iziskuje usklađivanje pravnih sustava država članica do one mjere koja osigurava uredno djelovanje zajedničkog tržišta; budući da u tom pogledu kolizijska pravila ne uklanjaju u području trgovačkog zastupanja prethodno opisane nedosljednosti, niti bi to bio slučaj čak i da ih se učini jednoobraznima, te je stoga predloženo neophodno usklađivanje bez obzira na postojanje tih pravila”.
39

Kad je riječ o navodnoj nemogućnosti belgijske vlade da provjeri poštuje li se takav plan u državi članici različitoj od Kraljevine Belgije tijekom razdoblja od 30 godina, kao što je to određeno propisom o kojem je riječ u glavnom postupku, za šume koje se nalaze na području Flamanske regije iz prethodno navedenog ipak slijedi da se taj argument ne može valjano iznijeti in abstracto te da on podrazumijeva to da porezna tijela države članice oporezivanja dokažu da stvarno ne raspolažu mogućnošću dobivanja traženih podataka tijekom tog razdoblja od nadležnih tijela države članice u kojoj se nalaze te šume.
70

Što se tiče navoda prema kojem članak 24. stavak 3. Direktive 2014/40 dokazuje da su ciljeve te direktive mogle dostatno ostvariti države članice, valja istaknuti da ta odredba svakoj državi članici priznaje mogućnost zabrane određene kategorije duhanskih ili srodnih proizvoda zbog određenih razloga povezanih sa specifičnom situacijom u toj državi članici i pod uvjetom da su te odredbe opravdane potrebom zaštite javnog zdravlja, s obzirom na to da Komisija, međutim, ima ovlast odobriti ili odbiti takve nacionalne odredbe nakon što utvrdi jesu li one opravdane, potrebne i proporcionalne s obzirom na svoj cilj, uzimajući u obzir visoku razinu zaštite zdravlja ljudi koja se navedenom Direktivom osigurava, te jesu li one sredstvo proizvoljne diskriminacije ili prikrivenog ograničavanja trgovine među državama članicama.
26

Što se tiče opće strukture Uredbe br. 861/2007, treba istaknuti, kao što to čini i sud koji je uputio zahtjev, da su tom uredbom predviđena samo prava i obveze tužitelja i tuženika iz glavnog postupka. Prema tome, obrasce A i C iz priloga I. i III. toj uredbi moraju ispuniti tužitelj, tj. „predlagatelj”, kada je riječ o obrascu A, odnosno tuženik, tj. „protustranka”, kada je riječ o obrascu C. Naprotiv, uz iznimku rubrika u obrascima koje su prema Uredbi br. 861/2007 rezervirane za nadležni sud, nijedna druga rubrika nije predviđena za druge osobe eventualno uključene u glavni postupak.
52

Međutim, kao što to proizlazi iz točke 33. ove presude, nacionalni propis o kojem je riječ u glavnom postupku ne predviđa samo različite načine naplate poreza ovisno o rezidentnosti društva kojem se isplaćuju dividende nacionalnog podrijetla, već može dovesti do toga da se oporezivanje dohodaka od dividendi odgodi za kasnije razdoblje u slučaju da rezidentno društvo posluje s gubitkom odnosno do oslobođenja od plaćanja poreza u slučaju prestanka poslovanja, ako ono opet ne počne poslovati s dobitkom (vidjeti analogijom presudu od 10. svibnja 2012., Santander Asset Management SGIIC i dr., C‑338/11 do C‑347/11, EU:C:2012:286, t. 43.).
4

Članak 2. StabAbgG‑a, u svojoj verziji prije stupanja na snagu saveznog zakona, BGBl. I, 184/2013, predviđa: „(1) Osnovica davanja za stabilnost je prosječna nekonsolidirana ukupna bilanca (stavak 2.) kreditne institucije, umanjena za iznose navedene u stavku 2. Za kalendarske godine 2011., 2012. i 2013. kao osnovu treba uzeti prosječnu nekonsolidiranu ukupnu bilancu one poslovne godine koja završava 2010. Počevši od kalendarske godine nakon toga kao osnovu valja uzeti prosječnu nekonsolidiranu ukupnu bilancu one poslovne godine koja završava u godini prije kalendarske godine za koju se mora platiti davanje za stabilnost. […] (6) Za kreditne institucije u skladu s člankom 1. sa sjedištem u drugoj državi članici […], koje u Austriji djeluju putem podružnice, treba izračunati fiktivnu ukupnu bilancu s obzirom na volumen prometa koji treba pripisati toj podružnici u skladu s odredbama stavaka 1. do 5., pri čemu ta fiktivna ukupna bilanca čini osnovicu.”
22

U tim je okolnostima Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) (Arbitražni porezni sud (Centar za upravnu arbitražu)) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 2. stavak 1. točku (c), članak 64. stavak 1., članak 66. [prvu alineju] točku (a) i članak 73. Direktive [o PDV‑u] tumačiti na način da telekomunikacijski operator (televizija, internet, mobilna i fiksna mreža) duguje [PDV] za unaprijed utvrđen iznos koji naplaćuje korisnicima u slučaju prijevremenog raskida ugovora s obvezom trajanja tijekom određenog razdoblja (razdoblje vjernosti) iz razloga koji im se može pripisati, a koji je jednak iznosu osnovne mjesečne naknade koju korisnik duguje na temelju navedenog ugovora, pomnožen s brojem mjesečnih naknada koje preostaju do isteka razdoblja vjernosti, ako je korisniku već izdan račun i operator je, neovisno o tomu je li ga stvarno platio, već prestao pružati usluge, pri čemu je: a) ugovorna svrha zaračunatog iznosa odvraćanje korisnika od nepoštovanja razdoblja vjernosti te naknada štete koju je operator pretrpio zbog nepoštovanja razdoblja vjernosti, odnosno zbog gubitka dobiti koju bi ostvario da je ugovor ostao na snazi do isteka tog razdoblja, zbog ugovaranja nižih tarifa, stavljanja na raspolaganje opreme ili drugih ponuda besplatno ili po nižoj cijeni i zbog troškova oglašavanja i privlačenja korisnika; b) naknada [koju prima trgovački zastupnik] viša u slučaju sklapanja ugovora koji predviđaju razdoblje vjernosti od naknade u ugovorima bez vjernosti, pri čemu se ta naknada, kako za ugovore s razdobljem vjernosti, tako i za one bez njega, izračunava na temelju iznosa mjesečnih naknada određenog ugovorom; c) zaračunati iznos u nacionalnom pravu kvalificiran kao ugovorna kazna. 2. Može li nepostojanje jedne ili više okolnosti navedenih u jednoj ili u više točaka prvog pitanja izmijeniti odgovor na njega?”
40

Kao što to već proizlazi iz točaka 32. do 34. ove presude, država članica koja propiše da nadležna nacionalna tijela klasificiraju kao zatvorene distribucijske sustave one sustave koji ispunjavaju uvjete iz članka 28. stavka 1. Direktive 2009/72 može također propisati, u skladu s člankom 28. stavkom 2. te direktive, da ta tijela operatora tih sustava izuzmu od obveza iz članka 25. stavka 5. i članka 32. stavka 1. te direktive.
9

Članak 5. Uredbe (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2007. o uslugama javnog željezničkog i cestovnog prijevoza putnika i stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 1191/69 i (EEZ) br. 1107/70 (SL 2007., L 315, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 13., str. 96.), naslovljen „Sklapanje ugovora o javnim uslugama”, glasi kako slijedi: „1. Ugovori o javnim uslugama sklapaju se u skladu s pravilima utvrđenim u ovoj Uredbi. Međutim, ugovori o uslugama ili ugovori o javnim uslugama kako su određeni u direktivama [2004/17] ili [2004/18] za usluge javnog prijevoza putnika autobusom ili tramvajem sklapaju se u skladu s postupcima propisanim onim direktivama u kojima takvi ugovori nemaju oblik ugovora o koncesijama za usluge određene u tim direktivama. Kada se ugovori sklapaju u skladu s direktivama [2004/17] ili [2004/18], odredbe stavaka 2. do 6. ovog članka ne primjenjuju se. […] 7. Države članice poduzimaju potrebne mjere da bi osigurale da se odluke donesene u skladu sa stavcima 2. do 6. mogu revidirati brzo i učinkovito, na zahtjev svake osobe u čijem interesu jest ili je bilo dobivanje posebnog ugovora i koja je oštećena ili postoji rizik da bude oštećena navodnom povredom, zbog toga što su takve odluke dovele do povrede prava [Unije] ili nacionalnih pravila kojima se to pravo provodi. […]”
45

U ovom slučaju, s obzirom na utvrđenja o svjedočenju žaliteljeva direktora iz točaka 83. do 86. pobijane presude kao i na ona utemeljena na tom svjedočenju, valja istaknuti da žalitelj ni na koji način nije dokazao da ta utvrđenja predstavljaju pogrešku u analizi Općeg suda koja je dovela do iskrivljavanja. Nadalje, nikakvo iskrivljavanje očito ne proizlazi iz novinskih članaka iz točaka 88. i 89. pobijane presude ni iz zaključaka činjenične naravi Općeg suda iz točaka 91. do 112. pobijane presude. Naprotiv, iz tih utvrđenja vidljivo je da je Opći sud pravilno uzeo u obzir svjedočenje žaliteljeva direktora, navodeći razloge zbog kojih to svjedočenje, kojem treba priznati slabu dokaznu vrijednost, ne omogućava pobijanje zaključka iznesenog u točki 89. pobijane presude, utemeljenog na dokumentima koje je podnijelo Vijeće.
46

U ovom slučaju, žalitelji u svojoj žalbi navode da se šteta koju trpe sastoji, zbog toga što su njihove obveznice ostale u lošoj banci, u tomu da je postupak sanacije imao za posljedicu to da su od imatelja obveznica BES‑a postali imatelji obveznica banke čija je imovina bezvrijedna, banke koja ne može sklapati nove pravne poslove i čije bi odobrenje za pružanje bankovnih usluga trebalo povući nakon kratkog razdoblja likvidacije. Oni su stoga pretrpjeli znatne gubitke i njihov pravni položaj se promijenio. Usto, kao što to proizlazi iz njihova odgovora Općem sudu u vezi s njihovim pravnim interesom i prilogâ tom odgovoru, žalitelji navode da, s obzirom na iznos njihovih financijskih gubitaka, njihova situacija nije usporediva sa situacijom koja nastaje kada se primjenjuju redovna pravila portugalskoga stečajnoga prava s obzirom na to da potonja predviđaju isplatu za sve vjerovnike poduzetnika, uključujući i imatelje podređenih obveznica, iz imovine poduzetnika i u skladu s isplatnim redom. U navedenom odgovoru žalitelji su na temelju toga zaključili da su izgubili pravo postavljanja zahtjeva u vezi sa svom imovinom BES‑a, uključujući zdravu imovinu, prema redovnim portugalskim pravilima u tom području.
39

Što se tiče drugih tipova staništa ili vrsta koje su prisutne na tom području, ali za koje ono nije bilo uvršteno na popis te za tipove staništa i vrste smještene izvan tog područja, valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz članka 6. stavka 3. Direktive o staništima, ona mehanizmu zaštite okoliša koji je njome predviđen podvrgava „[s]vaki plan ili projekt koji nije izravno povezan s upravljanjem područjem ili potreban za njegovo upravljanje, ali bi na njega mogao imati značajan utjecaj”. U tom smislu, kao što je to navela nezavisna odvjetnica u točkama 43. i 48. svojeg mišljenja, iz cilja očuvanja kojem teži Direktiva o staništima, koji je spomenut u točki 35. ove presude, proizlazi da se staništa ili tipične vrste moraju uključiti u odgovarajuću procjenu ako su nužni za očuvanje tipova staništa i vrsta koji su uvršteni na popis za zaštićeno područje.
2.

Protivi li se uređenju Direktive [2003/86] nacionalna odredba poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, prema kojoj se zahtjev za uzimanje u obzir radi spajanja obitelji u skladu s povoljnijim odredbama poglavlja V. te direktive može odbiti samo zbog toga što nije bio podnesen u roku navedenom u članku 12. stavku 1. trećem podstavku? Je li za odgovor na to pitanje relevantno to da se u slučaju prekoračenja gore navedenog roka može podnijeti – neovisno o tome je li to nakon odbijanja ili ne – zahtjev za spajanje obitelji u okviru kojeg se ispituje jesu li ispunjene pretpostavke iz članka 7. Direktive [2003/86] i jesu li uzeti u obzir interesi i okolnosti navedeni u članku 5. stavku 5. i članku 17. iste direktive?”
16

U rujnu 2005. D. P. O’Brien obratio se Employment Tribunalu (Radni sud, Ujedinjena Kraljevina), ističući da ima pravo na takvu mirovinu na temelju Direktive 97/81 i propisa koji tu direktivu prenose u nacionalno pravo. Taj je sud prihvatio njegov zahtjev, no taj zahtjev nije bio uspješan u žalbenom postupku pred Employment Appeal Tribunalom (Žalbeni radni sud, Ujedinjena Kraljevina) i potom pred Court of Appealom (England & Wales) (Civil Division) (Žalbeni sud, Engleska i Wales, Građanski odjel, Ujedinjena Kraljevina). Nastavno na tužbu koja je pred njim podnesena, Supreme Court of the United Kingdom (Vrhovni sud Ujedinjene Kraljevine) obratio se Sudu sa zahtjevom za prethodnu odluku.
8

Članak 91. Carinskog zakonika sadržan u točki I., naslovljenoj „Opće odredbe”, smještenoj pod točkom B, naslovljenom „Vanjski provoz”, odjeljka 3., naslovljenog „Suspenzivni postupci i carinski postupci s gospodarskim učinkom”, istog poglavlja 2. navodi: „1. Postupak vanjskog provoza dopušta kretanje robe od jednog do drugog mjesta unutar carinskog područja [Unije], i to: […] (b) robe Zajednice, u slučajevima i pod uvjetima koji su određeni u skladu s postupkom Odbora, kako bi se onemogućilo da proizvodi koji podliježu ili se koriste izvoznim mjerama, ovisno o okolnostima slučaja, izbjegnu primjenu tih mjera ili se njima neosnovano koriste. [neslužbeni prijevod] 2. Kretanje iz stavka 1. ovog članka odvija se: […] (b) pod pokrićem karneta TIR (Konvencija TIR), pod uvjetom da to kretanje: (1) započinje ili će se završiti izvan [Unije] […]”
34

Kad je riječ o tome ulaze li troškovi vezani uz transakcije prijenosa dionica u područje primjene PDV‑a, valja podsjetiti na to da je Sud u svojoj presudi od 29. listopada 2009., SKF (C‑29/08, EU:C:2009:665) trebao ispitati to pitanje kad je riječ o troškovima koje je društvo majka imalo u okviru transakcije prijenosa dionica društva kćeri i kontroliranog društva kojima je to prvo društvo kao društvo majka pružalo usluge koje su se oporezivale PDV‑om.