Ključne riječi

Sažetak



Ključne riječi

1. Sudski postupak – Akt kojim se pokreće postupak – Formalni zahtjevi – Određivanje predmeta spora – Sažeti prikaz iznesenih razloga – Tužba radi naknade štete koju je navodno prouzročila institucija Unije – Elementi na temelju kojih se može utvrditi postupanje koje se stavlja na teret instituciji, uzročna veza i stvarna te neupitna narav prouzročene štete

(Statut Suda, čl. 21. st. 1. i čl. 53. st. 1.; Poslovnik Općeg suda, čl. 44. st. 1. t. (c))

2. Tužba za naknadu štete – Samostalnost – Iscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava – Iznimka – Nemogućnost ostvarivanja naknade štete pred nacionalnim sudom – Nemogućnost suca Unije da ispita postojanje i obujam štete na koju se poziva zbog neiscrpljivanja nacionalnih pravnih sredstava – Nedopuštenost

(čl. 268. UFEU‑a i 340. st. 2. UFEU‑a; Poslovnik Općeg suda, čl. 44. st. 1. t. (c))

3. Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Dovoljno ozbiljna povreda prava Unije – Diskrecijski prostor institucije prilikom donošenja akta

(čl. 340. st. 2. UFEU‑a)

4. Okoliš – Zagađenje zraka – Direktiva 2003/87 – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Sustav integriranih registara Unije i država članica – Podaci koji se odnose na transakcije emisijskih jedinica – Obavještavanje i povjerljivost – Primjenjiva pravila – Iznimke – Iznimka na koju se poziva privatno društvo koje je navodno bilo žrtva krađe emisijskih jedinica – Isključenje

(Uredba Komisije br. 2216/2004, čl. 10.; Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2003/87, čl. 20.)

5. Okoliš – Zagađenje zraka – Direktiva 2003/87 – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Sustav integriranih registara Unije i država članica – Podaci koji se odnose na transakcije emisijskih jedinica – Obavještavanje i povjerljivost – Primjenjiva pravila – Ograničenje prava na vlasništvo – Nepostojanje

(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 17. st. 1. i čl. 52. st. 1.; Uredba Komisije br. 2216/2004, čl. 10.; Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2003/87, čl. 19. st. 3.)

6. Okoliš – Zagađenje zraka – Direktiva 2003/87 – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Sustav integriranih registara Unije i država članica – Mogućnost Komisije da blokira određene emisijske jedinice unutar registra – Granice

(Uredba Komisije br. 2216/2004, čl. 27. i 69.; Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2003/87, čl. 20.)

7. Sudski postupak – Iznošenje novih razloga tijekom postupka – Pretpostavke – Proširivanje postojećeg razloga – Dopuštenost

(Poslovnik Općeg suda, čl. 44. st. 1. t. (c) i čl. 48. st. 2. podst. 1.)

8. Izvanugovorna odgovornost – Pretpostavke – Zakoniti akt – Šteta koja je nastala zbog odbijanja Komisije da otkrije povjerljive informacije o emisijskim jedinicama stakleničkih plinova i neovlaštenom prijenosu tih emisijskih jedinica s računa društva vlasnika – Nepostojanje izvanredne i posebne štete – Odgovornost Unije – Isključenje

(čl. 340. st. 2. UFEU‑a; Uredba Komisije br. 2216/2004, čl. 10.)

Sažetak

1. Vidjeti tekst odluke.

(t. 55., 56., 181.)

2. Dopuštenost tužbe za naknadu štete predviđene člankom 268. i člankom 340. stavkom 2. UFEU‑a u određenim slučajevima može biti uvjetovana iscrpljivanjem nacionalnih pravnih sredstava za ostvarivanje naknade štete od nacionalnih tijela, uz pretpostavku da ta nacionalna pravna sredstva osiguravaju djelotvornu zaštitu zainteresiranih osoba na način da je na temelju njih moguće ostvariti naknadu štete za koju se tvrdi da je bila pretrpljena.

U tom pogledu, iako neiscrpljivanje nacionalnih pravnih sredstava ne mora automatski dovesti do toga da sudac Unije utvrdi nedopuštenost tužbe, postoji jedan slučaj u kojem okolnost da o tužbi za naknadu štete podnesenoj nacionalnom sudu nije odlučeno na konačan način nužno podrazumijeva nedopuštenost tužbe za naknadu štete podnesene sucu Unije. Riječ je o slučaju u kojem ta okolnost onemogućava potonjem da utvrdi narav i visinu štete na koju se pred njim poziva, uz posljedicu da nisu ispunjene pretpostavke iz članka 44. stavka 1. točke (c) Poslovnika Općeg suda.

Isto tako, ako neka osoba podnese dvije tužbe radi naknade iste štete, jednu protiv nacionalnog tijela, drugu protiv institucije ili tijela Unije i ako postoji opasnost da će, zbog toga što dva suda kojima su tužbe podnesene različito ocjenjuju tu štetu, ona spomenutoj osobi biti nedovoljno ili prekomjerno nadoknađena, sudac Unije mora, prije nego što donese odluku o šteti, pričekati da nacionalni sud donese odluku prije nego što presudi o postojanju i visini štete. On stoga u međuvremenu ne može odlučiti ni o uzročnoj vezi između postupanja koje se Uniji stavlja na teret i štete na koju se poziva. S druge strane, on može, čak i prije nego što nacionalni sudac donese odluku, utvrditi može li postupanje koje se stavlja na teret dovesti do izvanugovorne odgovornosti Unije.

(t. 73.‑75., 79., 80.)

3. Vidjeti tekst odluke.

(t. 87.)

4. Društvo koje je navodno bilo žrtva krađe emisijskih jedinica ne može se pozvati na iznimke od pravila o povjerljivosti informacija o emisijskim jedinicama, predviđene člankom 10. Uredbe br. 2216/2004 o standardiziranom i zaštićenom sustavu registara u skladu s Direktivom 2003/87 i Odlukom br. 280/2004, kako bi od Komisije zatražilo otkrivanje informacija o emisijskim jedinicama u pitanju.

Naime, kao prvo, iako je u članku 20. Direktive 2003/87 o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61 određeno, s jedne strane, da središnji administrator kojeg je odredila Komisija automatski provjerava svaku zabilježenu transakciju kako bi osigurao da ne bude nepravilnosti u operacijama koje se odnose na emisijske jedinice i, s druge strane, da to tijelo, ako se otkriju nepravilnosti, obavješćuje dotičnu državu članicu ili države članice, ni u tom članku kao ni uostalom u drugim odredbama Direktive 2003/87 ili Uredbe br. 2216/2004 nije izričito određeno da Komisija može otkriti informacije o navodno ukradenim emisijskim jedinicama navodnoj žrtvi te krađe. U tom pogledu, spomenutim se člankom 20. ne predviđa otkrivanje informacija o transakciji kod koje postoje nepravilnosti. A fortiori, njime se Komisiju ne obvezuje na otkrivanje informacija o emisijskim jedinicama koje su predmet takve transakcije.

Osim toga, budući da takvo skidanje oznake povjerljivosti nije nužno za pravilnu primjenu neke odredbe Direktive 2003/87 ili Uredbe br. 2216/2004 ili pak pravnog pravila primjenjivoga u nekoj državi članici, društvo se ne može pozvati na iznimku ratione materiae od pravila o povjerljivosti, određenu u članku 10. stavku 1. Uredbe br. 2216/2004.

Kao drugo, budući da je iznimka iz članka 10. stavka 2. Uredbe br. 2216/2004 primjenjiva samo u korist tijela za provedbu zakona država članica, poreznih tijela država članica, OLAF‑a, Europola i administratora registara država članica, dioničko društvo osnovano u skladu s nacionalnim pravom ne može se osnovano pozvati na iznimku ratione personae . Osim toga, Komisija na temelju spomenute iznimke ne bi bila ovlaštena predsjedniku nacionalnog suda, koji djeluju u svojstvu suca privremene pravne zaštite, otkriti povjerljive podatke pohranjene u registrima. Naime, kao sudac u postupku privremene pravne zaštite on nema status tijela za provedbu zakona u smislu stavka 2.a spomenutog članka 10.

(t. 109., 116.‑119., 122., 158.)

5. Čak i kada bi se pravila o povjerljivosti emisijskih jedinica stakleničkih plinova određena člankom 10. Uredbe br. 2216/2004 o standardiziranom i zaštićenom sustavu registara u skladu s Direktivom 2003/87 i Odlukom br. 280/2004 mogla smatrati ograničenjem njegova prava vlasništva zajamčenog člankom 17. stavkom 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, to ograničenje trebalo bi se smatrati sukladnim zahtjevima utvrđenima člankom 52. stavkom 1. te povelje.

Naime, kao prvo, ta pravila o povjerljivosti određena su člankom 10. Uredbe, koji je u skladu s ovlašćujućim odredbama članka 19. stavka 3. Direktive 2003/87 o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61. Ona se stoga moraju smatrati predviđenima zakonom u smislu članka 52. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima. Kao drugo, svrha tih pravila je odgovoriti na potrebu čuvanja poslovne tajne, što je cilj od općeg interesa koji priznaje Unija. Kao treće, navedena pravila ne postavljaju zahtjeve koji su neproporcionalni cilju koji se želi postići. S jedne strane, njima se ne ugrožava bit prava na vlasništvo. Naime, ta pravila sama po sebi ne povrjeđuju izravno to pravo. S druge strane, ona ne prelaze granice onoga što je prikladno i nužno za ostvarivanje spomenutog cilja. Naime, što se tiče navodne krađe emisijskih jedinica stakleničkih plinova, članak 10. Uredbe br. 2216/2004 ne zabranjuje tijelu kaznenog progona da fizičkoj ili pravnoj osobi koja je žrtva navodnoga kaznenog djela otkrije povjerljive informacije koje su potrebne za identifikaciju počiniteljâ kaznenog djela. Naime, u smislu članka 10. stavka 2.b spomenute uredbe, takva se osoba mora smatrati „uključenom“ s obzirom na elemente navedene u svrhu skidanja oznake povjerljivosti. Osim toga, spomenuti članak 10. ne zabranjuje takvoj osobi da na temelju tako otkrivenih informacija poduzme korake radi vraćanja svojih emisijskih jedinica niti taj zadatak čini prekomjerno složenim.

(t. 113., 154., 165.‑169., 224.)

6. Članak 69. Uredbe br. 2216/2004 o standardiziranom i zaštićenom sustavu registara u skladu s Direktivom 2003/87 i Odlukom br. 280/2004 ne dopušta da se blokira pristup određenim računima unutar registra emisijskih jedinica stakleničkih plinova. Njime se samo omogućava da se u slučaju sistemske opasnosti obustavi sav pristup registru kao cjelini ili neovisnom dnevniku transakcija Zajednice kao cjelini. Uredba br. 2216/2004 blokada određenih emisijskih jedinica unutar registra određuje se samo u jednom slučaju, predviđenom njezinim člankom 27. Riječ je o slučaju u kojem operator s obzirom na neko od svojih postrojenja nije u propisanom roku postupio u skladu s tehničkim pravilima o izvještaju o količini stakleničkih plinova koju je ispustilo to postrojenje, a koji je odobrilo nadležno tijelo.

Isto tako, člankom 20. Direktive 2003/87 o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61 Komisiju se ne obvezuje, pa čak ni ovlašćuje, izričito ili prešutno, da ona sama blokira emisijske jedinice na koje se odnose transakcije kod kojih postoje nepravilnosti u smislu tog članka 20. Naime, tim člankom nalaže se, kao prvo, Komisiji da u svojstvu središnjeg administratora obavijesti dotične države članice o postojanju nepravilnosti u transakcijama i, kao drugo, tim državama članicama da ne registriraju te transakcije.

(t. 201., 205., 215.)

7. Vidjeti tekst odluke.

(t. 218.)

8. Sudac Unije koji postupa povodom tužbe radi naknade štete kojom se želi utvrditi odgovornost Unije za štetu prouzročenu zakonitim aktom ne čini pogrešku koja se tiče prava ako ne presudi o pitanju postojanja objektivne odgovornosti Unije i u svakom slučaju odbije argumentaciju koja mu je bila iznesena na temelju nedostatka dokaza da je šteta na koju se poziva izvanredna i posebna. U tom pogledu, štetu treba smatrati izvanrednom ako premašuje granice ekonomskih rizika svojstvenih za poslovanje u predmetnom sektoru i posebnom ako određenu kategoriju gospodarskih subjekata pogađa neproporcionalno u odnosu na druge subjekte.

Izvanrednom štetom se ne može smatrati Komisijina primjena pravila o povjerljivosti koja se odnose na emisijske jedinice stakleničkih plinova iz članka 10. Uredbe br. 2216/2004 o standardiziranom i zaštićenom sustavu registara u skladu s Direktivom 2003/87 i Odlukom br. 280/2004 na društvo vlasnika spomenutih emisijskih jedinica. Naime, okolnost da su pravila o povjerljivosti bila utvrđena člankom 10. Uredbe br. 2216/2004 i da su zatim primijenjena na društvo ne predstavlja izvanredan rizik u predmetnom sektoru, odnosno sektoru gospodarskih subjekata podvrgnutih sustavu trgovanja emisijskim jedinicama Zajednice. U nedostatku takvih pravila ne bi se mogla zaštiti poslovna tajna, što bi ugrozilo samo postojanje tržišta emisijskim jedinicama.

Osim toga, budući da je dobro poznato da otvoreni računalni sustav na internetu putem kojeg se odvija trgovanje emisijskim jedinicama uključuje tehničke rizike, koji su ponekad znatni, šteta koja odgovara vrijednosti emisijskih jedinica prenesenih elektroničkim putem, bez ovlaštenja društva koje je njihov vlasnik, na račune koji nisu njegovi, u svakom se slučaju ne može smatrati štetom koja premašuje ekonomske ili tehničke rizike svojstvene poslovanju u predmetnom sektoru.

(t. 235.‑238.)