ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kod usporedbe zasluga dužnosnika koji su kandidati za promaknuće tijelo za imenovanje ima široke diskrecijske ovlasti, a nadzor sudova Unije se u tom području mora ograničiti na pitanje je li se upravno tijelo, uzimajući u obzir sredstva i razloge koji su ga mogli voditi u njegovoj ocjeni, držalo u nespornim granicama te da nije koristilo svoje ovlasti na očito pogrešan način. Sudovi Unije stoga ne mogu zamijeniti ocjenu tijela za imenovanje svojom ocjenom kvalifikacija i zasluga kandidatâ.

S tim u vezi, da bi se sačuvao koristan učinak margine prosudbe koju je zakonodavac želio povjeriti tom tijelu u području promaknuća, sudovi Unije ne mogu poništiti odluku samo iz razloga što smatraju da postoje činjenice koje pobuđuju uvjerljivu sumnju u pogledu ocjene koju je dalo tijelo za imenovanje, odnosno koje dokazuju postojanje pogreške u ocjeni. Dakle, nije na sudovima Unije da provode detaljno ispitivanje spisa svih kandidata koji ispunjavaju uvjete za promaknuće kako bi se uvjerili da dijele zaključak do kojeg je došlo to tijelo jer bi, ako bi se upustili u takvu praksu, izašli iz okvira nadzora zakonitosti koji im pripada, nadomještajući tako svojom ocjenom ocjenu kvalifikacija i zasluga kandidata koji ispunjavaju uvjete za promaknuće koju je dalo tijelo za imenovanje. Međutim, široka diskrecijska ovlast koja se time priznaje tom tijelu ograničena je potrebom da se provede pažljiva i nepristrana usporedba zasluga prijavljenih kandidata u interesu službe i u skladu s načelom jednakog postupanja. U praksi se to ispitivanje mora provesti na osnovama jednakosti koristeći usporedive izvore informacija.

(t. 36., 37.)

Sud: presuda od 21. travnja 1983., Ragusa/Komisija,282/81, Zb., EU:C:1983:105, t. 9. i 13.

Opći sud: presude od 15. rujna 2005., Casini/Komisija,T‑132/03, Zb. SS, EU:T:2005:324, t. 52., i od 15. siječnja 2014., Stols/Vijeće,T‑95/12 P, Zb. SS, EU:T:2014:3, t. 29. do 32. i navedena sudska praksa
4.

Europska komisija, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. i China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products snosit će vlastite troškove.
Djelomično poništenje akta Unije moguće je samo u mjeri u kojoj su elementi čije se poništenje traži odvojivi od ostatka akta. Taj zahtjev odvojivosti nije ispunjen ako bi djelomično poništenje akta moglo dovesti do izmjene biti akta. U tom pogledu, pitanje dovodi li djelomično poništenje do izmjene biti pobijanog akta predstavlja objektivni, a ne subjektivni kriterij povezan s političkom namjerom tijela koje je donijelo spomenuti akt.

Tužbu za poništenje članka 3. Uredbe br. 1238/2013 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine treba odbaciti kao nedopuštenu. Naime, poništenje tog članka, koji od antidampinške pristojbe izuzima uvoz odnosnih proizvoda poslanih od kineskih proizvođača izvoznika koji su pristupili preuzimanju obveze u pogledu cijene, podrazumijevalo bi izmjenu učinaka Uredbe br. 1238/2013 jer navedeni uvoz ne bi više bio, do određene godišnje granice, izuzet od antidampinških pristojbi predviđenih člankom 1. stavkom 2. Iz ispitivanja opsega pobijane odredbe proizlazi da bi prihvaćanje zahtjeva za poništenje te odredbe dovelo do izmjene samog duha i biti Uredbe br. 1238/2013.

U tom pogledu, članak 3. Uredbe br. 1238/2013 priznaje poimence navedenim gospodarskim subjektima, do određene količinske granice, izuzeće od plaćanja antidampinških pristojbi ako su ispunjeni uvjeti koji su predviđeni potonjom odredbom. Poništenje tog članka i posljedično uklanjanje izuzeća od plaćanja pristojbi koje je bilo priznato do određene količinske granice proširilo bi opseg antidampinških pristojbi izvan onoga koji proizlazi iz primjene Uredbe br. 1238/2013 kako ju je donijelo Vijeće s obzirom na to da bi se u tom slučaju navedene pristojbe primjenjivale na cjelokupan uvoz dotičnih proizvoda poslanih iz Kine, dok se, primjenom cjelovite uredbe, te pristojbe primjenjuju samo na uvoz proizvoda koje su poslali kineski izvoznici koji nisu pristupili preuzimanju obveze koju je Komisija prihvatila. Takav bi rezultat predstavljao izmjenu biti akta u kojem je sadržana odredba čije se poništenje traži.

Usto, pitanje mogu li se svi članci Uredbe br. 1238/2013 primijeniti bez članka 3. ne utječe na ocjenu opsega izmjene navedene uredbe do koje bi došlo u slučaju poništenja te odredbe, a ta ocjena predstavlja kriterij za određivanje je li izmijenjena bit pravnog akta koji sadržava odredbe čije se poništenje traži. Isto vrijedi i za tvrdnju da članci Uredbe br. 1238/2013 nisu dvosmisleni, što bi njihovo tumačenje pozivanjem na uvodne izjave činilo nepotrebnim, kao i za činjenicu da navedena uredba ničim ne određuje da je uvođenje antidampinških pristojbi ovisno o članku 3. i da ponuđeno preuzimanje obveze nije bilo uvjet za donošenje Uredbe br. 1238/2013.

(t. 54., 55., 60., 61.)
Kad je riječ o dopuštenosti tužbe za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a, na kvalifikaciju akta o kojem je riječ načelno ne utječe to zadovoljava ili on određene uvjete u pogledu oblika, kao što su, među ostalim, pitanja je li ga njegov autor ispravno naslovio, navode li se u aktu odredbe koje predstavljaju njegovu pravnu osnovu ili to da on, protivno mjerodavnim pravilima, nije dostavljen s obzirom na to da takav nedostatak ne može promijeniti narav navedenog akta. Iz navedenoga slijedi da sama objava akta u seriji L Službenog lista Europske unije ne utječe na pitanje može li predmetni akt stvarati obvezujuće pravne učinke.

(t. 40)
Rješenje Općeg suda (treće vijeće) od 22. srpnja 2015. –

European Children’s Fashion Association i Instituto de Economía Pública protiv Komisije i EACEA

(predmet T‑724/14)

„Tužba za poništenje — Arbitražna klauzula — Program djelovanja „Lifelong Learning (2007‑2013)“ — Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector’ — Dopis o prethodnoj obavijesti — Opomena dužniku — Identifikacija tuženika — Djelomična nedopuštenost“

Tužba za poništenje — Pretpostavke za dopuštenost — Tužba protiv autora pobijanog akta — Iznimke — Akti doneseni na temelju prenesenih ovlasti koji se mogu pripisati instituciji koja je ovlasti prenijela — Akti koje je potpisala Izvršna agencija za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu (EACEA) — Nadležnost EACEA‑e za donošenje navedenih akata — Tužba protiv Komisije — Nedopuštenost (čl. 263. UFEU‑a; Uredba Vijeća br. 58/2003; Odluka Komisije 2007/114/CE) (t. 21.‑29., 35., 36.)

Predmet

Prvenstveno, zahtjev koji se temelji na članku 272. UFEU‑a kojim se traži da se proglasi neosnovanim zahtjev EACEA‑e koji se odnosi na povrat subvencija isplaćenih prvotuženiku na temelju ugovora sklopljenog za ostvarenje projekta „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“ i podredno, zahtjev kojim se traži poništenje, s jedne strane, dopisa o prethodnoj obavijesti EACEA‑e od 1. kolovoza 2014. kojom se prvotužitelja obavještava da mora vratiti iznos od 82378,81 eura nakon revizije navedenog projekta i, s druge strane, opomene dužniku br. 3241401420 koju je EACEA radi povrata navedenog iznosa izdala 5. kolovoza 2014.

Izreka

1. U dijelu u kojem je podnesena protiv Europske komisije tužba se odbacuje kao nedopuštena.
U okviru primjene pravila primjenjivih na zahtjeve za privremenu pravnu zaštitu valja uzeti u obzir posebnu ulogu postupka privremene pravne zaštite u postupcima javne nabave. U tom smislu potrebno je također uzeti u obzir pravni okvir uspostavljen europskim zakonodavstvom koje je primjenjivo na postupke dodjele ugovora koje provode javni naručitelji država članica. Osobito se, u skladu s uvodnom izjavom 40. Delegirane uredbe, u vezi s člankom 91. stavkom 2. Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18, materijalna pravila o javnoj nabavi trebaju temeljiti na Direktivi 2014/24.

Nadalje, kao što je to navedeno, s jedne strane, u uvodnim izjavama 1. do 3. Direktive Vijeća 89/665 o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima i, s druge strane, u uvodnoj izjavi 3. Direktive 2007/66 o izmjeni direktiva 89/665 i 92/13 u vezi s poboljšanjem učinkovitosti postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi kako bi se osigurala učinkovita primjena tih pravila, u zakonodavstvu je bilo nužno uspostaviti niz proceduralnih zahtjeva koji omogućuju brza pravna sredstva u fazi kad se kršenja mogu otkloniti. Nadalje, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 2., 3. i 5. te članka 2. stavka 1. Direktive 89/665, u posebnom kontekstu javne nabave privremene mjere ne smatraju se samo sredstvom suspenzije postupka dodjele nego i sredstvom ispravljanja očitoga kršenja koje bi inače bilo obuhvaćeno glavnim postupkom.

Uzimanje u obzir učinka takvih razmatranja na izvršavanje nadležnosti suca privremene pravne zaštite opravdano je činjenicom da je, s jedne strane, kao što je to slučaj na nacionalnoj razini, svrha privremenih mjera iz glave III. poglavlja 1. Poslovnika u predmetima javne nabave osiguranje učinkovite sudske zaštite s obzirom na primjenu pravila javne nabave koja su primjenjiva na institucije i tijela Unije, a koja se u biti temelje na Direktivi 2014/24, i, s druge strane, u skladu s općim načelom tumačenja kako je primijenjeno u sudskoj praksi Suda, tim se direktivama naglašava postojanje temeljnog načela prava Unije o javnoj nabavi, djelotvorne sudske zaštite ponuditelja, čija posebna važnost proizlazi iz sudske prakse Suda i koje je zajamčeno člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.

Stoga, iako je nesporno da Opći sud odbija kao bespredmetan tužbeni razlog koji se temelji na povredi institucije Unije odredbe neke direktive o javnoj nabavi čiji su adresati po definiciji države članice sud Unije ipak može uzeti u obzir izraz općih načela prava Unije koja su sadržana u tom aktu Unije. Međutim, u predmetnom slučaju direktive donesene u području javne nabave samo odražavaju u tom pogledu osobito važnu ulogu prava na djelotvornu sudsku zaštitu u tom području.

(t. 16.‑20.)
Rješenje Općeg suda (sedmo vijeće) od 23. veljače 2015. – Seven for all mankind protiv OHIM‑a – Seven (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(predmet T‑505/14)

„Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice SEVEN FOR ALL MANKIND — Raniji figurativni žig Zajednice i raniji međunarodni figurativni žig Seven — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Očito potpuno pravno neosnovana tužba“

Tužba za poništenje — Razlozi — Tužba usmjerena protiv nove odluke institucije donesene prilikom izvršenje poništavajuće presude Općeg suda — Dovođenje u pitanje zaključaka Općeg suda u poništavajućoj presudi koja je postala pravomoćna — Očito neosnovan razlog (t. 27., 28., 32.)

Predmet

Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća OHIM‑a od 9. travnja 2014. (predmet R 1277/2013‑1) koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava Seven SpA i Seven for all mankind LLC.

Izreka

1. Tužba se odbacuje.
Rješenje predsjednika Općeg suda od 6. svibnja 2014. – Frucona Košice protiv Komisije

(predmet T‑103/14 R)

„Privremena pravna zaštita — Državne potpore — Alkohol i jaka alkoholna pića — Otpis poreznog duga u okviru kolektivnog stečajnog postupka — Odluka kojom se potpora proglašava nespojivom s unutarnjim tržištem te se nalaže njezin povrat — Zahtjev za suspenziju izvršenja — Nepostojanje hitnosti — Nepostojanje fumus boni juris“

1. Privremena pravna zaštita — Suspenzija primjene — Privremene mjere — Uvjeti za odobravanje — Fumus boni iuris — Hitnost — Teška i nepopravljiva šteta — Kumulativnost — Uravnoteženje svih interesa o kojima je riječ — Redoslijed ispitivanja i način provjere — Ovlasti ocjene suca privremene pravne zaštite (čl. 256. st. 1. UFEU‑a, čl. 278. i 279. UFEU‑a; Poslovnik Općeg suda, čl. 104. st. 2.) (t. 16.‑18., 23., 67.)

2. Privremena pravna zaštita — Formalni zahtjevi — Podnošenje zahtjevâ — Sažeti prikaz iznesenih razloga — Tužbeni razlozi koji nisu navedeni ni u tužbi ni u odgovoru na tužbu — Opće upućivanje na druge podneske — Nedopuštenost (čl. 278. i 279. UFEU‑a; Poslovnik Općeg suda, čl. 44. st. 1. t. (c) i čl. 104. st. 3.) (t. 22., 46.)

3. Privremena pravna zaštita — Suspenzija primjene — Privremene mjere — Uvjeti za odobravanje — Hitnost — Teška i nepopravljiva šteta — Teret dokazivanja — Financijska šteta — Situacija koja može ugroziti postojanje društva tužitelja — Ocjena u odnosu na položaj grupe kojoj poduzeće pripada (čl. 278. i 279. UFEU‑a; Poslovnik Općeg suda, čl. 104. st. 2.) (t. 51.‑54., 57., 64.)

4. Privremena pravna zaštita — Suspenzija primjene — Privremene mjere — Uvjeti za odobravanje — Hitnost — Odluka Komisije kojom se nalaže povrat državne potpore — Postojanje pravnih sredstava protiv nacionalnih provedbenih mjera pred nacionalnim sucem — Ovlast suca Unije da ta pravna sredstva uzme u obzir u okviru ocjene osnovanosti zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu (čl. 263., 267., 278. i 279. UFEU‑a; Poslovnik Općeg suda, čl. 104. st. 2.) (t. 59., 60.)

5. Privremena pravna zaštita — Suspenzija primjene — Uvjeti za odobravanje — Uravnoteženje svih interesa o kojima je riječ — Odluka Komisije kojom se nalaže povrat državne potpore — Opći interes koji zastupa Komisija i interes korisnika potpore — Nepostojanje iznimnih okolnosti — Prevlast općeg interesa (čl. 108. st. 2. UFEU‑a i čl. 278. UFEU‑a; Uredba Vijeća br. 659/1999, čl. 7.) (t. 68., 69.)

Predmet

Zahtjev za suspenziju izvršenja odluke Komisije C (2013) 6261 final od 16. listopada 2013. o državnoj potpori SA.18211 (C 25/2005) (prijašnji NN 21/2005), koju je Slovačka Republika odobrila društvu Frucona Košice a.s., u dijelu u kojem se njome Slovačkoj Republici nalaže da provede povrat potpore.

Izreka

1. Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
49

Kada je riječ o izravnom utjecaju, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, tim se uvjetom zahtijeva, kao prvo, da osporavana mjera izravno proizvodi učinke na pravnu situaciju pojedinca i, kao drugo, da se njome ne daje nikakva diskrecijska ovlast adresatima te mjere koji su zaduženi za njezinu provedbu, s obzirom na to da je ona potpuno automatska i proizlazi isključivo iz propisa Unije, bez primjene drugih posrednih pravila (presude od 5. svibnja 1998., Dreyfus/Komisija, C‑386/96 P, Zb.,EU:C:1998:193, t. 43.; od 29. lipnja 2004., Front national/Parlament, C‑486/01 P, Zb., EU:C:2004:394, t. 34. i od 10. rujna 2009., Komisija/Ente per le Ville vesuviane i Ente per le Ville vesuviane/Komisija, C‑445/07 P i C‑455/07 P, Zb., EU:C:2009:529, t. 45.).
68

U svojim očitovanjima od 21. kolovoza 2014. u odgovoru na pisano pitanje Općeg suda KWS Saat je u biti ustvrdio da njegov interes za intervenciju proizlazi iz njegove posebne situacije. Naime, on upotrebljava specifične tvari navedene u pobijanoj uredbi te ih nabavlja od tužitelja. Prema njegovom mišljenju, sve dok je pobijana uredba na snazi, on neće moći prodati svoje zalihe sjemena koje je već tretirano navedenim tvarima, neće moći održati svoj sporazum o opskrbi s tužiteljem, trpjet će gubitke u svojim aktivnostima proizvodnje sjemena te će njegove investicije na temelju proizvodnje sjemena tretiranog navedenim tvarima biti obezvrijeđene. Te okolnosti razlikuju njegovu situaciju od one ostalih članova ESA‑e. Stoga, njegovi se interesi ne mogu na odgovarajući način uzeti u obzir u okviru intervencije ESA‑e.
35

ECHA osporava to tumačenje. Članak 2. stavak 2. Priloga Preporuci 2003/361 ne ostavlja prostora sumnji da se poduzeće može smatrati malim poduzećem ako kumulativno ispunjava dva uvjeta, a to su da zapošljava manje od 50 osoba i da ima godišnju prodaju ili ukupnu godišnju bilancu manju od 10 milijuna eura. To proizlazi iz samog sadržaja navedenog članka i iz sudske prakse Unije.
2

Komisija Europskih zajednica sklopila je 19. prosinca 2007. i 2. rujna 2008., na temelju Odluke br. 1982/2006/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o Sedmom okvirnom programu Europske zajednice za istraživanja, tehnološki razvoj i demonstracijske aktivnosti (2007. – 2013.) (SL 2006., L 412, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 273.), s tužiteljem sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava pod nazivom „Senior – Social Ethical and Privacy Needs in ICT for Older People: a dialogue roadmap” (Senior – Potrebe u području društvene etike i povjerljivosti u IKT‑u za starije osobe: plan dijaloga; u daljnjem tekstu: ugovor Senior) i sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava naslovljen „Market Requirements, Barriers and Cost‑Benefits Aspects of Assistive Technologies” (Zahtjevi tržišta, prepreke i aspekti troškova i koristi pomoćnih tehnologija; u daljnjem tekstu: ugovor MARE).
61

U svakom slučaju, već je u točki 48. ovog rješenja navedeno da oslobađanje od antidampinških pristojbi u korist uvoza, na koje se odnosi preuzimanje obveza, proistječe iz odredbi koje mora donijeti bilo Komisija u izmijenjenoj Privremenoj antidampinškoj uredbi bilo Vijeće u Konačnoj antidampinškoj uredbi, radi provođenja dotičnih obveza. U ovom slučaju je došlo do takvog oslobođenja povodom podnošenja ove tužbe, i to putem Privremene antidampinške uredbe, kako je izmijenjena Uredbom br. 748/2013. Stoga, s obzirom na to da je prva pobijana odluka bila provedena drugim aktom koji je mogao biti predmet tužbe bilo pred sudovima Unije bilo pred sudovima država članica (vidjeti u tom smislu rješenje od 21. siječnja 2014., Bricmate/Vijeće, T‑596/11, EU:T:2014:53, t. 23. i navedenu sudsku praksu), ona je obuhvaćala provedbene mjere.
23

Naime, kao prvo, valja navesti da je dopis od 2. rujna 2013. odgovor na onaj koji je tužitelj prethodno uputio Komisiji s datumom od 1. kolovoza 2013. U tom dopisu tužitelj je samo zatražio sastanak s Komisijom kako bi se raspravilo o „primjenjivosti“uvodne izjave 29. i članka 27. Uredbe br. 1901/2006 na nepatentirane lijekove za rijetke bolesti („Shire would like to request a meeting with the European Commission to discuss the applicability of the Paediatric Regulation to non‑patented, orphan medicinal products“). Iako je, kao što to ističe tužitelj, naslov tog dopisa upućivao na lijek Xagrid, ni iz čega ne proizlazi da je tužitelj također zatražio da se Komisija konkretno izjasni o primjeni Uredbe br. 1901/2006 na navedeni lijek. Što se tiče dopisa od 2. rujna 2013., iz njegova teksta proizlazi da je Komisija u njemu upravo odgovorila tužitelju da traženi sastanak nije potreban, iznoseći istodobno vlastito tumačenje članka 37. Uredbe br. 1901/2006 prema kojem se ne može priznati produljenje isključivog prava stavljanja u promet za nepatentirane lijekove za rijetke bolesti („I regret to inform you that we do not share the intepretation [of] Article 37“i „In view of the above explanations, a meeting with the Commission services does not seem to be necessary“). Prema tome, izrazi kojima se Komisija koristila u tom dopisu nedvojbeno pokazuju volju navedene institucije, s jedne strane, da odbije traženi sastanak i, s druge strane, da objasni da ne dijeli predloženo tumačenje članka 37. Uredbe br. 1901/2006.
18

Guverner CSB‑a podvrgnuo je 25. ožujka 2013. BoC i Laïki postupku restrukturiranja. U tu su svrhu 29. ožujka 2013. objavljene dvije uredbe na temelju Zakona od 22. ožujka 2013., odnosno: — to peri diasosis me idia ESMa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 103 [uredba iz 2013. o restrukturiranju BoC‑a vlastitim sredstvima, zakonski upravni akt br. 103, u daljnjem tekstu: Uredba br. 103, EE, prilog III(I), br. 4645, 29.3.2013., str. 769. do 780.]; — to Peri tis Polisis Orismenon Ergasion tis Cyprus Popular Bank Public Co Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No. 104 [uredba iz 2013. o prodaji određenih aktiva Laïkija, zakonski upravni akt br. 104, u daljnjem tekstu: Uredba br. 104, EE, prilog III(I), br. 4645, 29.3.2013., str. 781. do 788.].
49

Konačno, u tom je kontekstu potrebno razmotriti navod podnositeljâ zahtjeva u točki 80. zahtjeva prema kojem je Komisija pogrešno razumjela temeljno načelo njihovog pristupa pitanju osoblja koje se zapravo sastojalo u stavljanju na raspolaganje većeg broja osoblja tijekom prvih godinu ili dvije djelovanja, s ciljem njihovog značajnog smanjenja u trećoj i četvrtoj godini slijedom značajnih povećanja učinkovitosti putem inovativnih pristupa konsolidaciji. U mjeri u kojoj se taj navod može shvatiti kao osporavanje utvrđenja u gornjim točkama 44. do 46., moguće ga je jedino odbiti. Posebice, iako nije moguće isključiti to da bi nastojanje da se realizira inovativna konsolidacija tijekom prvih godina moglo rezultirati manjim brojem osoblja koje pruža podršku većem broju korisnika u kasnijim godinama i da bi stoga moglo dovesti u pitanje prikladnost modela prema kojem su ponuditelji dužni navesti samo brojeve osoblja za četvrtu godinu, dok se brojevi za prvu, drugu i treću godinu automatski računaju proporcionalno manjem broju korisnika, podnositelji zahtjeva nisu dali nikakav dokaz kojim bi pokazali da su uistinu predložili takve metode u svojoj ponudi, koje bi štoviše bile transparentne, logične, dosljedne, podložne reviziji, cjelovite i praktične, kao što je to bilo traženo u Dokumentaciji za nadmetanje (odjeljak 1-5-0 „Metoda osoblja – financijski aspekti“, poglavlje 2.2.). Jedini element unapređenja učinkovitosti koji su podnositelji zahtjeva naveli u svojem usmenom izlaganju bilo je to što su predložili sustav prema kojem bi korisnici tražili informatičku opremu putem mrežne platforme umjesto korištenja drugih sredstava telekomunikacije. Međutim, u mjeri u kojoj se argument takve vrste može procijeniti bez preciznih potkrepljujućih dokaza, čini se da, ako takve mjere mogu unaprijediti učinkovito upravljanje vremenom korisnika te usluge, one ne utječu u dostatnoj mjeri na učinkovitost osoblja ponuditeljâ, u odsutnosti daljnjih obrazloženja, barem zato što se ne upućuje ni na kakvu posebnu inovaciju u vezi s njihovim zadatkom stavljanja na raspolaganje tražene opreme.
13

Kao prvo, iako priznaje da nije registriran ni u jednoj državi članici Europske unije, tužitelj smatra da mu se zbog njegova glavnog sjedišta u Irskoj mora priznati pravna osobnost na temelju irskog prava, s obzirom na to da ono ne predviđa nikakvu obvezu registriranja kod nacionalnih tijela. U tom se pogledu poziva na odredbe članka 37. stavka 4. točke (c) do (e) Planning and Development Act 2000 (Zakon o prostornom uređenju i razvoju iz 2000.) koji je izmijenjen aktom Planning and Development (Strategic Infrastructure) Act 2006 [Zakon o prostornom uređenju i građenju (infrastrukturna strategija) iz 2006.] (u daljnjem tekstu: izmijenjeni Zakon o prostornom uređenju i razvoju iz 2000.). Tužitelj nadalje pojašnjava da se suprotno adresi navedenoj u tužbi njegovo sjedište zapravo nalazi u Irskoj. Adresa u Francuskoj, navedena u tužbi, pogrešna je jer odgovara adresi njegovog predsjednika i sjedištu nevladine organizacije, koja je registrirana u Francuskoj i jedna je od njegovih članova.
63

Također za isto razdoblje, od 29. ožujka do 15. studenoga 2007., tužitelj postavlja daljnje zahtjeve za naknadu štete zbog gubitka mogućnosti obavljanja dužnosti, prema koeficijentu koji on postavlja na 90%: 45.000 eura na ime paušalne naknade za putovanja zrakoplovom (1.500 eura x 4 tjedna x 7,5 mjeseci); 2.000 eura na ime paušalne naknade za kongrese i okrugle stolove (3.800 eura po godini); 43.500 eura na ime naknada za boravak (290 eura x 5 radnih dana x 4 tjedna x 7,5 mjeseci); 112.500 eura na ime naknade za nedodjeljivanje parlamentarnih asistenata (15.000 eura x 7,5 mjeseci) i 30.000 eura na ime paušalne naknade općih troškova, što ukupno iznosi 234.300 eura, koji pomnoženi s 90% dovode do ukupnog iznosa od 210.870 eura.