Stranke

Osnova

Operativni dio



Stranke

U predmetu T‑541/08,

Sasol, sa sjedištem u Rosebanku (Južna Afrika),

Sasol Holding in Germany GmbH, sa sjedištem u Hamburgu (Njemačka),

Sasol Wax International AG , sa sjedištem u Hamburgu,

Sasol Wax GmbH, sa sjedištem u Hamburgu,

koje zastupaju W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz, odvjetnici,

tužitelji,

protiv

Europske komisije, koju zastupaju F. Castillo de la Torre i R. Sauer, u svojstvu agenata, uz asistenciju M. Graya, odvjetnika,

tuženik,

povodom zahtjeva za poništenje članaka 1. i 2. Odluke Komisije C (2008) 5476 final od 1. listopada 2008. o postupku primjene članka 81. (UEZ‑a) i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet COMP/39.181 – Vosak za svijeće), [neslužbeni prijevod] u dijelu u kojem se odnosi na tužitelje i, podredno, zahtjeva za ukidanje novčane kazne koja je izrečena tužiteljima ili smanjenje njezinog iznosa,

OPĆI SUD (treće vijeće),

u sastavu: O. Czúcz (izvjestitelj), predsjednik, I. Labucka i D. Gratsias, suci,

tajnik: N. Rosner, administrator,

uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 3. srpnja 2013.,

donosi sljedeću

Presudu

Osnova

Činjenice iz kojih proizlazi spor

1. Upravni postupak i donošenje pobijane odluke

1. Odlukom C (2008) 5476 final od 1. listopada 2008. o postupku primjene članka 81. [UEZ‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet COMP/39.181 – Vosak za svijeće) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) Komisija Europskih zajednica utvrdila je da su tužitelji, društva Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol (u daljnjem tekstu: Sasol Ltd) (tužitelji, u daljnjem tekstu zajedno nazvani: Sasol), s drugim poduzetnicima prekršila članak 81. stavak 1. UEZ‑a i članak 53. stavak 1. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP), sudjelujući u zabranjenom sporazumu koji se odnosi na tržište parafinskog voska u EGP‑u i njemačko tržište prešanog parafina.

2. Uz društvo Sasol, adresati pobijane odluke su sljedeća društva: ENI SpA, Esso Deutschland GmbH, Esso Société anonyme française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i Exxon Mobil Corp. (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: ExxonMobil), H & R ChemPharm GmbH, H & R Wax Company Vertrieb GmbH i Hansen & Rosenthal KG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: H & R), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG, MOL Nyrt., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA i Repsol YPF SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Repsol), Shell Deutschlad Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV i The Shell Transport and Trading Company Ltd (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Shell), RWE Dea AG i RWE AG (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: RWE) kao i Total SA i Total France SA (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Total) (uvodna izjava 1. pobijane odluke).

3. Parafinski vosak proizvodi se u rafinerijama iz sirove nafte. Upotrebljava se za proizvodnju proizvoda kao što su svijeće, kemikalije, gume i automobilski proizvodi te u industriji kaučuka, ambalaže, ljepila i žvakaćih guma (uvodna izjava 4. pobijane odluke).

4. Prešani parafin sirovina je potrebna za proizvodnju parafinskog voska. Nastaje u rafinerijama kao nusproizvod prilikom proizvodnje temeljnih ulja iz sirove nafte. Također se prodaje krajnjim kupcima, primjerice proizvođačima iverice (uvodna izjava 5. pobijane odluke).

5. Komisija je svoju istragu započela nakon što ju je društvo Shell Deutschland Schmierstoff dopisom od 17. ožujka 2005. obavijestilo o postojanju zabranjenog sporazuma, podnijevši zahtjev za dodjelu oslobađanja od kazni na temelju Obavijesti Komisije o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2002, C 45, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 62., u daljnjem tekstu: Obavijest o suradnji iz 2002.) (uvodna izjava 72. pobijane odluke).

6. Dana 28. i 29. travnja 2005. Komisija je, sukladno članku 20. stavku 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ‑u (SL 2003, L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.), provela provjere na terenu u službenim prostorima društava H & R/Tudapetrol, ENI, MOL kao i u onima koji pripadaju društvima grupâ Sasol, ExxonMobil, Repsol i Total (uvodna izjava 75. pobijane odluke).

7. Između 25. i 29. svibnja 2007. Komisija je uputila Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama svakom od društava navedenih gore u točki 2. te time i tužiteljima (uvodna izjava 85. pobijane odluke). Dopisom od 13. kolovoza 2007. društva Sasol Wax i Sasol Wax International zajedno su odgovorila na Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama. Dopisom od istoga dana društva Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd također su zajedno odgovorila na Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.

8. Dana 10. i 11. prosinca 2007. Komisija je sazvala saslušanje na kojem su sudjelovali tužitelji (uvodna izjava 91. pobijane odluke).

9. S obzirom na dokaze kojima je raspolagala, Komisija je u pobijanoj odluci smatrala da su adresati, koji čine većinu proizvođača parafinskog voska i prešanog parafina u EGP‑u, sudjelovali u jedinstvenoj, složenoj i trajnoj povredi iz članka 81. UEZ‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u, koja je pokrivala područje EGP‑a. Ta povreda sastojala se od sporazuma ili usklađenih djelovanja o određivanju cijena i razmjeni i otkrivanju osjetljivih poslovnih informacija o parafinskom vosku (u daljnjem tekstu: glavni dio povrede). Vezano za društva RWE (kasnije Shell), ExxonMobil, MOL, Repsol, Sasol i Total, povreda koja se odnosila na parafinski vosak obuhvaćala je i podjelu kupaca ili tržištâ (u daljnjem tekstu: drugi dio povrede). Osim toga, povreda koju su počinila društva RWE, ExxonMobil, Sasol i Total odnosila se i na prešani parafin koji se prodavao krajnjim kupcima na njemačkom tržištu (u daljnjem tekstu: dio povrede „prešani parafin“) (uvodne izjave 2., 95. i 328. i članak 1. pobijane odluke).

10. Postupanja koja predstavljaju povredu ostvarena su tijekom protutržišnih sastanaka koje su sudionici nazivali „tehničkim sastancima“ ili ponekad sastancima „Blauer Salon“ te tijekom „sastanaka o prešanom parafinu“ koji su bili osobito posvećeni pitanjima u vezi s prešanim parafinom.

11. Novčane kazne izrečene u ovom slučaju izračunate su na temelju Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006, C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 58.) (u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2006.), koje su bile na snazi u trenutku dostave Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama gore u točki 2. navedenim društvima.

12. Pobijana odluka sadrži, među ostalim, sljedeće odredbe:

„Članak 1.

Sljedeći poduzetnici povrijedili su članak 81. stavak 1. [UEZ‑a] i počevši od 1. siječnja 1994. članak 53. Sporazuma o EGP‑u sudjelujući tijekom navedenih razdoblja u trajnom sporazumu i/ili usklađenom djelovanju u sektoru parafinskog voska na zajedničkom tržištu i od 1. siječnja 1994. u EGP‑u:

[…]

Sasol Wax GmbH: od 3. rujna 1992. do 28. travnja 2005.;

Sasol Wax International AG: od 1. svibnja 1995. do 28. travnja 2005.;

Sasol Holding in Germany GmbH: od 1. svibnja 1995. do 28. travnja 2005.;

Sasol [Ltd]: od 1. svibnja 1995. do 28. travnja 2005.;

[…]

Kad je riječ o sljedećim poduzetnicima povreda se također odnosi na prešani parafin koji su u navedenim razdobljima prodavali krajnjim kupcima na njemačkom tržištu:

[…]

Sasol Wax GmbH: od 30. listopada 1997. do 12. svibnja 2004.;

Sasol Wax International AG: od 30. listopada 1997. do 12. svibnja 2004.;

Sasol Holding in Germany GmbH: od 30. listopada 1997. do 12. svibnja 2004.;

Sasol [Ltd]: od 30. listopada 1997. do 12. svibnja 2004.;

[…]

Članak 2.

Za povrede iz članka 1. izriču se sljedeće novčane kazne:

ENI SpA: 29.120.000 eura;

Esso Société anonyme française: 83.588.400 eura,

od toga solidarno s

ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA i ExxonMobil Corporation 34.670.400 eura, od toga solidarno s Esso Deutschland GmbH 27.081.600 eura;

Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: 12.000.000 eura;

Hansen & Rosenthal KG solidarno s H & R Wax Company Vertrieb GmbH: 24.000.000 eura,

od toga solidarno s

H & R ChemPharm GmbH 22.000.000 eura;

MOL Nyrt.: 23.700.000 eura;

Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA solidarno s Repsol Petróleo SA i Repsol YPF SA: 19.800.000 eura;

Sasol Wax GmbH: 318.200.000 eura,

od toga solidarno s

Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol [Ltd] 250.700.000 eura;

Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Limited, the Shell Petroleum Company Limited, Shell Petroleum NV i The Shell Transport and Trading Company Limited: 0 eura;

RWE‑Dea AG solidarno s RWE AG: 37.440.000 eura;

Total France SA solidarno s Total SA: 128.163.000 eura.“

2. Struktura grupe Sasol i društva Vara i pripisivanje odgovornosti društvima majkama u pobijanoj odluci

13. U uvodnoj izjavi 449. pobijane odluke, Komisija je ponajprije grupu Sasol identificirala društvo koje je izravno odgovorno za povredu. Tako je zaključila da su među osobama koje su sudjelovale na tehničkim sastancima bili zaposlenici društva Hans‑Otto Schümann GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: HOS), i to od početka povrede, dana 3. rujna 1992. do 30. travnja 1995. Od 1. svibnja 1995. do 31. prosinca 2002. radilo se o društvu Schümann Sasol GmbH & Co. KG, koje je 2000. postalo društvo Schümann Sasol GmbH (u daljnjem tekstu zajedno nazvana: Schümann Sasol). Od 1. siječnja 2003. poslodavac zaposlenika o kojima je riječ bilo je društvo Sasol Wax.

14. Stoga se u uvodnoj izjavi 452. pobijane odluke društvo Sasol Wax, sljednik društava HOS i Schümann Sasol, smatralo odgovornim za povredu kao izravni sudionik u njoj u razdoblju od 3. rujna 1992. do 28. travnja 2005.

15. Komisija je također ispitala razvoj držanja kapitala društava HOS, Schümann Sasol i Sasol Wax tijekom vremena. U tom pogledu razlikovala je tri razdoblja (uvodna izjava 454. pobijane odluke).

16. Što se tiče prvog razdoblja od 3. rujna 1992. do 30. travnja 1995. (u daljnjem tekstu: razdoblje Schümann), Komisija je utvrdila da je društvo HOS u konačnici kontrolirao Hans‑Otto Schümann osobno putem društva Vara Holding GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: društvo Vara), koje je bilo jedini komanditor društva HOS (uvodna izjava 450. i 457. pobijane odluke). Kapital društva Vara bio je u većinskom vlasništvu H. Schümanna, a drugi vlasnici bili su članovi njegove obitelji. U pobijanoj odluci ni društvo Vara ni H. Schümann nisu smatrani odgovornim za povredu koju je počinilo društvo HOS.

17. Drugo razdoblje trajalo je od 1. svibnja 1995. do 30. lipnja 2002. (u daljnjem tekstu: razdoblje zajedničkog pothvata). Dana 1. svibnja 1995. društvo Sasol Ltd steklo je dvije trećine društva HOS. Nakon reorganizacije društvo HOS postalo je društvo Schümann Sasol i nastavilo biti društvo izravno odgovorno za povredu. Društvo Schümann Sasol bilo je društvo kći s 99,9-postotnim udjelom u društvu Schümann Sasol International AG, od čega je trećinu kapitala još držalo društvo Vara i u konačnici obitelj Schümann. Dvije trećine kapitala društva Schümann Sasol International držalo je društvo Sasol Holding in Germany i sâmo društvo kći s 100-postotnim udjelom u društvu Sasol Ltd. Na temelju tog razdoblja Komisija je solidarno odgovornim smatrala društva Sasol Wax (kao pravnog sljednika društva Schümann Sasol), Sasol Wax International (kao pravnog sljednika društva Schümann Sasol International, društva majke društva Schümann Sasol), Sasol Holding in Germany (kao društvo majku koje drži dvije trećine kapitala društva Schümann Sasol International) i Sasol Ltd (kao društvo majku društva Sasol Holding in Germany) (uvodna izjava 451. i 478. pobijane odluke). Naime, ona je smatrala da su tri potonja izvršavala odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol (točka 453. pobijane odluke). Ni društvo Vara, držatelj trećine kapitala društva Schümann Sasol GmbH, ni obitelj Schümann, vlasnik društva Vara, nisu se smatrali odgovornima za povredu koju je počinilo društvo Schümann Sasol, koje je tada držalo društvo Schümann Sasol International (u daljnjem tekstu: Schümann Sasol International ili zajednički pothvat), društvo koje su zajedno držali društvo Vara i grupa Sasol.

18. Treće razdoblje trajalo je od 1. srpnja 2002. do 28. travnja 2005., dana prestanka povrede (u daljnjem tekstu: razdoblje Sasol). Dana 30. lipnja 2002. grupa Sasol stekla je preostalu trećinu kapitala društva Schümann Sasol International, koje je dotad držalo društvo Vara. Društvo Schümann Sasol, preimenovano u Sasol Wax, ostalo je društvo kći društva Schümann Sasol International, koje je preimenovano u Sasol Wax International. Cijeli kapital društva Sasol Wax International tada je držalo društvo Sasol Holding in Germany i u konačnici društvo Sasol Ltd. Na temelju tog razdoblja Komisija je četvero tužiteljâ smatrala solidarno odgovornim za povredu koju je počinilo društvo Sasol Wax, držeći da je prvo troje tužiteljâ izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Sasol Wax (točke 451. i 453. pobijane odluke).

Postupak i zahtjevi stranaka

19. Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 15. prosinca 2008. tužitelji su pokrenuli ovaj postupak.

20. Na temelju izvještaja suca izvjestitelja, Opći sud (treće vijeće) odlučio je otvoriti usmeni postupak. U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih člankom 64. Poslovnika Općeg suda, pozvao je stranke da u pisanom obliku odgovore na nekoliko pitanja i dostave određene dokumente. Stranke su tom zahtjevu udovoljile u dodijeljenom roku.

21. Usmena izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja koja je postavio Opći sud saslušani su na raspravi održanoj 3. srpnja 2013.

22. S obzirom na činjeničnu povezanost s predmetima T‑540/08, Esso i dr./Komisija, T‑543/08, Rwe i Rwe Dea/Komisija, T‑544/08, Hansen & Rosenthal i H & R Wax Company Vertrieb/Komisija, T‑548/08, Total/Komisija, T‑550/08, Tudapetrol/Komisija, T‑551/08, H & R ChemPharm/Komisija, T‑558/08, ENI/Komisija, T‑562/08, Repsol Lubricantes y Especialidades i dr./Komisija i T‑566/08, Total Raffinage i Marketing/Komisija te sličnosti postavljenih pravnih pitanja, Opći sud odlučio je da će u navedenim predmetima odlučiti tek nakon posljednje rasprave održane u ovom predmetu, to jest one od 3. srpnja 2013.

23. Tužitelji od Općeg suda tužbom zahtijevaju da:

– poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njih;

– podredno, poništi novčanu kaznu koja im je izrečena u pobijanoj odluci ili na odgovarajući način smanji njezin iznos;

– naloži Komisiji snošenje troškova.

24. Komisija od Općeg suda zahtijeva da:

– u cijelosti odbije tužbu, uključujući podredne zahtjeve;

– naloži tužiteljima snošenje troškova.

Pravo

25. U prilog svojoj tužbi tužitelji ističu sedam tužbenih razloga. Prvi tužbeni razlog temelji se na pogrešnom pripisivanju odgovornosti za povredu koju je počinilo društvo Schümann Sasol tijekom razdoblja zajedničkog pothvata društvima Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International. Drugi tužbeni razlog temelji se na pogrešnom pripisivanju odgovornosti za povredu koju je počinilo društvo Sasol Wax tijekom razdoblja Sasol društvima Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International. Treći tužbeni razlog temelji se na povredi načela jednakog postupanja time što Komisija društvo Vara nije smatrala solidarno odgovornim na temelju razdoblja Schümann i razdoblja zajedničkog pothvata. Četvrti tužbeni razlog temelji se na pogrešnom određivanju osnovnog iznosa novčane kazne. Peti tužbeni razlog temelji se na pogrešnom uzimanju u obzir uloge predvodnika društva Sasol. Šesti tužbeni razlog temelji se na nezakonitosti postavljanja iste gornje granice iznosa novčane kazne u pogledu različitih razdoblja povrede. Sedmi tužbeni razlog temelji se na nezakonitom propuštanju dodjele potpunog oslobađanja društva Sasol od kazne u pogledu određenih dijelova novčane kazne.

1. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom pripisivanju odgovornosti za povredu u vezi s razdobljem zajedničkog pothvata društvima Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International

26. Tužitelji smatraju da je Komisija pogrešno zaključila da je društvo Sasol Ltd, putem društva Sasol Holding in Germany, svojeg društva kćeri u 100-postotnom vlasništvu, sâmo izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol International i time društvima Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International pogrešno pripisala odgovornost za razdoblje zajedničkog pothvata. Organizacijske, gospodarske i pravne veze između društva Schümann Sasol i navedenih društava na koje se Komisija oslonila u pobijanoj odluci ne idu u prilog takvom zaključku.

27. Tužitelji prije svega smatraju da je društvo Vara, drugo društvo majka, sâmo izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol International tijekom razdoblja zajedničkog pothvata. Podredno drže da su takav odlučujući utjecaj zajedno izvršavala oba društva majke.

28. Komisija odgovara da je društvo Sasol kažnjeno u skladu s vlastitom odgovornošću i sukladno Smjernicama iz 2006. Osim toga, ustaljena je sudska praksa da Komisija nije dužna obrazlagati zašto nije donijela odluku o povredi za treće strane i da poduzetnik ne može osporavati sankciju koja mu je izrečena zbog toga što je drugi poduzetnik izbjegao novčanu kaznu.

Uvodna očitovanja

29. Što se tiče solidarne odgovornosti društva majke za postupanje njezinog društva kćeri ili zajedničkog pothvata koji je u njegovom vlasništvu, valja podsjetiti da okolnost da društvo kći ili zajednički pothvat ima odvojenu pravnu osobnost nije dovoljna za odbacivanje mogućnosti da njegovo postupanje bude pripisano društvu majci (vidjeti, u tom smislu, presudu Suda od 14. srpnja 1972., Imperial Chemical Industries/Komisija, 48/69, Zb., str. 619., t. 132.).

30. Naime, pravo tržišnog natjecanja Unije koje se odnosi na djelatnosti poduzetnika i pojam poduzetnika obuhvaća svaki subjekt koji obavlja gospodarsku djelatnost, neovisno o pravnom statusu tog subjekta i njegovom načinu financiranja (presuda Suda od 10. rujna 2009., Akzo Nobel i dr./Komisija, C‑97/08 P, Zb., str. II‑8237., t. 54. i presuda Općeg suda od 13. srpnja 2011., General Technic‑Otis i dr./Komisija, T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 i T‑146/07, Zb., str. II‑4977., t. 53.).

31. Sud Unije također je precizirao da pojam poduzetnika stavljen u taj kontekst treba biti shvaćen tako da određuje gospodarsku jedinicu čak i kada je s pravne točke gledišta ta gospodarska jedinica sastavljena od više fizičkih ili pravnih osoba (vidjeti presudu Suda od 12. srpnja 1984., Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Zb., str. 2999., t. 11., presudu Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 55. i navedenu sudsku praksu i presudu Općeg suda od 29. lipnja 2000., DSG/Komisija, T‑234/95, Zb., str. II‑2603., t. 124.). Tako je naglasio da za primjenu pravila tržišnog natjecanja nije odlučujuće formalno odvajanje dvaju društava koje proizlazi iz njihove odvojene pravne osobnosti, nego je odlučujuće mjerilo postoji li jedinstvenost njihovog postupanja na tržištu ili ne. Stoga se može pokazati potrebnim odrediti čine li ili obuhvaćaju li dva ili više društava koja imaju odvojene pravne osobnosti jednog te istog poduzetnika ili gospodarskog subjekta s jedinstvenim postupanjem na tržištu (presuda Imperial Chemical Industries/Komisija, gore navedena u točki 29., t. 140., presuda Općeg suda od 15. rujna 2005., DaimlerChrysler/Komisija, T‑325/01, Zb., str. II‑3319., t. 85. i presuda General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedena u točki 30., t. 54.).

32. Ako jedno takvo gospodarsko tijelo povrijedi pravila tržišnog natjecanja, ono je, prema načelu osobne odgovornosti, dužno snositi odgovornost za tu povredu (presuda Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedena u točki 30., t. 56. i presuda General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedena u točki 30., t. 55.).

33. Ponašanje društva kćeri može se pripisati društvu majci zbog njegove pripadnosti istome poduzetniku kada to društvo kći ne odlučuje samostalno o svom ponašanju na tržištu jer je u tom pogledu pod odlučujućim utjecajem društva majke, uzimajući osobito u obzir gospodarske, organizacijske i pravne veze koje ujedinjuju te dvije pravne osobe (vidjeti, u tom smislu, presudu Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 58. i presudu Općeg suda od 20. ožujka 2002., HFB i dr./Komisija, T‑9/99, Zb., str. II‑1487., t. 527.).

34. Ponašanje na tržištu društva kćeri pod odlučujućim je utjecajem društva majke osobito u slučaju kada društvo kći u tom pogledu u bitnome provodi upute koje je dobilo od društva majke (presuda Suda Imperial Chemical Industries/Komisija, gore navedena u točki 29., t. 133., 137. i 138.; vidjeti, u tom smislu presudu Suda od 16. studenoga 2000., Metsä‑Serla i dr./Komisija, C‑294/98 P, Zb., str. I‑10065., t. 27.).

35. Ponašanje na tržištu društva kćeri načelno je također pod odlučujućim utjecajem društva majke kada ono zadrži samo ovlast određivanja ili odobravanja određene strateške poslovne odluke, u ovom slučaju putem svojih predstavnika u tijelima društva kćeri, dok je ovlast određivanja poslovne politike stricto sensu društva kćeri delegirana direktorima zaduženima za njegovo operativno upravljanje koje je izabralo društvo majka i koji predstavljaju i promiču njegove gospodarske interese (vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 9. rujna 2011., Alliance One International/Komisija, T‑25/06, Zb., str. II‑5741., t. 138. i 139., potvrđenu rješenjem Suda od 13. prosinca 2012., Alliance One/Komisija, C‑593/11 P, t. 30.).

36. Kada je osigurana jedinstvenost postupanja na tržištu društva kćeri i njegovog društva majke, osobito u slučajevima opisanima u točkama 34. i 35. ove presude ili drugim gospodarskim, organizacijskim i pravnim vezama koje ujedinjuju društva, ona čine dijelove jedne te iste gospodarske jedinice i stoga samo jednog poduzetnika, prema sudskoj praksi spomenutoj u točki 31. ove presude. Činjenica da društvo majka i njegovo društvo kći čine jednog poduzetnika u smislu članka 81. UEZ‑a omogućava Komisiji da uputi odluku kojom se društvu majci izriču kazne a da nije potrebno utvrditi osobnu uključenost potonje u povredu (vidjeti, u tom smislu, presudu Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 59.).

37. Sudska praksa prikazana u točkama 29. do 36. ove presude također je primjenjiva na pripisivanje odgovornosti jednom ili više društava majki za povredu koju je počinio njihov zajednički pothvat (presuda General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedena u točki 30., t. 52. do 56.).

38. S obzirom na ta pravila treba ispitati argumente tužiteljâ i točnost utvrđenja sadržanih u pobijanoj odluci u vezi s pripisivanjem odgovornosti za postupanja društva Schümann Sasol i njegovog društva majke Schümann Sasol International, koje je tijekom razdoblja zajedničkog pothvata u udjelu od dvije trećine držalo društvo Sasol Holding in Germany, a u udjelu od jedne trećine društvo Vara.

Pobijana odluka

39. U pobijanoj odluci Komisija je odbila argumentaciju tužiteljâ kojom su namjeravali dokazati da je tijekom razdoblja zajedničkog pothvata društvo Schümann Sasol International stvarno kontroliralo društvo Vara. Taj zaključak temeljila je u biti na sljedećim razmatranjima:

„[…]

(471)Komisija smatra da je društvo Sasol, preko svojeg 100-postotnog društva kćeri Sasol Holding in Germany GmbH, izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol International.

(472)Kako pojašnjava društvo Sasol, [uprava], odgovorna za tekuće poslove, sastojala se od jednog predstavnika društva Sasol, jednog predstavnika društva Vara i predsjednika. Sukladno poslovniku [uprave] potonja, u mjeri u kojoj je to moguće, svoje odluke donosi jednoglasno ili običnom većinom. U slučaju podjele glasova predsjednik [uprave] raspolaže odlučujućim glasom. Društvo Sasol tvrdi da je predsjednik najveći dio razdoblja zajedničkog pothvata bio predstavnik društva Vara. Nakon daljnje istrage Komisija osporava tvrdnje društva Sasol o tom pitanju. Smatra da je vjerojatnije da je osoba o kojoj je riječ bila predsjednik zbog njezinog poznavanja djelatnosti i činjenice da je društvo Sasol također htjelo predsjedati [upravom] zajedničkog pothvata. Za društvo Sasol, kao većinskog dioničara, bilo je važno da u [upravi] ima osobu koja već poznaje prethodne djelatnosti društva HOS. Osoba o kojoj je riječ radila je za račun njemačkog prednika društva Schümann Sasol International i stoga je odlično poznavala poslovanje društva koje je potom preuzelo društvo Sasol. Osim toga, u vrijeme kada je osoba o kojoj je riječ postala predsjednik (dana 2. svibnja 1995.), ona nije bila zaposlenik društva Vara. Zaista, ta osoba nije bila zaposlenik društva Vara prije 1997. Bila je predsjednik zajedničkog pothvata od 2. svibnja 1995. do 30. lipnja 2001., dana njezine zamjene osobom [D. S. R.] iz društva Sasol.

(473)Nadzorni odbor zajedničkog pothvata sastojao se od šest članova, četiri predstavnika društva Sasol i dva društva Vara. Kao što je to pojasnilo društvo Sasol, sporazum dioničara o pravima glasa sklopljen između društava Sasol i Vara propisivao je da će društva Sasol i Vara odluke donositi jednoglasno, da svako od njih raspolaže jednim glasom, tako da je većina društva Sasol u nadzornom odboru zapravo bila poništena. Ako jednoglasnost ne bi bila postignuta, prijedlog bi se smatrao odbijenim. Međutim, sporazum dioničara o pravima glasa u članku 3. o odlukama nadzornog odbora također određuje da se članak 1. sporazuma primjenjuje mutatis mutandis . Članak 1.5. sporazuma propisuje da će u slučaju nemogućnosti donošenja jednoglasne odluke o pitanjima nabrojanim u točkama (a) do (d) navedenog članka, prijedlog društva Sasol, dok god bi ono držalo više od 50 % kapitala društva, prevagnuti i da će društvo Vara glasovati u skladu s odlukom društva Sasol. Pitanja na koja se odnose točke (a) do (d) članka 1.5 su sljedeća: potvrđivanje godišnjih izvješća, imenovanje revizora, imenovanje posebnih revizora i odobrenje [kapitalnih] ulaganja [društva] ili bilo kojeg njegovog društva kćeri.

(474)[Što se tiče glavne skupštine], društvo Sasol pojašnjava da je društvo Vara raspolagalo blokirajućom manjinom jer su odluke zahtijevale većinu tri četvrtine danih glasova, a društvo Vara je raspolagalo trećinom glasova. Osim toga, prema društvu Sasol, sporazum dioničara o pravima glasa propisivao je da će društva Sasol i Vara nastojati zajedno donositi svaku odluku dioničara i jednoglasno glasovati u svakom slučaju, da svako raspolaže jednim glasom i da ako jednoglasnost ne može biti postignuta, ni društvo Sasol ni društvo Vara ne bi trebali djelovati i stoga društvo Vara stoga nije moglo biti nadglasano. Međutim, kao što je pojašnjeno gore, sporazum dioničara o pravima glasa u članku 1.5. koji se primjenjuje na [glavnu] skupštinu, navodi popis određenih pitanja kod kojih prevladavaju želje društva Sasol [vidjeti uvodnu izjavu 473].

(475)Vezano za situaciju opisanu u uvodnim izjavama (472.)-(474.) i osobito sposobnost društva Sasol da nametne svoju volju za važne strateške odluke ako jednoglasnost ne bi mogla biti postignuta, poput onih navedenih u članku 1.5. sporazuma dioničara o pravima glasa (primjerice odobravanje kapitalnih ulaganja), trebalo bi smatrati da društvo Sasol ima kontrolu nad zajedničkim pothvatom. Činjenica da su, kao što to tvrdi društvo Sasol, članovi uprave [društva Schümann Sasol] otprije radili u društvu HOS nije protivna zaključku da je odobrenje nadzornog odbora bilo potrebno za takve odluke o zapošljavanju u vezi s višim vodećim položajima (članak 2. stavak 2. [točka] (c) poslovnika uprave) te se društvo Sasol stoga moglo usprotiviti tim odlukama.

[…]

(481) Zbog gore izloženih razloga Komisija ne smatra samo društvo koje je djelovalo [Schümann Sasol] nego i njegova društva majke Sasol International AG, Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany GmbH odgovornima tijekom razdoblja zajedničkog pothvata jer je utvrđena kontrola društva Sasol nad zajedničkim pothvatom […] Kao što je utvrđeno u uvodnim izjavama (329.)-(333.), različita društva koja pripadaju istoj grupi čine gospodarsku jedinicu i stoga jednog poduzetnika u smislu članka 81. [UEZ‑a] ako društva o kojima je riječ ne odlučuju samostalno o svojem ponašanju na tržištu. U slučaju zajedničkog pothvata može se zaključiti da zajednički pothvat i društva majke čine gospodarsku jedinicu u svrhe primjene članka 81. [UEZ‑a] ako zajednički pothvat nije samostalno odlučivao o vlastitom ponašanju na tržištu. Treba li se zajednički pothvat smatrati zajedničkim pothvatom koji u potpunosti funkcionira ili ne [irelevantno je] u tom kontekstu [jer] činjenični dokazi dokazuju izvršavanje odlučujućeg utjecaja. Činjenica da se društva majke zajedničkog pothvata mogu smatrati odgovornim u skladu je s praksom Komisije o tom posebnom pitanju, poštujući opća pravna načela pojašnjena u uvodnoj izjavi (340.) koja su ustvrdili sudovi Zajednice. Činjenica da određena odluka u drugim okolnostima nije bila upućena društvima majkama zajedničkog pothvata u ovim okolnostima ne znači da se društva Sasol International AG, Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany GmbH kao društva majke koja pripadaju grupi Sasol ne mogu smatrati odgovornima za postupanja svojeg društva kćeri jer Komisija raspolaže diskrecijskim prostorom u vezi sa svojom odlukom o pripisivanju odgovornosti za povredu određenim jedinicama poduzetnika te svoje ocjene izvršava od slučaja do slučaja.“

Razlikovanje pojma kontrole od stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja kakav je primijenjen u kontekstu članka 81. UEZ‑a

40. Najprije treba istaknuti da tijekom ispitivanja pripisivosti povrede koju je počinilo društvo Schümann Sasol, društvo kći zajedničkog pothvata, Komisija nije izričito razlikovala pojmove „kontrole“ i „ovlasti kontrole“ s jedne strane te „gospodarske jedinice“ i „stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja na poslovno ponašanje“ s druge strane.

41. Tužitelji ističu da je taj pristup pogrešan jer pojam kontrole ne uključuje stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja.

42. Kao prvo, valja podsjetiti da se prema članku 3. stavku 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ‑a o koncentracijama) (SL L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.) „kontrola temelji na pravima, ugovorima ili bilo kakvom drugom sredstvu, koje zasebno ili u kombinaciji, vodeći računa o svim činjeničnim i pravnim okolnostima, omogućava prevladavajući utjecaj na poduzetnika“.

43. U skladu sa sudskom praksom, Komisija se ne može, kako bi primjenom članka 81. UEZ‑a protutržišno ponašanje jednog društva pripisala drugom, temeljiti na samoj sposobnosti izvršavanja odlučujućeg utjecaja, kako može u okviru primjene Uredbe br. 139/2004 prilikom utvrđivanja kontrole, a da pritom ne ispita je li taj utjecaj bio stvarno izvršen (presuda General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedena u točki 30., t. 69.).

44. Protivno tome, načelno je na Komisiji da dokaže takav odlučujući utjecaj na temelju ukupnosti činjeničnih okolnosti (vidjeti presudu Općeg suda od 27. rujna 2006., Avebe/Komisija, T‑314/01, Zb., str. II‑3085., t. 136. i navedenu sudsku praksu). U te činjenice ulazi popunjavanje mjesta u upravi društva majke i onoj njegovog društva kćeri ili zajedničkog pothvata istim fizičkim osobama (presuda Općeg suda od 12. srpnja 2011., Fuji Electric/Komisija, T‑132/07, Zb., str. II‑4091., t. 184.; vidjeti također, u tom smislu, presudu Suda od 28. lipnja 2005., Dansk Rørindustri i dr./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P do C‑208/02 P i C‑213/02 P, C‑189/02 P, Zb., str. I‑5425., t. 119. i 120.) ili okolnost da su navedena društva bila dužna slijediti upute jedinstvene uprave bez ovlasti neovisnog ponašanja na tržištu (vidjeti, u tom smislu, presudu HFB i dr./Komisija, gore navedenu u točki 33., t. 527.).

45. U ovom slučaju Komisija svoj sud nije temeljila na takvom izravnom dokazivanju izvršavanja odlučujućeg utjecaja društava Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany na društvo Schümann Sasol International.

46. Komisija je naime u biti ispitala ovlast odlučivanja koju je društvo Sasol moglo izvršavati u tijelima zajedničkog pothvata putem svojih predstavnika. Analiza se u tom pogledu u biti temelji na apstraktnom ispitivanju načina donošenja odluka u navedenim tijelima na temelju odredbi sporazuma dioničara i poslovnika uprave koji prikazuju načine glasovanja propisane statutom zajedničkog pothvata. Osim toga Komisija je svoj zaključak u vezi s pripisivanjem odgovornosti za postupanja društva Schümann Sasol International društvima Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd temeljila osobito na tvrdnji prema kojoj je „kontrola društva Sasol nad zajedničkim pothvatom bila ustanovljena“ (uvodna izjava 481. pobijane odluke).

47. Iz toga slijedi da je u ovom slučaju Komisija o izvršavanju odlučujućeg utjecaja društava Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany na poslovno ponašanje društva Schümann Sasol International u biti zaključila na temelju apstraktne analize dokumenata potpisanih prije početka poslovanja društva Schümann Sasol International, poput analize provedene prema pravilima koja uređuju odobravanje koncentracija.

48. Kao drugo, Opći sud zato mora ispitati u kojoj mjeri takva apstraktna i predviđajuća analiza, izvršena u području koncentracija gdje donošenje odluke o odobrenju prethodi početku poslovanja zajedničkog pothvata, može služiti i za dokazivanje stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja na poslovno ponašanje zajedničkog pothvata u odluci kojom se društvima majkama pripisuje odgovornost za povrede iz članka 81. UEZ‑a koje je u prošlosti počinio navedeni zajednički pothvat.

49. U tom pogledu iz sudske prakse proizlazi da, čak i kada ovlast ili mogućnost određivanja poslovnih odluka zajedničkog pothvata sama po sebi proizlazi samo iz jednostavne mogućnosti izvršavanja odlučujućeg utjecaja na njegovo poslovno ponašanje i time pojma „kontrole“ u smislu Uredbe br. 139/2004, Komisija i sudac Unije mogu pretpostaviti da su zakonske odredbe i odredbe sporazuma o poslovanju navedenog poduzetnika, osobito ugovora kojim se osniva zajednički pothvat i sporazuma dioničara o glasovima, provedene i poštovane. U takvim okolnostima ispitivanje stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja na poslovno ponašanje zajedničkog pothvata može se sastojati od apstraktne analize dokumenata potpisanih prije početka njegovog poslovanja, poput analize vezane za kontrolu. Osobito kada navedene odredbe propisuju da su glasovi svakog društva majke nužni za donošenje neke odluke u tijelima zajedničkog pothvata, Komisija i sudac Unije mogu, u nedostatku dokaza o suprotnome, ustvrditi da su navedene odluke zajednički donijela društva majke (vidjeti, u tom smislu, presude Avebe/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 137. do 139., Fuji Electric/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 186. do 193. i General Technic‑Otis/Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 112. i 113.). Također, kada odredbe o kojima je riječ određivanje odluka tijela zajedničkog pothvata omogućuju samo jednom društvu majci, Komisija i sudac Unije mogu u nedostatku dokaza o suprotnome ustvrditi da navedeno društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na navedene odluke.

50. Međutim, budući da je ispitivanje u pogledu stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja retrospektivno i stoga se može temeljiti na konkretnim okolnostima, i Komisija i zainteresirane stranke mogu dostaviti dokaze da su poslovne odluke zajedničkog pothvata bile donesene na načine različite od onih koji bi proizlazili iz samog apstraktnog ispitivanja sporazuma o djelovanju zajedničkog pothvata (vidjeti, u tom smislu, presude Fuji Electric/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 194. i 195. i General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 115. do 117.). Osobito Komisija ili zainteresirane stranke mogu dostaviti dokaze da je, unatoč ovlasti samo jednog društva majke da donosi odluke o kojima je riječ putem svojih predstavnika u tijelima zajedničkog pothvata, odluke jednoglasno donosilo više društava majki ili sva.

Osnovanost utvrđenja Komisije u vezi s pripisivanjem društvima Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd povrede koju je počinilo društvo Schümann Sasol International

51. Tužitelji u bitnome na dvije osnove osporavaju analizu Komisije vezano za pripisivanje društvima Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd povrede koju je počinilo društvo Schümann Sasol International. S jedne strane smatraju da je Komisija pogriješila u ocjeni ne priznajući da je osoba B. I., predsjednik uprave društva Schümann Sasol International, bila predstavnik društva Vara. Naime, prema njihovom mišljenju, društvo Vara moglo je putem svojeg predstavnika, osobe B. I., sâmo određivati odluke uprave tijekom većine razdoblja zajedničkog pothvata jer je prema poslovniku uprave predsjednik raspolagao odlučujućim glasom u slučaju izjednačenosti glasova članova navedene uprave. S druge strane ističu da je prema statutu zajedničkog pothvata i sporazumu dioničara društvo Vara moglo blokirati većinu odluka u glavnoj skupštini i nadzornom odboru zajedničkog pothvata, tako da društvo Sasol Holding in Germany nije moglo sâmo donositi te odluke glasovima svojih predstavnika. Na temelju toga tužitelji smatraju da društvo Sasol Holding in Germany nije moglo izvršavati odlučujući utjecaj na poslovno ponašanje društva Schümann Sasol International.

52. Najprije je potrebno podsjetiti da za pripisivanje odgovornosti za povredu koju je počinio zajednički pothvat više društava majki Komisija može dokazati stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja utvrđujući zajedničko upravljanje zajedničkim pothvatom njegovih društava majki. Kao drugo, što se tiče naravi zajedničke uprave, Opći sud je u svojoj presudi Avebe/Komisija, gore navedenoj u točki 44. (t. 136. do 138.), relevantnima ocijenio indicije koje se temelje na činjenici da su članovi tijela zajedničkog pothvata koje je odredilo svako društvo majka i koji predstavljaju njihove poslovne interese morali usko surađivati prilikom određivanja i provedbe poslovne politike zajedničkog pothvata te da su odluke koje su oni donosili morale nužno odražavati suglasnost voljâ svakog društva majke koje Komisija smatra odgovornim. Opći sud ispitao je ne samo donošenje strateških odluka u okviru zajedničkog pothvata nego i vođenje tekućih poslova te naveo da su dva direktora koja su odredila dva društva majke i u tom pogledu morala usko surađivati (presuda Avebe/Komisija, gore navedena u točki 44., t. 136. do 138.).

53. Međutim, u ovom slučaju, povredu koju je počinilo društvo Schümann Sasol International Komisija nije pripisala dvama društvima majkama nego samo društvu Sasol Holding in Germany i njegovom društvu majci Sasol Ltd.

54. Ipak, u slučaju kada Komisija odgovornost za povredu koju je počinio zajednički pothvat pripiše samo jednom njegovom društvu majci, na njoj je da dokaže da je odlučujući utjecaj na poslovno ponašanje zajedničkog pothvata jednostrano izvršavalo to društvo majka.

55. Iz pobijane odluke i podnesaka Komisije u okviru postupka pred Općim sudom proizlazi da ona smatra da je uvjet opisan gore u točki 54. ispunjen u ovom slučaju. Naime, u točki 471. pobijane odluke ustvrdila je da je „društvo Sasol [Ltd] preko svojeg društva kćeri Sasol Holding in Germany GmbH u 100-postotnom vlasništvu izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol International“. Osim toga, Komisija u točki 49. odgovora na tužbu potvrđuje da je „društvo Sasol [Ltd] (putem društva Sasol Holding) izvršavalo isključivu kontrolu nad društvom [Schümann Sasol International]“ i u točki 67. istog odgovora da se „povreda ne može pripisati društvu Vara jer je društvo Sasol jedino izvršavalo odlučujući utjecaj na zajednički pothvat“.

56. Dakle, valja ispitati je li Komisija na temelju elemenata koje je prikupila u pobijanoj odluci i unatoč argumentima tužiteljâ iznesenima tijekom upravnog postupka vezano za važnost društva Vara u upravi zajedničkog pothvata mogla valjano zaključiti da je društvo Sasol jednostrano izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Schümann Sasol International.

Uprava društva Schümann Sasol International

57. Tužitelji ističu da su se odluke uprave društva Schümann Sasol International donosile običnom većinom i da je u slučaju podjele glasova onaj predsjednika uprave bio odlučujući. Međutim, tvrde da je predsjednik uprave, osoba B. I., predstavljala interese društva Vara.

58. U bitnome ističu da je Komisija pogriješila u ocjeni dokaza kojima je raspolagala time što je zaključila da osoba B. I. nije predstavljala društvo Vara nego predsjedavala zajedničkim pothvatom na zahtjev društva Sasol. Komisija je svoje utvrđenje temeljila na izjavi društva Vara od 11. listopada 2007. u kojoj je osoba B. I. u ime društva Vara odgovarala na pitanja Komisije i proturječno izjavila da, iako je sebe označila kao predstavnika društva Vara za sva druga pitanja koje bi Komisija mogla postaviti, nije predstavljala društvo Vara tijekom razdoblja zajedničkog pothvata.

59. Osim toga, tužitelji upućuju na svoju izjavu od 18. travnja 2008. prema kojoj je osoba B. I. zaista stalno djelovala kao desna ruka H. Schümanna i predstavljala društvo Vara u zajedničkom pothvatu s društvom Sasol. Prije razdoblja zajedničkog pothvata osoba B. I. obavljala je vodeće funkcije u društvu HOS, koje je kontroliralo društvo Vara, te u tom društvu bila izvršni direktor od 1987. i djelovala kao osoba od povjerenja H. Schümanna. Osim toga, osoba B. I. je također obavljala zadatke uprave u društvu Vara i drugim društvima koja je H. Schümann držao tijekom i nakon razdoblja zajedničkog pothvata. Uska povezanost osobe B. I. s društvom Vara i H. Schümannom proizlazi i iz objave osnivanja zajedničkog pothvata 6. lipnja 1995.

60. Tužitelji potvrđuju da je Komisija imala saznanja o tim činjenicama tijekom upravnog postupka, ali ih je ipak ignorirala i prednost bezrazložno dala izjavi društva Vara koja je potjecala od osobe B. I. osobno, to jest osoba koja je sama držala dio kapitala društva Vara kao komanditor.

61. Komisija prije svega ističe činjenicu da se pojam odlučujućeg utjecaja ne odnosi na operativno upravljanje zajedničkim pothvatom nego na osnovne smjerove u vezi s njegovom poslovnom politikom. Međutim, kao što proizlazi iz statuta društva Schümann Sasol International, uprava postupa pod kontrolom nadzornog odbora i akti uprave o važnim pitanjima njegove poslovne politike podvrgnuti su prethodnom odobrenju nadzornog odbora.

62. Komisija potom drži da osoba B. I. nije predstavljala društvo Vara, nego da je za njezin položaj bilo zaslužno njezino poznavanje područja u kojem je društvo Schümann Sasol bilo aktivno i da je njezino imenovanje odgovaralo volji društva Sasol. Društvo Vara je izjavom od 11. listopada 2007. obavijestilo Komisiju da je osoba B. I. određena za direktora društva Sasol International jer je društvo Sasol htjelo imati koristi od njezinog temeljitog poznavanja djelatnosti društva HOS i stoga ju je postavilo u upravu. Prema Komisiji ta informacija je vjerodostojna jer je društvo Sasol imalo osobit interes da zajednički pothvat bude dobro vođen te je htjelo osigurati kontinuitet svojeg upravljanja povjeravajući svakodnevno upravljanje članu uprave koji poznaje sektor parafinskog voska i posebice prethodne aktivnosti društva HOS. U svakom slučaju, u točki 10. odgovora na repliku Komisija je smatrala da njezina utvrđenja, kao što su ona u uvodnoj izjavi 472. pobijane odluke, znače da je osoba B. I. predstavljala društvo Sasol, a ne društvo Vara u upravi društva Schümann Sasol International.

63. Opći sud korisnim smatra ispitati prije svega ulogu osobe B. I. u upravi društva Schümann Sasol International i zatim općenito pitanje je li društvo Sasol moglo jednostrano određivati odluke koje je donosila navedena uprava.

Uloga osobe B. I.

64. Valja podsjetiti da je tijekom gotovo cijelog razdoblja trajanja zajedničkog pothvata osoba B. I. bila predsjednik uprave društva Schümann Sasol International.

65. Tijekom upravnog postupka tužitelji su potvrdili da je osoba B. I. bila predstavnik društva Vara, dok je društvo Vara izjavilo da je njezino imenovanje odgovaralo volji društva Sasol, tako da ga ona nije predstavljala.

66. Najprije je potrebno podsjetiti da utvrđenja u uvodnoj izjavi 472. pobijane odluke precizno odražavaju sadržaj izjave društva Vara od 11. listopada 2007. Nasuprot tome, Komisija je odbila stajalište izraženo u izjavi društva Sasol od 18. travnja 2008., prema kojoj je osoba B. I. predstavljala društvo Vara, kao i popratne dokumente.

67. Što se tiče teksta Komisijinih tvrdnji u vezi s ulogom osobe B. I., tužitelji u biti ističu da je Komisija pogriješila u ocjeni nepriznajući da je ona predstavljala društvo Vara u upravi.

68. Kao prvo valja podsjetiti da je osoba B. I. zauzimala važne položaje u društvima koja su držali H. Schümann i grupa Vara prije, tijekom i nakon razdoblja zajedničkog pothvata.

69. Treba podsjetiti da je osoba B. I. 29. studenoga 1996. postala komanditor društva Vara, jednog od izravnih društava majki društva Schümann Sasol International. To svojstvo znači da je držala dio kapitala društva Vara, a da su ostali vlasnici tog društva bili članovi obitelji Schümann. Opći sud u tom pogledu smatra da držanje dijela kapitala društva predstavlja okolnost kojom se može dokazati da se osobu B. I. može poistovjetiti s posebnim poslovnim interesima društva Vara.

70. Također osoba B. I. je tijekom barem jednog dijela razdoblja zajedničkog pothvata i istodobno s obavljanjem svojih zadataka predsjednika uprave društva Schümann Sasol International bila izvršni direktor društva Vara.

71. Međutim iz sudske prakse proizlazi da popunjavanje mjesta u upravi u jednom od društava majki i u njihovom zajedničkom pothvatu predstavlja važnu indiciju da navedeno društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na poslovne odluke zajedničkog pothvata, izvršavanjem ovlasti odlučivanja koju ima takav član uprave zajedničkog pothvata (vidjeti, u tom smislu, presudu Fuji Electric/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 199.).

72. Zatim je osoba B. I. od 15. lipnja 1995. bila član uprave društva Vara Beteiligungsgesellschaft mbH. Prema dokazima koje su dostavili tužitelji ona je 2011. i dalje bila na tom položaju s H. Schümannom. Osim toga bila je član uprave društva Beteiligungsgesellschaft Hans‑Otto Schümann mbH od 4. travnja 1989. do dana prestanka postojanja tog društva 13. rujna 1996. Potonje društvo također je povezano s H. Schümannom, osnivačem i većinskim vlasnikom društva Vara.

73. Također valja primijetiti da je 1. srpnja 2001., kada je osoba D. S. R. zamijenila osobu B. I. na mjestu predsjednika uprave društva Schümann Sasol International, potonja postala jedan od šest članova nadzornog odbora navedenog društva. Time je osoba B. I. zamijenila osobu E. B. R., koja je prema Komisiji također bila predstavnik društva Vara, dok je sastav nadzornog odbora u preostalom dijelu ostao nepromijenjen. To upućuje na to da je osoba B. I. predstavljala društvo Vara u nadzornom odboru. Taj dokaz je, među ostalim, sam po sebi dovoljan za odbijanje teze Komisije prema kojoj je osoba B. I. predstavljala društvo Sasol u upravi jer je nezamislivo da je u takvom slučaju, neposredno nakon isteka svojeg mandata, mogla početi predstavljati društvo Vara u nadzornom odboru.

74. Naposljetku valja podsjetiti da su u dopisu od 2. veljače 1995., upućenom svim zaposlenicima društva HOS, H. Schümann i osoba B. I. obavijestili navedene zaposlenike o pregovorima koje su upravo poduzimali s društvom Sasol. U njemu su naveli: „[M]oći ćemo izvršavati svoj utjecaj na [novu upravu zajedničkog pothvata] u budućnosti kao i u prošlosti.“

75. Na temelju toga Opći sud utvrđuje da su tužitelji već u fazi upravnog postupka dostavili dokaze koji mogu dokazati da je osoba B. I. održavala uske veze s grupom Vara i H. Schümannom, da bi se ona mogla poistovjetiti s posebnim poslovnim interesima društva Vara, osobito zbog njezinog svojstva komanditora i da je društvo Vara moglo izvršavati važan utjecaj na odluke uprave zajedničkog pothvata zbog toga što je mjesta popunjavala osoba B. I. te je to moglo dovesti do usklađivanja poslovne politike društva Schümann Sasol International s onom društva Vara.

76. Stoga je Komisija pogriješila u ocjeni kada je iz svoje analize izostavila sve relevantne dokaze te je u pobijanoj odluci naglasila jedino da imenovanje osobe B. I. odražava volju društva Sasol. Takav prikaz daje iskrivljenu sliku relevantnih okolnosti predmeta i ne odgovara kriteriju prema kojem odgovornost za povredu članka 81. UEZ‑a treba biti utvrđena na temelju preciznih i suglasnih dokaza i prema kojem Komisija treba nepristrano uzeti u razmatranje sve relevantne pravne i činjenične dokaze koji su dostavljeni (vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 27. rujna 2006., Dresdner Bank i dr./Komisija, T–44/02 OP, T–54/02 OP, T–56/02 OP, T–60/02 OP i T–61/02 OP, Zb., str. II‑3567., t. 59. do 63. te analogijom, presudu Suda od 17. svibnja 2001., IECC/Komisija, C‑450/98 P, Zb., str. I‑3947., t. 57. i navedenu sudsku praksu).

77. Argumenti Komisije ne mogu dovesti u pitanje taj zaključak.

78. Kao prvo, Komisija se poziva na činjenicu da je društvo Sasol dalo suglasnost za imenovanje osobe B. I. na mjesto predsjednika uprave.

79. U tom pogledu valja primijetiti da je prema statutu društva Schümann Sasol International i sporazumu dioničara sve članove uprave i njezinog predsjednika trebao imenovati nadzorni odbor jednoglasnom odlukom predstavnika društava Vara i Sasol. Stoga sastav uprave s jedne strane treba odražavati sporazum između dvaju društava majki, to jest volju svakog od njih. S druge strane, i društvo Vara je trebalo dati suglasnost za imenovanje članova koje je odredilo društvo Sasol, a koje je Komisija smatrala njegovim predstavnicima.

80. Stoga činjenica da je društvo Sasol dalo suglasnost za imenovanje osobe B. I. na mjesto predsjednika uprave ne omogućava ni utvrđenje da je ona predstavljala poslovne interese društva Sasol, uz ono što je potrebno u okviru dobrog upravljanja zajedničkim pothvatom koji su držala dva društva majke, ni odbijanje dokaza koje su dostavili tužitelji kojima su namjeravali dokazati da je društvo Vara izvršavalo utjecaj u upravi putem ovlasti odlučivanja osobe B. I.

81. Kao drugo, valja podsjetiti da je jedini konkretni dokaz na kojem je Komisija utemeljila svoj zaključak prema kojem osoba B. I. nije predstavljala društvo Vara, nego je njezino imenovanje odražavalo volju društva Sasol, izjava društva Vara od 11. listopada 2007. spomenuta gore u točki 66.

82. Prema Komisiji ta je izjava osobito pouzdana jer je poslana kao odgovor na Komisijin zahtjev za pružanje informacija. Međutim, društvo Vara imalo je vitalni interes da točno prikaže situaciju jer netočna izjava može biti sankcionirana postupovnom novčanom kaznom, kako je propisano člankom 23. stavkom 1. Uredbe br. 1/2003.

83. U tom pogledu valja podsjetiti da prva stranica odgovora od 11. listopada 2007. na zahtjev za pružanje informacija, koja sadrži izjavu o kojoj je riječ, navodi da je osoba odgovorna za odgovore prije svega osoba B. I. Kao što to tužitelji ističu, također je utvrđeno da je u tom trenutku osoba B. I. još uvijek bila komanditor društva Vara.

84. Osim toga, valja ustvrditi da Komisija ni u svojem zahtjevu za pružanje informacija koji je uputila društvu Vara ni u pobijanoj odluci nije odredila što podrazumijeva pod pojmom „predstavljanje“. Stoga, kako osoba B. I. nije bila službeno opunomoćena za predstavljanje društva Vara u upravi zajedničkog pothvata, društvo Vara u svojoj izjavi može potvrditi da ga se nije predstavljalo bez rizika postupovne novčane kazne.

85. Osim toga, treba naglasiti da se ispitivanje organizacijskih veza između zajedničkog pothvata i društva majke ne odnosi nužno na pitanje predstavljanja društva majke koje proizlazi iz službenog mandata koji je potonje dalo direktoru zajedničkog pothvata. Važnije je u širem smislu uzeti u obzir poslovne interese društva majke (vidjeti točku 35. ove presude) i utjecaj na odluke tijela zajedničkog pothvata u pogledu usklađivanja poslovne politike navedenog društva s onom društva majke, o čemu osobito svjedoči popunjavanje mjesta u upravi društva majke i zajedničkog pothvata kao i to da direktor zajedničkog pothvata drži dio kapitala dru štva majke (vidjeti točku 44. ove presude).

86. S tim na umu treba dodati da pitanje predstavljanja poslovnih interesa u upravi zajedničkog pothvata nije jednostavna činjenica čija negacija opravdano može dovesti do postupovne novčane kazne u slučaju iskrivljavanja činjenica. Naprotiv to pitanje proizlazi iz ocjene koju Komisija treba izvršiti uzimajući nepristrano u razmatranje sve relevantne pravne i činjenične dokaze koje su joj dostavila društva majke koja često imaju suprotstavljene interese, koji ih dovode do toga da naglašavaju jednu ili drugu relevantnu okolnost. Osim toga valja primijetiti da u ovom slučaju Komisija nije izrekla postupovnu kaznu ni društvu Sasol ni društvu Vara, iako su ona dala dijametralno suprotne izjave o tom pitanju.

87. S obzirom na sve prethodno navedeno, valja ispitati može li Komisijina pogreška u ocjeni prilikom ispitivanja uloge osobe B. I. (vidjeti točku 76. ove presude) utjecati na ocjenu utjecaja koji je društvo Sasol izvršilo na upravu društva Schümann Sasol International.

Određivanje odluka uprave društva Schümann Sasol International

88. Tužitelji ističu da zbog dominantne uloge članova uprave koji su predstavljali društvo Vara, osobito one osobe B. I., društva Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany nisu mogla određivati odluke navedene uprave.

89. Kao prvo valja podsjetiti da je u svojoj objavi od 6. lipnja 1995. suradnicima društva Schümann Sasol AG (koje je kasnije postalo društvo Schümann Sasol International) osoba B. I. opisala uloge uprave zajedničkog pothvata. Pojasnila je da će ona „uz koordinaciju rada uprave ostati odgovorna za marketing, prodaju i nabavu te nadzor društava kćeri“, dok će osoba D. S. R. (iz društva Sasol) zadržati svoj položaj u Južnoj Africi i baviti se proizvodnjom i tehničkim pitanjima. Osoba B. I. također je navela da će treći član biti upućen u Hamburg (Njemačka).

90. Valja ustvrditi da su ovlasti odlučivanja osobe B. I. indicija njegove središnje uloge u upravi društva Schümann Sasol International.

91. Kao drugo, valja podsjetiti da su u dopisu od 2. veljače 1995., koji su osoba B. I. i H. Schümann uputili svim zaposlenicima društva HOS, naveli da će moći utjecati na novu upravu zajedničkog pothvata kao i u prošlosti, kada je društvo Vara bilo jedini dioničar društva HOS (vidjeti točku 74. ove presude).

92. Iz toga dopisa također proizlazi da su prema očekivanjima osobe B. I. i H. Schümanna potonji i društvo Vara putem osobe B. I. mogli igrati središnju ulogu u upravi društva Schümann Sasol International.

93. Kao treće, valja podsjetiti da Komisija u pobijanoj odluci nije spomenula nijedan dokaz koji bi mogao dokazati da je unatoč ovlastima odlučivanja osobe B. I. i njezinog odlučujećeg glasa u slučaju izjednačenosti glasova koji je proizlazio iz njezinog položaja predsjednika, društvo Sasol moglo jednostrano određivati odluke uprave, ako bi se dokazalo da je osoba B. I. zaista predstavljala društvo Vara i H. Schümanna u upravi društva Schümann Sasol International.

94. Kao četvrto, takva sposobnost društva Sasol da na odlučujući način određuje odluke uprave ne proizlazi iz dokaza u vezi s različitim sastavima uprave koje su tužitelji dostavili tijekom upravnog postupka.

95. Između 2. svibnja i 31. listopada 1995. uprava društva Schümann Sasol International sastojala se od osobe B. I. i osobe D. S. R., predstavnika društva Sasol. Kao što tužitelji ispravno ističu, osoba B. I. mogla je nametati odluke u upravi zbog svojeg odlučujućeg glasa.

96. Tijekom razdoblja od 1. studenoga 1995. do 30. lipnja 2001. uprava društva Schümann Sasol International bila je sastavljena od njezinog predsjednika, osobe B. I., osobe D. S. R. i osobe H. G. B. Tužitelji smatraju da je potonji bio predstavnik društva Vara, a Komisija da je bio predstavnik društva Sasol.

97. Valja ustvrditi da Komisija u pobijanoj odluci nije razmotrila pitanje je li osoba H. G. B. zaista predstavljala poslovne interese jednog ili drugog društva majke. Osim toga, postoje naznake prema kojima je osoba H. G. B. predstavljala interese društva Vara (vidjeti točku 99. ove presude). Stoga taj sastav uprave ne omogućava zaključak da je društvo Sasol jednostrano određivalo odluke potonjeg.

98. Između 1. srpnja 2001. i 16. svibnja 2002. osoba D. S. R. (iz društva Sasol) bila je predsjednik uprave, a drugi član osoba H. G. B.

99. Prije svega treba podsjetiti da taj sastav uprave svjedoči o tome da je osoba H. G. B. bila predstavnik društva Vara. Naime, nije opravdano pretpostaviti da bi se društvo Vara, držatelj trećine kapitala društva Schümann Sasol International, suglasilo s upravom sastavljenom isključivo od predstavnika društva Sasol.

100. Tužitelji ističu da su tijekom tog razdoblja sve odluke uprave trebale biti donesene jednoglasno.

101. Treba naglasiti da pobijana odluka ne sadrži nikakvu analizu u pogledu razdoblja o kojem je riječ. Budući da je sva odgovornost za povredu koju je počinio zajednički pothvat pripisana samo društvo Sasol, na Komisiji je bilo da dokaže da je društvo Sasol jednostrano izvršavalo odlučujući utjecaj na poslovnu politiku društva Schümann Sasol International (vidjeti točku 54. ove presude).

102. Međutim valja podsjetiti (vidjeti točku 52. ove presude) da jednoglasno donošenje odluka u upravi svjedoči o uskoj suradnji predstavnika društava majki i time o zajedničkom upravljanju zajedničkim pothvatom, što je indicija zajedničkog izvršavanja odlučujućeg utjecaja, a ne izvršavanja odlučujućeg utjecaja samo jednog društva majke (vidjeti u tom smislu presudu Avebe/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 137. i 138. i presudu Fuji Electric/Komisija, gore navedenu u točki 44., t. 194.).

103. Stoga taj sastav uprave ne ide u prilog zaključku prema kojem je društvo Sasol jednostrano određivalo odluke društva Schümann Sasol International.

104. Naposljetku, između 17. svibnja i 24. rujna 2002. uprava društva Schümann Sasol International bila je sastavljena od osoba D. S. R., dr. H. G. B. i C. D. I.

105. Tužitelji ističu da su dva posljednja gorespomenuta člana uprave bili predstavnici društva Vara, tako da su mogli nadglasati osobu D. S. R., čak i kao predsjednika.

106. Valja ustvrditi da pobijana odluka ne sadrži nikakvo ispitivanje u vezi s izvršavanjem odlučujućeg utjecaja jednog ili drugog društva majke putem osoba H. G. B. i C. D. I. ni općeniti prikaz tog sastava uprave. Osim toga, postoje naznake kojima se nastoji dokazati da je osoba dr. H. G. B. predstavljala interese društva Vara (vidjeti točku 99. ove presude). Stoga iz pobijane odluke ne proizlazi da je tijekom razdoblja o kojem je riječ društvo Sasol putem svojih predstavnika u upravi moglo jednostrano definirati njezine odluke.

107. S obzirom na prethodno ispitivanje valja ustvrditi da Komisija u pobijanoj odluci nije dokazala da je, s obzirom na ovlasti odlučivanja osobe B. I. i drugih članova uprave koji su mogli biti povezani s društvom Vara, društvo Sasol zaista jednostrano određivalo sadržaj odluka uprave društva Schümann Sasol International putem članova koji su predstavljali njegove poslovne interese i nastojali uskladiti postupanja društva Schümann Sasol International s njegovim. Pobijana odluka ne sadrži izravne dokaze (vidjeti točku 44. ove presude) koji bi mogli dokazati takav odlučujući utjecaj društva Sasol.

Važnost operativnog upravljanja

108. Komisija ističe činjenicu da je uprava društva Schümann Sasol International bila zadužena za upravljanje tekućim poslovima toga društva. Međutim, prema presudi Općeg suda od 12. prosinca 2007., Akzo Nobel i dr./ Komisija (T‑112/05, Zb., str. II‑5049., t. 63. do 65., 82. i 83.) operativno upravljanje društvom kćeri irelevantno je prilikom ocjene postojanja gospodarske jedinice između društva kćeri i njegovog društva majke, a kontrola izvršena nad poslovnom politikom stricto sensu nije uvjet da se smatra da društvo majka čini poduzetnika s društvom kćeri. Nasuprot tome, dovoljno je da društvo majka igra značaju ulogu u pitanjima koja definiraju poslovnu politiku društva kćeri.

109. Valja naglasiti da se presuda na koju se Komisija poziva odnosi na činjeničnu situaciju u kojoj društvo majka drži 100 % kapitala društva kćeri.

110. Točno je da je pitanje operativnog upravljanja nebitno kada se radi o društvu kćeri koje u 100-postotnom udjelu drži samo jedno društvo majka jer dokazivanje operativne autonomije društva kćeri ne može samo po sebi oboriti pretpostavku izvršavanja odlučujućeg utjecaja (vidjeti sudsku praksu navedenu kasnije u točki 153. ove presude).

111. Međutim, u slučaju jedinstvenog dioničarstva sve odluke – uključujući one koje se odnose na operativno upravljanje društvom kćeri – donose članovi uprave koje je odredilo ili imenovalo, izravno ili neizravno (putem tijela čije je članove odredilo društvo majka), sâmo društvo majka. Također, u nedostatku drugog dioničara, jedini poslovni interesi koji se očituju u društvu kćeri jesu načelno oni jedinog dioničara. Dakle, Komisija može pretpostaviti stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja čak i u slučajevima kada operativno upravljanje samostalno obavljaju članovi uprave društva kćeri.

112. Nasuprot tome, u slučaju zajedničkih pothvata postoji velik broj dioničara i odluke tijela zajedničkog pothvata donose članovi koji predstavljaju poslovne interese različitih društava majki, koji se mogu preklapati, ali se mogu i razlikovati. Stoga je i dalje važno pitanje je li društvo majka izvršavalo stvarni utjecaj na operativno upravljanje zajedničkim pothvatom, osobito putem direktorâ koje je ono odredilo i/ili koji naizmjenično zauzimaju položaje u upravi društva majke.

113. Naposljetku, valja podsjetiti da je Opći sud detaljno ispitao načine donošenja odluka koje se odnose na operativno upravljanje u presudama Fuji Electric/Komisija, gore navedena u točki 44. (t. 195.) i General Technic‑Otis i dr./Komisija, gore navedena u točki 30. (t. 122. do 117.), kako bi ocijenio izvršavanje odlučujućeg utjecaja tužiteljâ u navedenim predmetima u pogledu ponašanja njihovih zajedničkih pothvata na tržištu.

114. Stoga treba odbiti argument Komisije prema kojem je određivanje poslovne politike stricto sensu zajedničkog pothvata njegovog društva majke irelevantno prilikom ispitivanja postojanja gospodarske jedinice između njih.

Zaključak o upravi društva Schümann Sasol International

115. Kao prvo treba podsjetiti da je Komisija pogriješila u ocjeni u pobijanoj odluci kada je ispitivala ulogu osobe B. I. (vidjeti točku 76. ove presude). Ne može se isključiti da bi Komisija bez te pogreške zaključila da je društvo Vara izvršavalo odlučujući utjecaj na odluke uprave društva Schümann Sasol International tijekom znatnog dijela razdoblja zajedničkog pothvata. Kao drugo Komisija u svakom slučaju nije dokazala da je društvo Sasol zaista jednostrano određivalo sadržaj odluka uprave društva Schümann Sasol International (vidjeti točku 107. ove presude). Kao treće, valja naglasiti da je utjecaj izvršen na odluke uprave zajedničkog pothvata vrlo važan s točke gledišta pripisivosti odgovornosti njegovim društvima majkama na temelju povrede koju je on počinio (vidjeti točku 114. ove presude).

Nadzorni odbor i glavna skupština društva Schümann Sasol International

116. Tužitelji smatraju da Komisija ne može opravdano smatrati da je društvo Sasol na odlučujući način utjecalo na odluke koje su donesene u nadzornom odboru i glavnoj skupštini društva Schümann Sasol International zbog ovlasti odlučivanja koju je imalo društvo Vara.

117. Valja podsjetiti da dokazi koje je Komisija prikupila u uvodnim izjavama 473. i 474. pobijane odluke upućuju na to da su i društvo Sasol i društvo Vara mogli blokirati sve odluke u glavnoj skupštini i nadzornom odboru društva Schümann Sasol International, uz iznimku onih koje proizlaze iz članka 1.5. sporazuma dioničara.

118. Od odluka iz članka 1.5. sporazuma dioničara samo odobrenje ulaganja ulazi u kategoriju strateških poslovnih odluka koje utječu na zajednički pothvat u skladu s Pročišćenom obavijesti Komisije o nadležnosti prema Uredbi Vijeća (EZ) br. 139/2004 (SL 2008, C 95, str. 1.).

119. Osim toga, valja podsjetiti da se u skladu s točkom 69. Pročišćene obavijesti Komisije o nadležnosti prema Uredbi br. 139/2004 najvažnija prava veta odnose na imenovanje i otpuštanje višeg rukovodstva kao i odobrenje proračuna zajedničkog pothvata. Također se pobliže određuje da pravo sudjelovanja u odlukama o strukturi višeg rukovodstva (primjerice članova uprave) svojem imatelju u pravilu omogućava odlučujući utjecaj na poslovnu politiku poduzeća. Isto vrijedi i za odluke koje se odnose na proračun jer se njime određuje detaljan okvir djelatnosti zajedničkog pothvata i osobito ulaganja koje on može ostvariti.

120. Međutim prema zakonskim odredbama i odredbama sporazuma koji uređuju poslovanje zajedničkog pothvata Schümann Sasol International, društvo Sasol Holding in Germany imalo je ovlast jednostranog određivanja odluka o odobrenju ulaganja, a ne najvažnijih strateških poslovnih odluka, to jest onih o proračunu te imenovanju i otpuštanju direktora, ni onih o poslovnom planu poduzeća.

121. Stoga Komisija apstraktnom analizom utemeljenom na zakonodavstvu i odredbama sporazuma koji uređuju poslovanje zajedničkog pothvata (vidjeti točku 49. ove presude) nije dokazala da je društvo Sasol u nadzornom odboru i glavnoj skupštini društva Schümann Sasol International moglo sâmo određivati sve strateške poslovne odluke koje su se na njega odnosile. U protivnome iz apstraktne analize proizlazi da su najvažnije navedene odluke trebala zajedno donositi društva Sasol Holding in Germany i Vara.

122. Osim toga, pobijana odluka ne sadrži nijedan dokaz utemeljen na konkretnim dokazima (vidjeti točku 50. ove presude) da su društva Sasol Ltd i Sasol Holding in Germany zaista sama određivala strateške poslovne odluke zajedničkog pothvata Schümann Sasol International, unatoč ovlasti blokade odluka koje je imalo društvo Vara.

123. S obzirom na sve prethodno navedeno Opći sud zaključuje da Komisija nije dokazala da je društvo Sasol jednostrano određivalo najvažnije odluke nadzornog odbora i glavne skupštine društva Schümann Sasol International i osobito strateške poslovne odluke o proračunu, poslovnom planu i imenovanju njegovog višeg rukovodstva.

Stvarno izvršavanje odlučujućeg utjecaja društva Sasol Holding in Germany na ponašanje društva Schümann Sasol International na tržištu

124. Valja podsjetiti da bi u skladu s uvodnom izjavom 475. pobijane odluke „vezano za situaciju opisanu u uvodnim izjavama (472.)-(474.) i osobito sposobnost društva Sasol da nametne svoju volju za važne strateške odluke ako jednoglasnost ne bi mogla biti postignuta, kao one navedene u članku 1.5. sporazuma dioničara o pravima glasa (primjerice odobravanje kapitalnih ulaganja), trebalo smatrati da društvo Sasol ima kontrolu nad zajedničkim pothvatom.“ U uvodnoj izjavi 481. pobijane odluke Komisija je smatrala da je „utvrđena kontrola društva Sasol nad zajedničkim pothvatom“ i da „činjenični dokazi dokazuju izvršavanje odlučujućeg utjecaja“ društva Sasol Holding in Germany na društvo Schümann Sasol International.

125. Iz gornje analize proizlazi da Komisija u pobijanoj odluci nije dokazala da je društvo Sasol jednostrano određivalo odluke uprave društva Schümann Sasol International i sve strateške odluke njegove glavne skupštine i nadzornog odbora (vidjeti točke 115. i 123. ove presude).

126. Također, valja podsjetiti da Komisija izravnim dokazima nije dokazala izvršavanje odlučujućeg utjecaja društava Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd na poslovno postupanje društva Schümann Sasol International.

127. Stoga analiza Komisije koja je dovela do pripisivanja odgovornosti za povredu koju je počinio Schümann Sasol, društvo kći društva Schümann Sasol International, društvima Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd sadrži pogreške u ocjeni. Stoga treba prihvatiti prvi tužbeni razlog i poništiti pobijanu odluku u dijelu u kojem se njome društvima Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd pripisuje odgovornost za povredu koju je počinilo društvo Schümann Sasol.

128. Dakle, pobijana odluka treba biti poništena jer je Komisija utvrdila da su Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd sudjelovali u povredi prije 1. srpnja 2002.

Dokazni prijedlog tužiteljâ

129. Tužitelji predlažu da osoba C. D. I. (trenutačni član uprave društva Sasol Wax International) bude saslušana u svojstvu svjedoka o okolnosti da je tijekom razdoblja zajedničkog pothvata osnovni smjer strategije i poslovanja zajedničkog pothvata određivalo društvo Vara putem H. Schümanna i osobe B. I.

130. S obzirom na prethodnu analizu Opći sud smatra da to svjedočenje nije potrebno pa se dokazni prijedlog odbija.

2. Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na pogrešnom pripisivanju društvima Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International odgovornosti za povredu u vezi s razdobljem Sasol

131. Tužitelji ističu da je Komisija odgovornost za postupanja društva Sasol Wax nezakonito pripisala njegovom društvu majci, društvu Sasol Holding in Germany te nadređenom društvu grupe, društvu Sasol Ltd u vezi s razdobljem Sasol od 1. srpnja 2002. do 28. travnja 2005.

Prvi dio, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava u vezi s mogućnošću pripisivanja povrede koju je počinilo društvo kći društvu majci samo na temelju pretpostavke utemeljene na držanju 100 % kapitala

132. U uvodnoj izjavi 494. pobijane odluke Komisija je smatrala kako slijedi:

„Sudskom praksom je utvrđeno da Komisija može pretpostaviti da društva majke izvršavaju odlučujući utjecaj na svoja društva kćeri u 100-postotnom vlasništvu. Kada se primjenjuje takva pretpostavka, kao što je to slučaj ovdje za društva Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH i Sasol Ltd, na društvima majkama je da odbiju pretpostavku dostavljajući dokaze da je njihovo društvo kći samostalno odlučivalo o svojem ponašanju na tržištu.“

133. Prema tužiteljima Komisija je počinila pogrešku što se tiče prava time što je primijenila pogrešno pravno pravilo. Nijedan valjani pravni temelj ne omogućava pretpostavku da je sâm udjel od 100 % dovoljan za utvrđivanje da je društvo majka odgovorno za zabranjeni sporazum u kojem je sudjelovalo njegovo društvo kći. Takva pretpostavka povređuje načelo osobne pravne odgovornosti i pretpostavku nevinosti.

134. Valja podsjetiti da u posebnom slučaju kada društvo majka drži 100 % kapitala društva kćeri koje je povrijedilo pravila tržišnog natjecanja Unije to društvo majka može s jedne strane izvršavati odlučujući utjecaj na ponašanje toga društva kćeri i s druge strane postoji oboriva pretpostavka prema kojoj navedeno društvo majka stvarno izvršava odlučujući utjecaj na postupanje svojeg društva kćeri. Pod tim je uvjetima za ispunjenje pretpostavke da društvo majka izvršava odlučujući utjecaj na poslovne odluke društva kćeri dovoljno da Komisija dokaže da društvo majka drži cijeli ili gotovo cijeli kapital društva kćeri. Komisija će tako moći utvrditi da je društvo majka solidarno odgovorno za plaćanje novčane kazne izrečene njegovom društvu kćeri osim ako društvo majka, na kojem leži teret obaranja te pretpostavke, ne iznese dokaze na temelju kojih se može utvrditi da se njegovo društvo kći samostalno ponaša na tržištu (vidjeti presudu Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedenu u točki 30., t. 60. i 61. i navedenu sudsku praksu).

135. Osim toga, prema sudskoj praksi, pretpostavka odgovornosti temeljena na tome da jedno društvo u cijelosti drži kapital drugog društva primjenjuje se ne samo u slučaju kada postoji izravna veza između društva majke i njegovog društva kćeri nego također u slučajevima kada je, kao u ovom slučaju, taj odnos neizravan u pogledu posredovanja drugog društva (presuda Suda od 20. siječnja 2011., General Química i dr./Komisija, C‑90/09 P, Zb., str. I‑1., t. 90.).

136. Komisija stoga nije počinila pogrešku koja se tiče prava smatrajući da u slučaju kada društvo majka drži 100 % kapitala društva kćeri može pretpostaviti da su navedeno društvo majka kao i neizravna društva majke stvarno izvršavale odlučujući utjecaj na poslovnu politiku društva kćeri.

137. Kada pretpostavka izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na društvo kći nije pobijena, Komisija može utvrditi da društvo kći i društva majke izravno i neizravno čine dio jedne te iste gospodarske jedinice i stoga čine jednog poduzetnika, u smislu sudske prakse spomenute u točki 31. ove presude. Činjenica da društvo majka i njegovo društvo kći čine jednog poduzetnika u smislu članka 81. UEZ‑a omogućava Komisiji da uputi odluku kojom se društvu majci izriču kazne, a da nije potrebno utvrditi osobnu uključenost potonje u povredu (vidjeti sudsku praksu navedenu u točki 36. ove presude).

138. Takav pristup ne povređuje načelo osobne odgovornosti. Naime društva Sasol Wax International, Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd osobno su kažnjena za povredu za koju im se stavlja na teret da su je počinili oni sami zbog uskih gospodarskih, organizacijskih i pravnih veza koje su ih ujedinjavale s društvom Sasol Wax, a koje proizlaze iz držanja cijelog kapitala potonjeg (vidjeti, u tom smislu, presudu Metsä-Serla i dr./Komisija, gore navedenu u točki 34., t. 34.).

139. Što se tiče navodne povrede načela nevinosti, treba podsjetiti da se prema njemu svaka optužena osoba smatra nevinom dok njezina krivnja nije zakonito utvrđena. Tako mu je protivno svako formalno utvrđenje te čak i svako aludiranje na odgovornost osobe optužene za određenu povredu u odluci kojom se okončava postupak ako se ta osoba pritom nije mogla koristiti svim jamstvima korištenja prava na obranu u okviru redovnog postupka koji teče normalno i koji završava odlukom o utemeljenosti prigovora (presuda Općeg suda od 12. listopada 2007., Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Komisija, T‑474/04, Zb., str. II‑4225., t. 76.).

140. Primjena načela pretpostavke nevinosti u području prava tržišnog natjecanja treba biti prilagođena činjenici da se, protivno kaznenom postupku koji se nužno odnosi na osobu (fizičku ili pravnu osobu), pravo tržišnog natjecanja primjenjuje na poduzetnika koji označava gospodarsku jedinicu koja se u ovom slučaju sastoji od više pravnih osoba. Usto društva na vrhu grupe mogu reorganizirati svoje interne strukture, osobito stvarajući društva koja za određene djelatnosti imaju odvojene pravne osobnosti.

141. U takvim okolnostima, kako bi se očuvao koristan učinak prava tržišnog natjecanja Unije, sama činjenica da društvo majka ima društvo kći koje je u njezinom 100-postotnom ili gotovo 100-postotnom vlasništvu, a koje je izravno sudjelovalo u povredi, može biti dovoljno Komisiji da utemelji njegovu odgovornost. Kada ga Komisija obavijesti o tom prigovoru, na društvu majci je da dostavi dokaze o protivnom kako bi dokazalo da ne postoji gospodarska jedinica između njega i njegovog društva kćeri. U ovom slučaju Komisija je primijenila taj pristup pomno ispitujući dokaze koje su istaknuli tužitelji i tako poštovala načelo pretpostavke nevinosti.

142. Iz toga slijedi da treba odbiti prvi dio drugog tužbenog razloga.

Drugi dio, koji se temelji na navodno pogrešnom utvrđenju nepobijanja pretpostavke

143. Tužitelji smatraju da su dokazima u svojim odgovorima na Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama dokazali da društvo Sasol Wax International zaista nije izvršavalo odlučujući utjecaj na društvo Sasol Wax jer ono nije bilo uključeno ni u njegove strateške poslovne odluke ni u operativno upravljanje njime.

Pobijana odluka

144. Što se tiče dokaza koje su tužitelji dostavili u svojim odgovorima na Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama, Komisija je u pobijanoj odluci potvrdila kako slijedi:

„[…]

(498)Što se tiče izvršnih direktora kao i sastava i uloge nadzornog odbora društva Sasol Wax GmbH, društvo Sasol priznaje da je društvo Sasol Wax International AG bilo ovlašteno određivati izvršne direktore i članove nadzornog odbora društva Sasol Wax GmbH. Također je potvrdilo da su brojni članovi nadzornog odbora društva Sasol Wax GmbH godinama bili članovi uprave društva Sasol Wax International AG. Međutim, društvo Sasol tvrdi da su te činjenice neosnovane jer nadzorni odbor nije igrao važnu ulogu (nikakva stvarna kontrola nad upravljanjem i/ili strategijom društva Sasol Wax GmbH) s obzirom na to da je bio u rukama bivših zaposlenika društva Vara i da nije izvršavao nikakav utjecaj na postupanje društva Sasol Wax GmbH. Kao prvo, dovoljno je da je društvo Sasol International AG bilo ovlašteno za određivanje izvršnih direktora i članova nadzornog odbora jer je irelevantno je li nastavilo ovisiti o bivšim zaposlenicima društva Vara. Kao drugo, što se tiče uloge nadzornog odbora, statut sastavlja popis određenih pitanja za koje je nadležan nadzorni odbor, primjerice određivanje, raspuštanje i nadzor uprave, odobravanje godišnjih izvješća i proračuna, odobravanje ulaganja iznad 0,5 milijuna eura i promjene vezane za poslovnu organizaciju. Iako društvo Sasol tvrdi da nijedna njegova ovlast nije igrala značajnu ulogu u poslovnom ponašanju društva Sasol Wax GmbH, da nema nijednog primjera okolnosti kada je nadzorni odbor izvršavao bilo kakav utjecaj na upravljanje djelatnostima društva Sasol Wax GmbH i da su direktori društva Sasol Wax GmbH običavali odlučivati o ključnim mjerama za strateško poslovno ponašanje društva Sasol Wax GmbH bez traženja suglasnosti nadzornog odbora, ovlasti povjerene nadzornom odboru dokazuju da je bilo predviđeno da nadzorni odbor stvarno igra stratešku i financijsku ulogu i izvršava odgovornosti koje su odvojene od upravljanja tekućim poslovima društva koje uobičajeno vode uprava i direktori društva.

(499) Društvo Sasol također tvrdi da je nepostojanje utjecaja društva Sasol Wax International AG potvrđeno činjenicom da su predstavnici društva Sasol koji su bili prisutni na tehničkim sastancima nastavili biti bivši zaposlenici društva Vara i da voditelji poslovnih jedinica na čije su djelatnosti utjecali tehnički sastanci nisu bili nikako povezani s društvom Sasol Ltd. Što se tiče ponašanja takozvanih bivših zaposlenika društva Vara, te osobe su u trenutku kada su počinile nezakonite radnje bile zaposlenici grupe Sasol te je činjenica da su bili bivši zaposlenici društva Vara ili da je njihov izravni poslodavac bio društvo kći društva Sasol Wax International AG, društva Sasol Holding in Germany GmbH ili društva Sasol Ltd irelevantna dok god je moguće dokazati da su društva majke izvršavala odlučujući utjecaj na to društvo kći.“

Opća očitovanja

145. Prema sudskoj praksi, kako bi oborili pretpostavku izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na postupanje svojeg društva kćeri kako je opisano u točki 134. ove presude, na tužiteljima je da dostave sve dokaze o organizacijskim, gospodarskim i pravnim vezama koje postoje između društava Sasol Wax i Sasol Wax International, a za koje smatraju da mogu dokazati da ona ne čine jedinstven gospodarski subjekt. Naime, tijekom svoje ocjene Opći sud treba uzeti u obzir ukupnost dostavljenih dokaza čija se narav i važnost mogu razlikovati ovisno o njihovim posebnostima u svakom konkretnom slučaju (presude Općeg suda od 12. prosinca 2007., Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedena u točki 108., t. 65., potvrđena presudom od 10. rujna 2009., Akzo Nobel i dr./Komisija, gore navedenom u točki 30. i od 13. srpnja 2011., Eni/Komisija, T‑39/07, Zb., str. II‑4457., t. 95.).

146. Pretpostavka o kojoj je riječ temelji se na utvrđenju prema kojem, s jedne strane – osim u zaista iznimnim okolnostima – društvo koje drži kapital društva kćeri u cijelosti može, već samo na temelju tog udjela u kapitalu, izvršavati odlučujući utjecaj na ponašanje tog društva kćeri i, s druge strane, nepostojanje stvarnog izvršavanja te ovlasti utjecaja u pravilu je najsvrhovitije utvrđivati u sferi subjekata na koje se ta pretpostavka primjenjuje (presuda Suda od 29. rujna 2011., Elf Aquitaine/Komisija, C‑521/09 P, Zb., str. I‑8947., t. 60.).

147. Usto primjena takve pretpostavke opravdava se činjenicom da u slučajevima kada je društvo majka jedini dioničar društva kćeri ono raspolaže svim mogućim instrumentima osiguranja usklađenosti poslovnog ponašanja društva kćeri sa svojim. Jedini je dioničar onaj koji načelno određuje opseg autonomije društva kćeri sastavljanjem njegovog statuta, koji bira svoje članove uprave i koji donosi ili odobrava strateške poslovne odluke društva kćeri, u ovom slučaju prisutnošću svojih predstavnika u njegovim tijelima. Također gospodarska jedinica između društva majke i njezinog društva kćeri obično je osigurana obvezama koje proizlaze iz prava društava država članica, kao što su sastavljanje konsolidiranih financijskih izvještaja, obveza društva kćeri da o svojim djelatnostima redovito izvještava društvo majku kao i to da glavna skupština koju sastavlja sâmo društvo majka potvrđuje godišnja izvješća društva kćeri, a što nužno znači da društvo majka, barem u grubim crtama, prati poslovne aktivnosti društva kćeri.

148. Osim toga, valja istaknuti da u slučaju društva kćeri koje u udjelu od 100 % ili gotovo 100 % drži jedno društvo majka postoji načelno samo jedan poslovni interes i da članove tijela društva kćeri određuje i imenuje jedini dioničar, koji im može davati barem neformalne upute i određivati kriterije uspješnosti. Stoga u takvom slučaju nužno postoji odnos povjerenja između direktora društva kćeri i onih društva majke te navedeni direktori djeluju nužno tako da predstavljaju i promiču jedini poslovni interes koji postoji, to jest onaj društva majke (vidjeti također točku 35. ove presude). Dakle, jedinstvenost postupanja na tržištu društva majke i njegovog društva kćeri osigurana je unatoč autonomiji koja je priznata direktorima društva kćeri u vezi s operativnim upravljanjem potonjim, a koja proizlazi iz određivanja njegove poslovne politike stricto sensu . Usto, jedini dioničar u pravilu jest onaj koji sam i prema vlastitim interesima određuje načine donošenja odluka društva kćeri i odlučuje o opsegu njegove operativne autonomije, koju prema svojem nahođenju može izmijeniti mijenjajući pravila koja uređuju funkcioniranje društva kćeri ili u okviru restrukturiranja ili čak stvaranjem neformalnih struktura odlučivanja.

149. Dakle, primjena pretpostavke stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na poslovno ponašanje njezinog društva kćeri opravdana je kada obuhvaća situacije koje su tipične za odnose između društva kćeri i njegovog jedinog društva majke te prema tome okolnost da samo jedno društvo majka drži cijeli ili gotovo cijeli kapital društva kćeri načelno znači njihovo jedinstveno postupanje na tržištu.

150. Međutim to ne isključuje da zainteresirana društva nakon primitka Obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama imaju mnogo prilika za dokazivanje da mehanizmi opisani u točkama 147. i 148. ove presude, koji obično dovode do usklađivanja poslovnog ponašanja društva kćeri s onim svojeg društva majke, nisu normalno funkcionirali te je gospodarska jedinica grupe prestala postojati.

Operativno upravljanje društvom Sasol Wax

151. Tužitelji smatraju da su dokazali da je politika društva Sasol bila da se ono ne upliće u samostalno postupanje svojeg društva kćeri Sasol Wax. U tom pogledu pozivaju se na obavijest koju su direktori društva Sasol Wax International potpisali 9. travnja 2001.

152. Dakle, prema tužiteljima „svakodnevna operativna pitanja trebalo je rješavati društvo Sasol Wax […] kao samostalan gospodarski subjekt“, dok je „vizije, misije i strategije“ trebalo razvijati društvo Sasol Wax International. Osim toga, voditelji društva Sasol Wax ni u jednom trenutku nisu bili suočeni s izvršavanjem veta društva Sasol Wax International i direktori potonjeg se ne sjećaju nijedne upute dane voditeljima društva Sasol Wax tijekom razdoblja Sasol.

153. U tom pogledu Opći je sud već presudio da činjenica da društvo kći raspolaže vlastitom lokalnom upravom i vlastitim sredstvima ne dokazuje sama po sebi da ono određuje svoje ponašanje na tržištu samostalno u odnosu na svoje društvo majku. Podjela zadataka između društava kćeri i njihovih društava majki i osobito činjenica povjeravanja operativnog upravljanja lokalnim direktorima društva kćeri u 100‑postotnom vlasništvu uobičajena je praksa velikih poduzeća sastavljenih od mnogobrojnih društava kćeri koje u cijelosti drži isto nadređeno društvo. Prema tome, u slučaju držanja cijelog ili gotovo cijelog kapitala društva kćeri koje je izravno uključeno u povredu, dokazi izneseni u tom pogledu ne mogu pobiti pretpostavku stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke i nadređenog društva na ponašanje društva kćeri (vidjeti, u tom smislu, presudu Alliance One International/Komisija, gore navedenu u točki 35., t. 130. i 131.).

154. Takvo rješenje je među ostalim opravdano uvodnim izjavama iz točaka 35., 147. i 148. ove presude, iz kojih proizlazi da direktori društva kćeri koje u udjelu od 100 % ili gotovo 100 % drži jedno društvo majka predstavljaju i promiču jedine poslovne interese koji su prisutni, to jest one jedinog društva majke. Oni tako osiguravaju usklađenost poslovnog ponašanja društva kćeri s onim ostatka grupe prilikom izvršavanja svojih autonomnih ovlasti.

155. Iz toga proizlazi da argumenti tužiteljâ temeljeni na operativnoj autonomiji društva Sasol Wax, koji ne mogu dokazati da je gospodarska jedinica između njega i društva Sasol Wax International prestala postojati, trebaju biti odbijeni.

Strateške poslovne odluke

156. Kao prvo, tužitelji ističu da društvo Sasol Wax International nije koristilo svoju ovlast određivanja izvršnih direktora društva Sasol Wax i nije zamijenilo bivšu upravu društva HOS. Društvo Sasol Wax su sukladno tradiciji obitelji Schümann kao neovisan gospodarski subjekt vodila tri izvršna direktora, koje je naslijedilo od društva HOS. Komisija je počinila pogrešku koja se tiče prava niječući važnost tog elementa u pobijanoj odluci i smatrajući da je dovoljno da je društvo Sasol Wax International imalo ovlast određivanja izvršnih direktora.

157. Valja istaknuti da je Opći sud već odbio takav argument u svojoj presudi Alliance One/Komisija, gore navedenoj u točki 35. (t. 137.). S obzirom na ovlast jedinog člana, u ovom slučaju društva Sasol Wax International, da odabere izvršne direktore društva Sasol Wax nakon stjecanja njegovog ukupnog kapitala, zadržavanje navedenih izvršnih direktora na njihovim položajima može se pripisati samo odluci jedinog društva majke i upućivati na vezu navedenih direktora s njime. Stoga taj element ne može pobiti pretpostavku stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na ponašanje svojeg društva kćeri.

158. Kao drugo, tužitelji naglašavaju da su dostavili zapisnike sa svih sjednica nadzornog odbora društava Sasol Wax i Sasol Wax International. Nijedan od tih dokumenata ne sadrži naznaku bilo kakvog značajnog utjecaja koji su na društvo Sasol Wax izvršavala njegova izravna ili neizravna društva majke. Usto izvršni direktori društva Sasol Wax običavali su poduzimati inicijative koje su se odnosile na strateško poslovno ponašanje potonjeg bez traženja suglasnosti nadzornog odbora ili članova društva. To je bio slučaj s dugoročnim ugovorima o nabavi s društvima ExxonMobil i Shell, o kojima su pregovarali i koje su sklopili sami izvršni direktori društva Sasol Wax, o zapošljavanju u profitnim centrima društva Sasol kao i o programu snižavanja troškova i podugovaranju logističkih usluga društva Sasol Wax trećima.

159. Valja ustvrditi da se inicijative izvršnih direktora društva Sasol Wax nisu odnosile na najvažnije strateške poslovne odluke što se tiče ocjene jedinstvenosti postupanja na tržištu društva majke i njegovog društva kćeri, kao što su one o proračunu, poslovnom planu, velikim ulaganjima ili imenovanju njegovog višeg rukovodstva. Tužitelji također ne osporavaju da je nadzorni odbor bio nadležan za odobravanje godišnjih izvješća društva Sasol Wax.

160. Stoga s obzirom na prethodno navedeno valja zaključiti da argumenti tužiteljâ ne dokazuju da su uobičajeni mehanizmi koji su osiguravali jedinstvenost postupanja na tržištu društva majke i njegovog društva kćeri koje je držalo u udjelu od 100 %, a koja čini temelj pretpostavke stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja, bili narušeni (vidjeti točke 147. i 148. ove presude), tako da je Komisija mogla valjano utvrditi postojanje gospodarske jedinice koja odgovara pojmu poduzetnika, kako je propisano člankom 81. UEZ‑a.

– Neoborivost pretpostavke

161. Prema tužiteljima, ako bi se unatoč svim dokazima koje su tužitelji dostavili smatralo da oni nisu dovoljni za pobijanje pretpostavke stvarne kontrole odlučujućeg utjecaja društva majke na ponašanje svojeg društva kćeri, ta pretpostavka bila bi zaista neoboriva, čime se čini povreda članka 2. Uredbe br. 1/2003, obveze obrazlaganja, načela osobne odgovornosti i pretpostavke nevinosti.

162. U tom pogledu valja primijetiti da argumenti koje su tužitelji prikupili kako bi oborili pretpostavku o kojoj je riječ opisuju uobičajeno poslovanje velikog međunarodnog poduzeća čiju lokalnu jedinicu, društvo Sasol Wax, vode izvršni direktori koji su na svojim položajima zadržani odlukom društva Sasol Wax International, njegovog društva majke u 100-postotnom udjelu, koje je također odlučilo delegirati ovlasti određivanja poslovne politike stricto sensu navedenim voditeljima i zadržalo ovlast donošenja strateških poslovnih odluka u nadzornom odboru i glavnoj skupštini društva Sasol Wax.

163. Međutim, obaranje pretpostavke stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na postupanje svojeg društva kćeri nije pitanje količine i detaljnosti dokaza u slučaju kada oni prikazuju uobičajenu situaciju organizacije u velikom multinacionalnom poduzeću, gdje su ovlasti operativnog upravljanja delegirane direktorima njegovih lokalnih jedinica. Kako bi pretpostavka bila oborena, treba prikazati neuobičajene okolnosti koje dokazuju da je, unatoč okolnosti da cijeli kapital društava kćeri drže njihova društva majke, gospodarska jedinica grupe prestala postojati jer mehanizmi koji osiguravaju usklađivanje poslovnog ponašanja društava kćeri i društava majki nisu normalno funkcionirali.

164. Međutim, tužitelji nisu dostavili takve dokaze u ovom slučaju.

165. Također valja podsjetiti da su Sud i Opći sud već utvrdili da pretpostavka izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva majke na postupanje svojeg društva kćeri nije neoboriva. U skladu sa sudskom praksom, pretpostavka je, čak i ako se teško obara, i dalje u prihvatljivim granicama ukoliko je proporcionalna legitimnom cilju kojemu se teži, ako postoji mogućnost dokazivanja suprotnog i ako su osigurana prava na obranu (presuda Elf Aquitaine/Komisija, gore navedena u točki 146., t. 62. i presuda Općeg suda od 27. rujna 2012., Shell Petroleum i dr./Komisija, T‑343/06, t. 54.). To jest slučaj u vezi s pretpostavkom o postojanju gospodarske jedinice između društva kćeri i jedinog društva majke, također s obzirom na uvodne izjave iz točaka 147. do 150. ove presude.

166. Stoga valja odbiti prigovor tužiteljâ koji se temelji na neoborivosti pretpostavke o kojoj je riječ.

Zaključak

167. S obzirom na sve prethodno navedeno, valja zaključiti da je Komisija ispravno smatrala da su društva Sasol Wax i Sasol Wax International činila gospodarsku jedinicu u smislu sudske prakse navedene gore u točki 36. te da se društva koja su činila tu gospodarsku jedinicu mogu smatrati solidarno odgovornim za povredu o kojoj je riječ.

168. Konačno, valja primijetiti da tužitelji nisu istaknuli nijedan poseban argument u vezi s pobijanjem pretpostavke stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja društva Sasol Holding in Germany na poslovno ponašanje društva Sasol Wax International kao ni društva Sasol Ltd na potonje.

169. Stoga valja u cijelosti odbiti drugi tužbeni razlog.

Dokazni prijedlog tužiteljâ

170. Tužitelji predlažu da osobe C. D. I. i R. G. S., članovi uprave društva Sasol Wax tijekom razdoblja Sasol, budu saslušani kao svjedoci o okolnosti da ni društvo Sasol Wax International ni društvo Sasol Ltd nisu davali upute svojem društvu kćeri i da je društvo Sasol Wax samostalno određivalo svoje poslovno ponašanje.

171. S obzirom na prethodnu analizu, Opći sud smatra da navedena svjedočenja ne mogu utjecati na pitanje pripisivosti društvima Sasol Wax International, Sasol Holding in Germany i Sasol Ltd povrede koju je počinilo društvo Sasol Wax. Stoga ne treba prihvatiti dokazni prijedlog tužiteljâ.

3. Treći tužbeni razlog, u vezi s nepostojanjem solidarne odgovornosti društva Vara tijekom razdoblja Schümann i razdoblja zajedničkog pothvata

172. Tužitelji ističu da je tijekom razdoblja Schümann društvo HOS koje je izravno uključeno u povredu kontroliralo društvo Vara i naposljetku H. Schümann osobno. Nadalje, tijekom razdoblja zajedničkog pothvata, društvo Vara je također izvršavalo barem zajedničku kontrolu nad operativnim gospodarskim subjektom, društvom Schümann Sasol. Ne pripisujući društvu Vara odgovornost za postupanja društava HOS i Schümann Sasol i pripisujući solidarnu odgovornost na temelju razdoblja zajedničkog pothvata isključivo društvu Sasol, Komisija je diskriminirala društvo Sasol u odnosu na društvo Vara.

173. Komisija ne nudi nikakvo pojašnjenje zašto je različito postupala prema društvu Sasol s jedne strane i prema društvu Vara/Schümann s druge strane. Osim toga, tužitelji se pozivaju na načela postavljena u presudi HFB i dr./Komisija, gore navedenoj u točki 33. (t. 105.).

174. Taj pristup Komisije ozbiljno ugrožava pravna sredstva kojima društva Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany i Sasol Wax International raspolažu za pokretanje postupka naknade štete protiv H. Schümanna i/ili društva Vara jer društvo Sasol mora dokazati da su potonji sudjelovali u povredi. Međutim, takvo dokazivanje bit će osobito teško jer tužitelji moraju objasniti razloge zbog kojih Komisija nije smatrala odgovornim ni društvo Vara ni H. Schümanna. Osim toga, utvrđenje solidarne odgovornosti potonjeg bilo bi još važnije za društvo Sasol jer su zabranjeni sporazum osnovali društvo HOS i H. Schümann, u trenutku kada društvo Sasol nije obavljalo nikakvu djelatnost u europskom sektoru parafinskog voska.

175. Naposljetku, zbog nepostojanja utvrđenja solidarne odgovornosti društva Vara, Komisija nije primijenila gornju granicu od 10 % koja je propisana člankom 23. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 u odnosu na promet društva Vara.

176. Komisija ističe da ima ovlasti ocjene kako bi odlučila koje subjekte nekog poduzetnika smatra odgovornima za povredu, da svoju ocjenu izvršava od slučaja do slučaja i da nije dužna obrazlagati činjenicu da u pogledu trećih stranaka nije donijela akte koji su slični onima upućenima subjektima koje smatra odgovornim.

177. U svakom slučaju Komisija ističe da sukladno sudskoj praksi, u slučaju kada je poduzetnik vlastitim postupanjem povrijedio članak 81. stavak 1. UEZ‑a, on neće moći izbjeći kaznu zato što ostalim poduzetnicima nije izrečena novčana kazna. Iako je Komisija pogriješila ne pripisujući povredu društvu Vara, poštovanje načela jednakog postupanja mora biti spojivo s poštovanjem načela zakonitosti, prema kojem se nitko u svoju korist ne može pozivati na nezakonitost počinjenu u korist drugoga.

178. Prije svega valja podsjetiti da zbog prihvaćanja prvog tužbenog razloga ne treba ispitivati povredu načela jednakog postupanja što se tiče razdoblja zajedničkog pothvata jer je pobijana odluka poništena u tom pogledu.

179. U točkama koje slijede Opći sud će ispitivati samo prigovor tužiteljâ o diskriminaciji u odnosu na društvo Vara i H. Schümanna u vezi s razdobljem Schümann.

180. Prije svega valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 457. pobijane odluke izričito priznala da je „društvo HOS, društvo izravno uključeno u povredu, u konačnici držao H. […] Schümann osobno i da je odgovornost za povredu počinjenu tijekom toga razdoblja u konačnici na H. Schümannu“. Međutim Komisija nije solidarno kaznila, na temelju povrede koju je počinilo društvo HOS, ni društvo Vara, njegovo izravno društvo majku, ni H. Schümanna.

181. Prema sudskoj praksi načelo jednakog postupanja, koje zahtijeva da se u usporedivim situacijama ne postupa na različit način i da se u različitim situacijama ne postupa na jednak način, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano, opće je načelo prava Unije zajamčeno člancima 20. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (rješenje Suda od 15. lipnja 2012., Otis Luxembourg i dr./Komisija, C‑494/11 P, t. 53.; također vidjeti, u tom smislu, presudu Suda od 14. rujna 2010., Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija i dr., C‑550/07 P, Zb., str. I‑8301., t. 54. i 55.).

182. Osim toga, valja istaknuti da je mogućnost predviđena sudskom praksom navedenom u točki 36. ove presude, da se društvu majci izrekne sankcija u vezi s protupravnim ponašanjem njegovog društva kćeri, sama po sebi ne protivi tomu da se kazni i sâmo društvo kći. Naime, poduzetnika – to jest gospodarsku jedinicu koja se sastoji od osobnih, materijalnih i nematerijalnih elemenata (presuda Suda od 13. srpnja 1962., Mannesmann/Visoka vlast, 19/61, Zb., str. 675., 705. i 706.) – vode tijela predviđena njegovim statutom i svaka odluka kojom mu se izriče novčana kazna može biti upućena upravi poduzetnika sukladno statutu (upravi, odboru direktora, predsjedniku, voditelju itd.), čak i ako financijske posljedice na kraju ne snose njegovi vlasnici. To pravilo ne bi bilo poštovano ako bi se od Komisije, suočene s postupanjem poduzetnika koje predstavlja povredu, zahtijevalo da uvijek provjeri tko je vlasnik koji na njega izvršava odlučujući utjecaj i ako bi joj se omogućilo da kazni samo tog vlasnika (vidjeti, u tom smislu, presudu Općeg suda od 29. travnja 2004., Tokai Carbon i dr./Komisija, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01 do T‑246/01, T‑251/01 i T‑252/01, Zb., str. II‑1181., t. 279. do 281.). Budući da mogućnost kažnjavanja društva majke za ponašanje društva kćeri stoga nema utjecaja na zakonitost odluke upućene samo društvu kćeri koje je sudjelovalo u povredi, Komisija može odabrati da kazni ili društvo kći koje je sudjelovalo u povredi ili društvo majku koje ga je kontroliralo tijekom tog razdoblja (presuda Općeg suda od 14. prosinca 2006., Raiffeisen Zentralbank Österreich i dr./Komisija, T‑259/02 do T‑264/02 i T‑271/02, Zb., str. II‑5169., t. 331.).

183. Taj izbor Komisija ima i u slučaju gospodarske sukcesije pod kontrolom društva kćeri. Iako, u tom slučaju, Komisija ponašanje društva kćeri može pripisati prethodnom društvu majci za razdoblje prije prijenosa i novom društvu majci nakon njega, ona to nije dužna učiniti i može odabrati da kazni samo društvo kći za njegovo postupanje (presuda Raiffeisen Zentralbank Österreich i dr./Komisija, gore navedena u točki 182., t. 332.).

184. U ovom slučaju tužitelji ne osporavaju pripisivanje povrede koju je počinilo društvo HOS društvu Sasol Wax zbog gospodarske sukcesije među društvima. Takvo pripisivanje je među ostalim opravdano sudskom praksom prema kojoj u slučaju kada je gospodarski subjekt koji je počinio povredu pravila tržišnog natjecanja predmet pravne ili organizacijske promjene, učinak te promjene nije nužno novo poduzeće koje je oslobođeno odgovornosti za postupanja protivna pravilima tržišnog natjecanja prethodnoga gospodarskog subjekta ako s gospodarske točke gledišta postoji istovjetnost između dva subjekta (vidjeti presudu Suda od 24.