ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
139

Naposljetku, tužitelj ne može izvesti ni jedan argument iz činjenice da članak 135. stavak 4. Uredbe br. 966/2012 ne upućuje na sustavne nepravilnosti i nepravilnosti koje se ponavljaju ili da ti pojmovi nisu definirani navedenom uredbom. Naime, dovoljno je istaknuti, s jedne strane, da se tom odredbom izričito zahtijeva da se u obzir uzme težina utvrđenih nepravilnosti. Činjenica da su one sustavne ili se ponavljaju očito je element koji valja uzeti u obzir da bi se ocijenilo težinu navedenih nepravilnosti. S druge strane, činjenica da se u Uredbi br. 966/2012 upotrebljavaju ti pojmovi, među ostalim u njezinu članku 135. stavku 5., a da ih se pritom izričito ne definira, ne može nikako utjecati na planirani povrat, s obzirom na to da sadržaj tih pojmova bez ikakve sumnje proizlazi iz njihova uobičajenog značenja, u skladu s kojim su sustavne nepravilnosti i nepravilnosti koje se ponavljaju one kojima je svojstvena njihova repetitivnost ili to što utječu na čitav sustav kontrole ili upravljanja, kao što su one navedene u točkama 124. do 131. ove presude. [omissis]
11

Nakon što je zaključila da mjere 1 i 2 predstavljaju državne potpore, Komisija je navela da je pravna osnova za ocjenu njihove spojivosti članak 107. stavak 3. točka (b) UFEU‑a, koji se odnosi na potpore za otklanjanje ozbiljnih smetnji u gospodarstvu države članice. Smatrala je da su mjere 1 i 2 bile potpore za restrukturiranje BMPS‑a te je ispitala njihovu spojivost na temelju planova restrukturiranja s obzirom na šest komunikacija o globalnoj financijskoj krizi, osobito Komunikaciju Komisije o povratu održivosti i ocjeni mjera restrukturiranja donesenih u financijskom sektoru u kontekstu trenutne krize u skladu s pravilima o državnim potporama (SL 2009., C 195, str. 9.), Komunikaciju Komisije o primjeni pravila o državnim potporama za poticajne mjere u korist banaka u kontekstu financijske krize, počevši od 1. siječnja 2012. (SL 2011., C 356, str. 7.) i Komunikaciju Komisije o primjeni pravila o državnim potporama za poticajne mjere u korist banaka u kontekstu financijske krize počevši od 1. kolovoza 2013. (u daljnjem tekstu: Komunikacija o bankarstvu) (SL 2013., C 216, str. 1.).
38

Sud je pojasnio da je odluka uredno dostavljena, u smislu članka 263. šestog stavka te članka 297. stavka 2. trećeg podstavka UFEU‑a, kad je njezin adresat o njoj obaviješten i može se s njom upoznati. Istaknuo je da je, među ostalim, u članku 297. stavku 2. trećem podstavku UFEU‑a utvrđeno načelo pravne sigurnosti, prema kojem se na prava i obveze koji proizlaze iz pojedinačnog upravnog akta ne može pozivati protiv njegova primatelja dok on o njemu nije uredno obaviješten. Oslanjajući se na to načelo, Sud je, nakon što je utvrdio da je navedeni dopis vraćen pošiljatelju koji ga nije preuzeo, istaknuo da je adresat taj dopis primio kao dokument priložen poruci elektroničke pošte Parlamenta. Sud je naveo da u tim okolnostima dostava nije izvršena isključivo slanjem preporučene pošiljke. Smatrao je da je tužba podnesena Općem sudu dopuštena s obzirom na to da je rok od dva mjeseca i deset dana počeo teći u odnosu na adresata tek na dan kada je on bio u potpunosti upoznat s tom odlukom (presuda od 21. veljače 2018., LL/Parlament, C‑326/16 P, EU:C:2018:83, t. 46. do 56.).
168

S druge strane, na tužitelje ne utječu nacionalne provedbene mjere koje su u ovom slučaju moguće relevantne, konkretno, sklapanje sporazuma o dodjeli bespovratnih sredstava ili donošenje ministarske odluke, među ostalim, o raspodjeli financijske potpore između krovnih udruga članica LAG‑a. Naime, položaj tužiteljâ razlikuje se od položaja izravnih ili neizravnih korisnika financijske potpore, s obzirom na to da oni ne mogu postati članovi takve udruge odnosno LAG‑a, uzimajući u obzir činjenicu da ne ispunjavaju uvjete predviđene u tu svrhu, osobito uvjet povezan s dobrotvornom prirodom njihovih aktivnosti. U tim bi okolnostima bilo neživotno očekivati od tužiteljâ da pred nacionalnim sudom moraju osporavati sporazum o dodjeli bespovratnih sredstava, ministarsku odluku ili bilo koju drugu nacionalnu mjeru koja se odnosi na raspodjelu financijske potpore, kako bi taj sud naveli da Sudu postavi pitanje o valjanosti pobijane odluke o predmetnoj financijskoj potpori (vidjeti po analogiji presude od 6. studenoga 2018., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori i Komisija/Ferracci, C‑622/16 P do C‑624/16 P, EU:C:2018:873, t. 65. do 67. i od 28. listopada 2020., Associazione GranoSalus/Komisija, C‑313/19 P, neobjavljenu, EU:C:2020:869, t. 38. do 42.).
205

U tom pogledu, smjernice u revidiranoj verziji iz travnja 1996. (Note for Guidance concerning the application of section C.6 Part 4 of the Annex to Directive 75/318/EEC as amended) razlikuju se u odnosu na Preporuku 83/571 u sljedećem: – njima se predviđa da podnositelj zahtjeva mora jasno navesti sastoji li se navedena indikacija od terapije prve primjene (namijenjena pacijentima koji nisu primili nijednu od predmetnih tvari) ili terapije druge primjene (provedena kada monoterapija nije pokazala zadovoljavajući omjer koristi/rizika) ili pak odgovara drugim upotrebama. U tim smjernicama, u njihovoj revidiranoj verziji iz travnja 1996., navodi se da se klinički razvoj mora provoditi u skladu s tim; – u njima je sadržan odjeljak posvećen farmakodinamičkim i farmakokinetičkim studijama u kojima se navode dodatni zahtjevi koji se mogu nametnuti podnositeljima zahtjeva. Te su studije osobito važne u pogledu međudjelovanja između tvari od kojih se kombinacija sastoji. Tako se u smjernicama, u njihovoj revidiranoj verziji iz travnja 1996., objašnjava da podnositelj zahtjeva mora dokazati da različite tvari ne utječu na njihov farmakokinetički profil; – u njima je sadržan odjeljak koji se odnosi na sastav i dozu, u kojem se preporučuje da predloženo doziranje bude opravdano. Tako je navedeno da „[d]oziranje svake tvari u fiksnoj kombinaciji mora biti takvo da je kombinacija neškodljiva i djelotvorna za značajnu populacijsku podskupinu i da je ocjena koristi/rizika fiksne kombinacije jednaka ili viša od one svake od njezinih tvari uzetih pojedinačno”, da se „multilevel factorial design može koristiti, ali [da] postoje drugi načini potvrde kako bi se dokazalo da je kombinacija superiornija od svojih tvari” i da „[o]pisna sredstva, poput response surface methods, mogu biti korisna (vidjeti informacije o odnosu doza‑odgovor radi davanja potpore odobrenju proizvoda)”; – one sadržavaju točku koja se odnosi na terapijska ispitivanja, a kojom se predviđa da su potvrdna klinička ispitivanja nužna kako bi se dokazala djelotvornost, po mogućnosti usporednim grupnim usporedbama u kojima se fiksna kombinacija uspoređuje s njezinim pojedinačnim tvarima. Ako je to moguće, preporučeno je uključenje placebo grupe.
144

Kao prvo, suprotno onomu što tvrde grupa Engie i Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Komisija nije nametnula vlastito tumačenje luksemburškog poreznog prava prilikom dokazivanja selektivnosti spornih prethodnih poreznih mišljenja. Naime, Komisija se strogo pridržavala odredbi luksemburškog poreznog prava koje je iznijela u uvodnim izjavama 78. do 90. pobijane odluke. Komisija je upravo na temelju odredbi luksemburškog poreznog prava osobito definirala različite utvrđene referentne okvire, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 171. do 176., 200. do 205., 245. i 292. do 298. pobijane odluke.
111

Međutim, dovoljno je utvrditi da su proizvođači‑izvoznici u ime kojih CCCME djeluje 19 kineskih proizvođača izvoznika, koji su utvrđeni u Prilogu A.2 tužbi kao Hebei Cheng’An Babel Casting Co. Ltd, Shanxi Jiaocheng Xinglong Casting Co. Ltd, Tianjin Jinghai Chaoyue Industrial and Commercial Co. Ltd, Qingdao Jiatailong Industrial Co. Ltd, Qingdao Jinfengtaike Machinery Co. Ltd, Shahe City Fangyuan Casting Co. Ltd, Shandong Heshengda Machinery Technology Co. Ltd, Baoding Shuanghu Casting Co. Ltd, Tang County Kaihua Metal Products Co. Ltd, Weifang Nuolong Machinery Co. Ltd, Laiwu Xinlong Weiye Foundry Co. Ltd, Handan Zhangshui Pump Manufacturing Co. Ltd, Zibo Joy’s Metal Co. Ltd, Dingxiang Sitong Forging and Casting Industrial, Jiaocheng County Honglong Machinery Manufacturing Co. Ltd, Laiwu City Haitian Machinery Plant, Lianyungang Ganyu Xingda Casting Foundry, Rockhan Technology Co. Ltd i Botou GuangTai Precision Casting Factory.
119

Osim toga, točno je da, kao što je to navedeno u točki 102. ove presude, „svatko” uživa slobodu izražavanja. Usto, u ovom slučaju mjere ograničavanja nametnute tužitelju mogu, u odnosu na njega, dovesti do ograničenja slobode izražavanja, s obzirom na to da ih je Vijeće donijelo osobito zbog nekih njegovih izjava te ga one stoga mogu odvratiti od izražavanja na sličan način. Međutim, pravo na slobodu izražavanja nije apsolutno i može se ograničiti pod uvjetima iz članka 52. stavka 1. Povelje.
283

Stoga se, s obzirom na to da odredbe članka 10. stavaka 2. i 3. Uredbe o slotovima predstavljaju referentni zakonski okvir u Uniji, moglo očekivati da bi, ako su uvjeti za dodjelu prethodnih prava odstupili iz tog okvira, to jasno proizlazilo iz teksta konačnih obveza. Međutim, kao što to proizlazi iz prethodno provedenog razmatranja, to nije tako u ovom predmetu. Naime, tumačenje koje zagovara tužitelj u biti se temelji na izrazu „u skladu s ponudom” iz odredbe 1.9. konačnih obveza, koja predstavlja, kao što je to utvrđeno u točki 200. ove presude, samo „manju jezičnu varijaciju”.
50

U prilog svojoj tužbi žalitelj je istaknuo osam tužbenih razloga. Svojim prvim tužbenim razlogom u biti tvrdi da je obrazloženje pobijane odluke proturječno. Svojim drugim i trećim tužbenim razlogom on osporava kvalifikaciju prema kojoj pravila o prihvatljivosti ograničavaju tržišno natjecanje s obzirom na cilj i na posljedicu. Svojim četvrtim tužbenim razlogom tužitelj kritizira Komisijine ocjene o tome jesu li pravila o prihvatljivosti svojstvena i proporcionalna ostvarivanju cilja zaštite integriteta brzog klizanja od sportskog klađenja. Svojim petim tužbenim razlogom on se protivi tomu da je Komisija uzela u obzir njegovu odluku o odbijanju dodjele odobrenja za organizaciju Velike nagrade Dubaija, s obzirom na to da ta odluka ne ulazi u teritorijalno područje primjene članka 101. UFEU‑a. Svojim šestim tužbenim razlogom tužitelj osporava zaključak prema kojem njegov pravilnik o arbitraži povećava utvrđeno ograničenje tržišnog natjecanja. Sedmim tužbenim razlogom on ističe da je Komisija povrijedila članak 7. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.) time što je u članku 2. izreke pobijane odluke izrekla korektivne mjere koje nisu povezane s utvrđenom povredom. Svojim osmim tužbenim razlogom tužitelj osporava članak 4. izreke pobijane odluke iz istih razloga kao što su oni istaknuti u prilog sedmom tužbenom razlogu kao i zbog nejasnoće i nepreciznosti korektivnih mjera.
225

To bi tužiteljevo tumačenje članka 57. točke (f) Uredbe br. 1907/2006 tu odredbu u biti svelo na puku kopiju odredaba članka 57. točaka (a) do (e) iste uredbe, što bi odredbi članka 57. točke (f) oduzelo svaki smisao. Takvo bi tumačenje osobito bilo protivno glavnom cilju Uredbe br. 1907/2006, navedenom u njezinu članku 1. stavku 1., odnosno cilju osiguranja visoke razine zaštite zdravlja ljudi i okoliša, jer bi to tumačenje dovelo do situacije u kojoj posebno zabrinjavajuće tvari, koje nemaju svojstva iz članka 57. točke (a) do (e) Uredbe br. 1907/2006, ne bi mogle biti identificirane kao takve. Prema samom pak sadržaju članka 57. točke (f) navedene uredbe, ta se odredba osobito odnosi na tvari koje „ne ispunjavaju kriterije iz [članka 57. točaka (d) i (e) navedene uredbe]”.
90

Druga do trinaeste stranice dokumenta o kojem je riječ sadržavale su tablice slične jednoj od dviju tablica koje se nalaze na prvoj stranici dokumenta. Čini se da su navedene tablice služile za ocjenu kandidata prilikom njihova intervjua o posebnim kompetencijama. EUIPO nije naveo na kojem se temelju izvršio odabir tablica i osobito obuhvaćaju li one kandidate koji su uvršteni na popis uspješnih kandidata. Čini se da se nijedna od tablica ne odnosi na tužitelja, s obzirom na to da nijedna od ukupnih ocjena koje se u njima nalaze ne odgovara onoj koja mu je dodijeljena prilikom njegova intervjua o posebnim kompetencijama.
13

SRB je odgovorio tužitelju dopisom od 17. listopada 2018. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). SRB je u tom dopisu najprije sažeo tužiteljev zahtjev, koji se odnosio, s jedne strane, na njegov ex ante doprinos za 2018. i, s druge strane, na njegov ex ante doprinos za 2015. Nadalje, što se tiče ex ante doprinosa za 2018. SRB je – citirajući tekst članka 70. stavka 4. Uredbe br. 806/2014 i članka 12. stavka 2. Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 od 21. listopada 2014. o dopuni Direktive 2014/59/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s ex ante doprinosima aranžmanima financiranja sanacije (SL 2015., L 11, str. 44.) – smatrao da se ni u jednoj odredbi tih dviju uredbi nije predviđao novi izračun ili povrat koji je zatražio tužitelj. SRB je naveo da je, suprotno onomu što je u svojem zahtjevu tvrdio tužitelj, ESB‑ovo oduzimanje odobrenja za rad kreditnoj instituciji predstavljalo promjenu statusa u smislu članka 12. stavka 2. Delegirane uredbe 2015/63. Stoga je smatrao da ESB‑ova odluka od 11. srpnja 2018. koja se odnosi na tužitelja nije utjecala na godišnji doprinos koji tužitelj duguje za 2018. niti se njome SRB‑u nalagao ponovni izračun ili povrat dijela doprinosa u pitanju. Napokon, kada je riječ o ex ante doprinosima za 2015., SRB je pojasnio da su doprinosi koje prikupljaju države članice bili preneseni na SRF u skladu s člankom 3. stavkom 3. AIG‑a. Smatrao je da subjekti koji su platili ex ante doprinose za 2015. i kojima je potom oduzeto odobrenje za rad nisu imali pravo na povrat tih ex ante doprinosa ni pravo na povrat bilo kojeg drugog uredno plaćenog ex ante doprinosa u skladu s člankom 70. stavkom 4. Uredbe br. 806/2014. SRB je zaključio da s obzirom na te elemente nije bio u položaju da ponovno izračuna tužiteljeve ex ante doprinose za 2018. niti da mu vrati preostali iznos ex ante doprinosa plaćenog za 2015. jer mu je ESB oduzeo odobrenje za rad.
100

U tom pogledu valja još istaknuti da je mjerama donesenima u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP) svojstveno to da su predmet periodičnog preispitivanja i da se uzastopno primjenjuju u naknadnim razdobljima. To je obično slučaj kada se geopolitičko stanje ne mijenja unatoč prethodno primijenjenim mjerama ograničavanja. U toj situaciji Vijeću se mora dopustiti nastavak primjene potrebnih mjera, čak i ako se situacija nije promijenila, pod uvjetom da činjenice na kojima se temelji zadržavanje mjera ograničavanja i dalje opravdavaju njihovu primjenu u trenutku njihova donošenja, osobito u pogledu toga da su činjenice dovoljno aktualne (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice Sharpston u predmetu Islamic Republic of Iran Shipping Lines i dr./Vijeće, C‑225/17 P, EU:C:2018:720, t. 201. i 202.).
152

Nakon što je to utvrđeno i osobito s obzirom na razmatranja u točkama 25. do 30., 34. i 37. presude od 19. prosinca 2018., Azarov/Vijeće (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031), koja su navedena u točkama 113. ove presude, ta su dva pitanja usko povezana i zbog razloga sličnih onim koji su izloženi u točkama 118. do 147. ove presude, ovaj je dio drugog tužbenog razloga osnovan.
6

Odlukom br. 05/2018 od 19. lipnja 2018. (u daljnjem tekstu: odluka Agencije) ACER je odbio zahtjev za izuzeće Aquindova spojnog voda. ACER je smatrao da, iako podnositelj zahtjeva zadovoljava uvjete koji su nužni za dobivanje izuzeća, navedene u članku 17. stavku 1. točkama (a) i (c) do (f) Uredbe br. 714/2009, nije ispunjen uvjet koji predviđa ta ista odredba u točki (b), prema kojem razina rizika koji je povezan s ulaganjem mora biti takva da do ulaganja ne bi došlo da nije odobreno izuzeće. Konkretno, Agencija je istaknula da je Aquindov spojni vod u travnju 2018. dobio status projekta od zajedničkog interesa te da je tužitelj mogao, na toj osnovi, zahtijevati primjenu članka 12. Uredbe (EU) br. 347/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2013. o smjernicama za transeuropsku energetsku infrastrukturu te stavljanju izvan snage Odluke br. 1364/2006/EZ i izmjeni uredaba (EZ) br. 713/2009, (EZ) br. 714/2009 i (EZ) br. 715/2009 (SL 2013., L 115, str. 39.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 228.), koji predviđa mogućnost prekogranične raspodjele troškova, ali to nije učinio. Stoga je smatrao da se ne može isključiti da je financijska pomoć, predviđena reguliranim sustavom, bila dostupna za Aquindov spojni vod te je iz toga zaključio da ne može s potrebnom sigurnošću utvrditi postojanje rizika koji proizlazi iz izostanka financijske potpore posredstvom reguliranog sustava u pogledu navedenog spojnog voda. Osim toga, zaključio je da, vodeći računa o riziku povezanom s prihodima, iznimnom riziku povezanom s tržištem, riziku povezanom s izravnom konkurencijom drugih spojnih vodova i neizvjesnošću prihoda od zagušenja, riziku kvara britanske mreže, riziku povezanom s gradnjom Aquindova spojnog voda kao i političkim i makroekonomskim rizicima povezanima, među ostalim, s Brexitom, oni nisu dovoljni ili nisu dokazani.
31

Naime, iako je članak 80. Delegirane uredbe 2017/1430 stavio izvan snage, među ostalim, Uredbu br. 216/96, odredio je da se ona nastavlja primjenjivati „na tekuće postupke na koje se […] [Delegirana uredba 2017/1430] ne primjenjuje u skladu s člankom 81. do okončanja tih postupaka”. Međutim, iz članka 81. stavka 2. točke (j) Delegirane uredbe 2017/1430 proizlazilo je da se njezina glava V., u kojoj se, među ostalim, nalazio njezin članak 35. stavak 4., ne primjenjuje na žalbe predane žalbenom vijeću prije 1. listopada 2017. Upravo je o tome riječ u ovom slučaju, s obzirom na to da je presuda od 21. rujna 2017., BASIC (T‑609/15, EU:T:2017:640), kojom se u cijelosti poništava odluka žalbenog vijeća od 11. kolovoza 2015., dovela do retroaktivnog uklanjanja te odluke iz pravnog poretka i postupak se žalbom koju je tužitelj podnio EUIPO‑u protiv odluke Odjela za poništaje 2. prosinca 2013. vratio u stanje prije 1. listopada 2017.
62

Kao prvo, kad je riječ o tužiteljevoj argumentaciji prema kojoj se djelo o kojem je riječ odnosi na raspravu o malteškoj unutarnjoj politici (vidjeti točke 57. i 58. ove presude), valja podsjetiti na to da je odluka od 4. siječnja 2018. u biti obrazložena činjenicom da je tijelo za imenovanje smatralo da se djelo o kojem je riječ odnosilo na aferu nazvanu „Panama Papers” kao i na offshore društva te da je, s obzirom na to da je to pitanje bilo povezano s radom Parlamenta, ono moralo biti prethodno obaviješteno o tužiteljevoj namjeri da objavi navedeno djelo.
133

Konačno, izvješća o ocjeni, s obzirom na to da predstavljaju elemente koji mogu imati određen utjecaj tijekom cijele dužnosnikove karijere, predstavljaju akte koji negativno utječu. Sudska praksa prema kojoj izvješća o ocjeni predstavljaju akte koji mogu biti predmet tužbe za poništenje u skladu je s interesom dobrog administrativnog upravljanja, s obzirom na to da bi, kada to ne bi bio slučaj, zainteresirana osoba mogla istaknuti eventualne nedostatke takvog izvješća samo u okviru tužbi podnesenih protiv akta u čijem je donošenju dotično izvješće imalo ulogu. Međutim, takva bi situacija mogla odgoditi donošenje važnih odluka u pogledu dužnosnika (presuda od 16. ožujka 2009., R/Komisija, T‑156/08 P, EU:T:2009:69, t. 53. i 54.).
33

U okviru prvog dijela prvog tužbenog razloga tužitelj tvrdi, u biti, da je utvrdivši postojanje povrede spram njega ESB povrijedio članak 26. stavak 3. Uredbe br. 575/2013. Usto, u okviru prvog prigovora drugog dijela prvog tužbenog razloga on smatra da je ESB povrijedio članak 18. stavak 1. Uredbe br. 1024/2013 time što je zaključio da je on, barem iz nepažnje, počinio povredu. Naposljetku, u okviru svojeg drugog tužbenog razloga, koji je podnesen podredno, tužitelj tvrdi u biti da se zaključak iz pobijane odluke o postojanju povrede zasniva na elementima s obzirom na koje on nije imao mogućnosti istaknuti svoje stajalište tijekom upravnog postupka, što čini povredu njegova prava na saslušanje.
69

Te argumente osporava Komisija, koja smatra da „bi bilo malo formalistički zahtijevati preciznu formulaciju”, i da je zato mogla legitimno smatrati, kao što je to učinila u odluci od 7. rujna 2018., bez traženja pojašnjenja od uspješnog ponuditelja, da je ponuda koju je on podnio „u potpunosti u skladu sa zahtjevima iz dokumentacije za nadmetanje”. Osim toga, Komisija tvrdi da se tako istaknut tužiteljev prigovor ne može uzeti u obzir jer je, s obzirom na to da je iznesen na raspravi, podnesen nepravodobno.
104

Najprije treba odbiti prvi dio ovog tužbenog razloga, prema kojem je Komisija zapravo ocijenila pojedinačno ponašanje svakog objekta na koji se odnosi osporavana provedbena uredba, čime je povrijedila članak 12. stavak 4. točku (c) Uredbe br. 854/2004 (vidjeti točku 97. ove presude). Naime, kao što to proizlazi iz točaka 82. do 87. ove presude, u uvodnim izjavama navedene provedbene uredbe upućuje se na elemente koji se odnose na objekte koji pripadaju tužiteljima i koji su uklonjeni sa spornih popisa samo u mjeri u kojoj je to nužno za objašnjenje razloga zbog kojih, u kombinaciji s ponašanjem ili izjavama tijela dotične treće zemlje, Komisija smatra da potonji više ne pružaju jamstva koja zahtijeva članak 12. stavak 2. Uredbe br. 854/2004. Uostalom, to se upućivanje također objašnjava nužnošću Komisijina pažljivog i nepristranog postupanja, što znači da mora provesti potpuno i detaljno ispitivanje slučaja. Slijedom toga, suprotno onomu što tvrde tužitelji, činjenica da Komisija nije uklonila sve brazilske objekte sa spornih popisa ne znači da je svoju odluku zapravo temeljila isključivo na ponašanju ili učinkovitosti dotičnih objekata, a da nije razmotrila učinkovitost brazilskih tijela koja utječe na pouzdanost jamstava koja ta tijela trebaju pružiti.
12

ESB je iz toga zaključio da tužitelj nije poštovao članak 77. točku (a) Uredbe br. 575/2013 u vezi s člankom 29. stavkom 1. i člankom 31. stavkom 1. Delegirane uredbe br. 241/2014 od 1. siječnja 2014. do 7. studenoga 2016. i da je ta povreda počinjena barem nepažnjom od 1. siječnja 2014. do 23. ožujka 2016. te namjerno od 24. ožujka do 7. studenoga 2016.
81

Osim toga, ne može se prihvatiti ni ESB‑ov argument prema kojem je on prije donošenja pobijanih odluka proveo pojedinačno ispitivanje prilikom studije o utjecaju. Naime, takvo ispitivanje u najboljem slučaju ima za cilj ocijeniti posljedice donošenja mjere s obzirom na željene ciljeve. Nesporno je da studija o utjecaju može biti korisna za ocjenu proporcionalnosti predmetne mjere, kao što to u biti proizlazi iz argumentacije ESB‑a kada on tvrdi da navedena studija dokazuje da mjera ima tek slab utjecaj u pogledu dodatnog regulatornog kapitala te stoga ne mora predstavljati nerazmjeran teret za tužitelja. Međutim, ta studija ima drugi cilj i proizlazi iz logike različite od one na kojoj se temelji analiza koju je ESB dužan provesti na temelju članka 4. stavka 1. točke (f), članka 16. stavka 1. točke (c) i članka 16. stavka 2. točke (d) Uredbe br. 1024/2013. Naime, na temelju tih odredbi, na ESB‑u je da procijeni potrebu donošenja predmetne mjere s obzirom na pojedinačni položaj dotične institucije vodeći računa osobito o mogućim aranžmanima, strategijama, postupcima ili mehanizmima koje je ta institucija provela.