MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA

od 14. studenoga 2019. ( 1 )

Predmet C‑328/18 P

Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO)

protiv

Equivalenza Manufactory SL

„Žalba – Žig Europske unije – Uredba (EZ) br. 207/2009 – Prijava figurativnog žiga BLACK LABEL BY EQUIVALENZA – Postupak povodom prigovora – Raniji figurativni žig LABELL – Članak 8. stavak 1. točka (b) – Vjerojatnost dovođenja u zabludu – Sličnost znakova – Metoda usporedbe znakova – Utvrđenje prosječne fonetske sličnosti između suprotstavljenih znakova – Obveza provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu”

I. Uvod

1. Ovu je žalbu podnio Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) protiv presude Općeg suda Europske unije od 7. ožujka 2018., Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T‑6/17, neobjavljena, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2018:119), kojom je potonji poništio odluku drugog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 11. listopada 2016., koja se odnosi na postupak povodom prigovora između društava ITM Entreprises SAS i Equivalenza Manufactory SL (u daljnjem tekstu: Equivalenza) (predmet br. R 690/2016‑2, u daljnjem tekstu: sporna odluka).

2. Ta žalba ističe nekoliko pravnih pitanja koja se odnose na ispitivanje relativnog razloga za odbijanje registracije znaka kao žiga Europske unije iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 ( 2 ), koji se temelji na postojanju vjerojatnosti dovođenja javnosti u zabludu. Konkretno, EUIPO poziva Sud da pojasni metodu usporedbe znakova i okolnosti u kojima Opći sud može osnovano smatrati da dva znaka ne ispunjavaju uvjet sličnosti predviđen u toj odredbi.

3. Kako ću objasniti u ovom mišljenju, brojne odluke koje je donio Opći sud u tom području nisu uvijek slijedile isti pristup tim pitanjima. U stvarnosti, one su se razišle do mjere zasnivanja dviju zasebnih linija sudske prakse, koje zasad istodobno postoje a da Sud nije zauzeo stajalište u korist jedne ili druge. Ovaj mu predmet pruža mogućnost da to učini.

II. Pravni okvir

4. Uredba br. 207/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena, s učinkom od 1. listopada 2017., Uredbom (EU) 2017/1001 o žigu Europske unije ( 3 ). Ipak, s obzirom na datum podnošenja prijave za registraciju o kojoj je riječ u ovom sporu, odnosno 16. prosinca 2014., koji je presudan za određivanje mjerodavnog materijalnog prava, na ovaj se spor primjenjuju materijalnopravne odredbe Uredbe br. 207/2009.

5. Uvodna izjava 8. Uredbe br. 207/2009 glasi: „Zaštita koju pruža [žig Europske unije], čija je svrha osobito jamčiti funkciju žiga kao oznake podrijetla, trebala bi biti apsolutna u slučaju istovjetnosti žiga i znaka, te proizvoda ili usluga. Zaštita se primjenjuje i u slučajevima sličnosti između žiga i znaka, te proizvoda ili usluga. Trebalo bi dati tumačenje pojma sličnosti u odnosu na vjerojatnost zabune. Vjerojatnost zabune koja ovisi o brojnim elementima i to osobito o prepoznatljivosti žiga na tržištu, o dovođenju u vezu s upotrijebljenim ili registriranim znakom, o stupnju sličnosti između žiga i znaka, te između obilježenih proizvoda ili usluga, trebala bi biti posebna okolnost za takvu zaštitu.”

6. Članak 8. te uredbe, naslovljen „Relativni razlozi za odbijanje”, određuje: „1. Na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava za registraciju neće se registrirati: […] (b) ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig; vjerojatnost dovođenja u zabludu uključuje vjerojatnost dovođenja u svezu s ranijim žigom. […] 5. Nadalje, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga u smislu stavka 2., žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati kad je istovjetan s ranijim žigom ili sličan ranijem žigu, a zatražena je registracija za proizvode ili usluge koji nisu slični onima za koje je registriran raniji žig, kad, u slučaju ranijeg žiga [Europske unije], žig ima ugled u [Uniji] i kad, u slučaju ranijeg nacionalnog žiga, žig ima ugled u dotičnoj državi članici i kada bi uporaba žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskoristila razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im naštetila.”

III. Okolnosti spora

7. Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 10. pobijane presude. Za potrebe ove žalbe mogu se sažeti na sljedeći način.

8. Društvo Equivalenza je 16. prosinca 2014. podnijelo EUIPO‑u prijavu za registraciju žiga Europske unije na temelju Uredbe br. 207/2009 za sljedeći figurativni znak:

9. Proizvodi za koje je zatražena registracija pripadaju razredu 3. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen, te odgovaraju sljedećem opisu: „Parfemi”.

10. Društvo ITM Entreprises je 18. ožujka 2015. podnijelo prigovor, na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009, protiv prijave za registraciju žiga za proizvode iz prethodne točke zbog vjerojatnosti dovođenja u zabludu u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) te uredbe.

11. Prigovor se temelji, osobito, na ranijem figurativnom žigu, prikazanom u nastavku, koji je predmet međunarodne registracije br. 1079410, u kojoj su naznačene Austrija, Belgija, Bugarska, Češka Republika, Danska, Estonija, Grčka, Hrvatska, Mađarska, Litva, Luksemburg, Latvija, Nizozemska, Poljska, Portugal, Rumunjska, Slovenija i Slovačka, a koji je registriran 1. travnja 2011. i odnosi se na „kolonjske vode, dezodorane za osobne potrebe (parfem), parfeme”:

12. Odlukom od 2. ožujka 2016. Odjel za prigovore prihvatio je prigovor za sve osporavane proizvode zbog postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu relevantne javnosti u Češkoj Republici, Mađarskoj, Poljskoj i Sloveniji.

13. Spornom odlukom drugo žalbeno vijeće EUIPO‑a odbilo je žalbu koju je društvo Equivalenza podnijelo protiv odluke Odjela za prigovore. To je žalbeno vijeće utvrdilo da relevantnu javnost čini opća javnost iz četiriju predmetnih država članica, što pokazuje srednju razinu pažnje i da su predmetni proizvodi istovjetni. Što se tiče usporedbe suprotstavljenih znakova, smatralo je da imaju srednji stupanj vizualne i fonetske sličnosti kao i razlike na konceptualnom planu. Iz toga je zaključilo da su općenito slični. Navedeno žalbeno vijeće utvrdilo je da postoji vjerojatnost dovođenja relevantne javnosti u zabludu u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

IV. Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda

14. Društvo Equivalenza je tužbom koju je tajništvu Općeg suda podnijelo 4. siječnja 2017. pokrenulo postupak za poništenje sporne odluke. U prilog svojoj tužbi istaknulo je samo jedan tužbeni razlog, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

15. Prilikom razmatranja tog tužbenog zahtjeva, Opći sud pozvao se na nesporna utvrđenja žalbenog vijeća EUIPO‑a prema kojima, s jedne strane, relevantnu javnost čini opća javnost Češke Republike, Mađarske, Poljske i Slovenije, što pokazuje srednju razinu pažnje, i s druge strane, proizvodi označeni suprotstavljenim znakovima su istovjetni (točke 17. i 18. pobijane presude).

16. Što se tiče sličnosti suprotstavljenih znakova, Opći sud je, kao prvo, usporedio njihove vizualne, fonetske i konceptualne aspekte. U tom je okviru smatrao da ti znakovi ostavljaju različit ukupni dojam na vizualnom planu (točke 29. do 33. pobijane presude), imaju srednji stupanj sličnosti na fonetskom planu (točke 34. do 39. te presude) i razlikuju se na konceptualnom planu (točke 40. do 45. navedene presude).

17. Kao drugo, Opći sud je proveo opću ocjenu sličnosti suprotstavljenih znakova. U tom je okviru primijetio, s obzirom na to da se predmetni proizvodi, odnosno parfemi, uglavnom prodaju u samoposlugama ili parfumerijama, da je vizualni aspekt tih proizvoda važniji za njihov ukupni dojam od njihova fonetskog i konceptualnog aspekta. U tom je pogledu Opći sud ponovio svoje utvrđenje prema kojem se navedeni znakovi razlikuju na vizualnom planu. Osim toga, ponovio je da se ti znakovi razlikuju na konceptualnom planu. Opći sud je zaključio da suprotstavljeni znakovi nisu, prema ukupnom dojmu, slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (točke 48. i 51. do 55. pobijane presude).

18. Budući da nije ispunjen jedan od kumulativnih uvjeta za primjenu te odredbe, Opći sud je presudio da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdilo postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu u smislu navedene odredbe (točka 56. pobijane presude). Stoga je prihvatio jedini tužbeni zahtjev društva Equivalenza te poništio spornu odluku.

V. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka

19. Ova žalba podnesena je 17. svibnja 2018.

20. EUIPO u svojoj žalbi od Suda zahtijeva da: – ukine pobijanu presudu i – naloži društvu Equivalenza snošenje troškova.

21. Društvo Equivalenza u svojem odgovoru na žalbu od Suda zahtijeva da: – odbije žalbu i – naloži EUIPO‑u snošenje troškova.

VI. Žalba

22. U prilog svojoj žalbi EUIPO navodi samo jedan žalbeni razlog, podijeljen na četiri dijela, koji se temelji na povredi članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. U skladu sa zahtjevom Suda, ograničit ću svoje mišljenje na analizu trećeg i četvrtog dijela tog jedinog žalbenog razloga.

A. Argumentacija stranaka

23. Trećim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga EUIPO tvrdi da je Opći sud povrijedio članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009 zbog metodološke pogreške jer je ispitivao uvjete stavljanja predmetnih proizvoda na tržište i kupovne navike relevantne javnosti u fazi usporedbe znakova. Međutim, u skladu s presudom Lloyd Schuhfabrik Meyer ( 4 ), ta se usporedba treba izvršiti objektivno, ne uzimajući u obzir takve čimbenike koji se odnose na uporabu žigova. Tek nakon što se utvrdi postojanje određenog stupnja sličnosti na vizualnom, fonetskom ili konceptualnom planu, treba, u fazi sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu, ispitati te čimbenike radi procjene važnosti koju valja pridati tom stupnju sličnosti u navedenoj sveobuhvatnoj ocjeni ( 5 ).

24. Društvo Equivalenza pridružilo se objašnjenjima EUIPO‑a u pogledu metode analize koja proizlazi iz presude Lloyd Schuhfabrik Meyer. Ipak, smatra da je Opći sud u pobijanoj presudi postupio u skladu s tom metodom. Naime, kao prvo, zasebno je procijenio stupnjeve vizualne, fonetske i konceptualne sličnosti suprotstavljenih znakova, prije nego je, kao drugo, proveo sveobuhvatnu ocjenu njihove sličnosti ili analizu vjerojatnosti dovođenja u zabludu, uzimajući u obzir, samo u toj fazi, kupovne navike relevantne javnosti. Stoga, iako pobijana presuda nije podijeljena na odjeljke kojima se odvaja svaka etapa analize Općeg suda, ona slijedi određenu i razumljivu strukturu, a ta je analiza u skladu sa zahtjevima iz članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

25. Četvrtim dijelom svojeg jedinog žalbenog razloga EUIPO prigovara Općem sudu da je povrijedio članak 8. stavak 1. točku (b) Uredbe br. 207/2009 time što je počinio nekoliko pogreški koje se tiču prava, a koje su utjecale na ocjenu sličnosti suprotstavljenih znakova.

26. Kao prvo, EUIPO osporava metodu koju je slijedio Opći sud jer nije, u sveobuhvatnoj ocjeni, uzeo u obzir sve elemente sličnosti i različitosti između suprotstavljenih znakova. Stoga je Opći sud u točki 28. pobijane presude ( 6 ) preuranjeno „neutralizirao” sve njihove elemente vizualne sličnosti zbog vizualnih razlika utvrđenih na temelju prve sveobuhvatne ocjene navedenih znakova. Zatim je koristio iste vizualne razlike za drugu sveobuhvatnu ocjenu suprotstavljenih znakova, u točki 55. te presude, radi „neutralizacije” njihove prosječne fonetske sličnosti. Ta dvostruka „neutralizacija”, koja se temelji na istim elementima razlike i ukupnom dojmu, čini pogrešku koja se tiče prava i iskrivljava načela utvrđena sudskom praksom u području usporedbe znakova.

27. Kao drugo, EUIPO smatra da je Opći sud zanemario sudsku praksu i počinio metodološku pogrešku provođenjem „neutralizacije” prosječne fonetske sličnosti suprotstavljenih znakova u fazi usporedbe znakova te, stoga, preuranjenim odustankom od bilo kakve sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Naime, s jedne strane, „neutralizacija” vizualne ili fonetske sličnosti zbog konceptualnih razlika treba se vršiti u fazi sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 7 ), koja se provodi na temelju svih elemenata sličnosti i razlike koji su prvotno utvrđeni. „Neutralizacija” ne znači zanemarivanje prethodno utvrđenih sličnosti i ne dovodi do zaključka da ne postoji nikakva sličnost znakova. S druge strane, utvrđenje postojanja određenog stupnja sličnosti, iako niskog, između znakova u pogledu njihovih vizualnih, fonetskih ili konceptualnih aspekata dovodi do obveze provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 8 ).

28. Društvo Equivalenza tvrdi, kao prvo, u odgovoru na argumentaciju EUIPO‑a sažetu u točki 26. ovog mišljenja, koja je nejasna i zbunjujuća, da metoda koju je primijenio Opći sud u pobijanoj presudi nije zahvaćena nikakvom pogreškom koja se tiče prava. Naime, Opći sud je proveo dvije zasebne ocjene uzimajući u obzir, najprije, da suprotstavljeni znakovi ostavljaju različit sveukupni dojam na vizualnom planu u pogledu svojih elemenata vizualne sličnosti i različitosti te, zatim, u fazi sveobuhvatne ocjene sličnosti, da su oni općenito različiti u pogledu svojih važnih razlika na vizualnom i konceptualnom planu te s obzirom na slabi utjecaj fonetskog aspekta na kategoriju predmetnih proizvoda. Stoga, elementi uzeti u obzir radi odbacivanja bilo kakve vizualne sličnosti i oni korišteni radi utvrđivanja da ne postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu u sveobuhvatnoj ocjeni znakova su različiti.

29. U tom okviru, društvo Equivalenza nadalje ističe da, radi ocjene stupnja sličnosti između suprotstavljenih znakova, može biti prikladno da se procijeni važnost koju valja pridati njihovim vizualnim, fonetskim i konceptualnim aspektima uzimajući u obzir kategoriju predmetnih proizvoda i uvjete njihova stavljanja na tržište ( 9 ). Međutim, proizvodi o kojima je riječ u ovom predmetu, odnosno parfemi, uvijek se vide prije kupnje, kao što je to pravilno podsjetio Opći sud u točki 51. pobijane presude. Stoga je vizualni aspekt znakova važniji u sveobuhvatnoj ocjeni sličnosti između suprotstavljenih znakova ili ocjeni vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

30. Kao drugo, u odgovoru na argumentaciju EUIPO‑a sažetu u točki 27. ovog mišljenja, društvo Equivalenza smatra da iz teksta i teleološkog tumačenja točke 46. i sljedećih pobijane presude proizlazi da je Opći sud zaista proveo sveukupnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu. U svakom slučaju, Opći sud je došao do istog zaključka kao da je uzeo u obzir rijetke sličnosti između suprotstavljenih znakova u fazi sveobuhvatne ocjene te vjerojatnosti.

B. Analiza

31. Prije svega, valja podsjetiti da članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 predviđa relativni razlog za odbijanje registracije znaka kao žiga Europske unije, koji se temelji na postojanju potencijalnog sukoba između tog znaka i jednog ili više ranijih žigova ( 10 ).

32. U skladu s tom odredbom, na temelju prigovora nositelja ranijeg žiga, žig za koji je podnesena prijava neće se registrirati: „ako zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti s ranijim žigom i istovjetnosti ili sličnosti proizvoda ili usluga obuhvaćenih tim žigovima postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu na državnom području na kojem je zaštićen raniji žig”.

33. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda ( 11 ), vjerojatnost dovođenja u zabludu iz te odredbe odgovara vjerojatnosti da javnost može vjerovati da predmetni proizvodi ili usluge potječu od istog poduzetnika ili, ako je primjenjivo, gospodarski povezanih poduzetnika ( 12 ).

34. Na temelju te sudske prakse, postojanje te vjerojatnosti treba sveobuhvatno ocijeniti, uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike predmetnog slučaja. Ti čimbenici osobito uključuju razlikovni karakter ranijeg žiga, stupanj pažnje relevantne javnosti, stupanj sličnosti između ranijeg žiga i žiga za koji je podnesena prijava te stupanj sličnosti između proizvoda ili usluga koji su označeni tim žigovima ( 13 ).

35. Sveobuhvatnost ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu podrazumijeva određenu međuovisnost između relevantnih čimbenika, a osobito sličnosti suprotstavljenih znakova i one predmetnih proizvoda ili usluga, na način da se, primjerice, nizak stupanj sličnosti između tih proizvoda ili usluga može nadoknaditi visokim stupnjem sličnosti između žigova i obratno ( 14 ).

36. Ipak, ta logika, koja se uglavnom naziva „načelo međuovisnosti”, nije apsolutna. Naime, kao što to proizlazi iz samog teksta članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, koji je naveden u točki 32. ovog mišljenja, vjerojatnost dovođenja u zabludu pretpostavlja, s jedne strane, istovjetnost ili sličnost suprotstavljenih znakova i, s druge strane, istovjetnost ili sličnost predmetnih proizvoda ili usluga ( 15 ). Stoga ta dva čimbenika čine, u sudskoj praksi Suda, kumulativne uvjete primjene te odredbe.

37. Iz toga proizlazi da je taj članak 8. stavak 1. točka (b) očito neprimjenjiv kada, osobito, suprotstavljeni znakovi nisu slični. Prigovor na temelju te odredbe u takvom slučaju treba odmah odbiti: drugi čimbenici relevantni za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ni u kojem slučaju ne mogu vršiti protutežu i ublažiti tu razliku, zbog čega ih ne treba ispitivati ( 16 ).

38. U pobijanoj presudi Opći sud je zaključio da suprotstavljeni znakovi nisu slični u smislu navedenog članka 8. stavka 1. točke (b) te je posljedično primijenio sudsku praksu navedenu u prethodnoj točki ( 17 ). EUIPO, međutim, smatra da se ta praksa ne može primijeniti u ovom slučaju. Naime, prema mišljenju tog ureda, Opći sud nije mogao pravilno izvesti takav zaključak nakon usporedbe tih znakova. Treći i četvrti dio njegova jedinog žalbenog razloga, koje prema mojem mišljenju valja ispitati zajedno, stoga dovode u pitanje metodu koju je primijenio Opći sud prilikom te usporedbe.

39. U tom pogledu ističem da je u pobijanoj presudi Opći sud započeo podsjećajući na određene načelne tvrdnje koje proizlaze iz presuda SABEL ( 18 ) i Lloyd Schuhfabrik Meyer, a koje su postavile temelje za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu: s jedne strane, ta se sveobuhvatna ocjena „treba, u pogledu vizualne, auditivne i koncepcijske sličnosti predmetnih žigova, temeljiti na ukupnom dojmu koji ostavljaju žigovi, uzimajući u obzir, osobito, njihove razlikovne i dominantne elemente” ( 19 ); s druge strane, „[r]adi ocjene stupnja sličnosti između dotičnih žigova, treba utvrditi njihov stupanj vizualne, auditivne i konceptualne sličnosti te, po potrebi, procijeniti važnost koju valja pridati tim različitim elementima, uzimajući u obzir kategoriju predmetnih proizvoda ili usluga i uvjete u kojima se stavljaju na tržište” ( 20 ).

40. Zatim, radi primjene tih tvrdnji, Opći sud je, kao prvo, naizmjenično usporedio suprotstavljene znakove na vizualnom, fonetskom i konceptualnom planu. U tom je okviru najprije smatrao da ti znakovi, unatoč elementima sličnosti koji nisu mogli navesti žalbeno vijeće da zaključi da ne postoji nikakva sličnost, ostavljaju različit ukupni dojam na vizualnom planu, zbog njihovih brojnih i važnih razlika. Opći sud je zatim smatrao da navedeni znakovi imaju srednji stupanj sličnosti na fonetskom planu. Naposljetku je utvrdio da se suprotstavljeni znakovi razlikuju na konceptualnom planu ( 21 ).

41. Kao drugo, Opći sud je presudio da valja „ispitati jesu li razlike na vizualnom i konceptualnom planu između znakova takve da isključuju bilo kakvu sličnost između tih znakova ili su pak uravnotežene srednjim stupnjem fonetske sličnosti među njima”. Naime, prema mišljenju Općeg suda, „u pogledu vizualne, auditivne i koncepcijske sličnosti između suprotstavljenih znakova treba provesti sveobuhvatnu ocjenu u okviru koje je ocjena moguće fonetske sličnosti samo jedan od relevantnih čimbenika ( 22 ).

42. U okviru te druge etape „sveobuhvatne ocjene sličnosti” Opći sud je primijetio da vizualni, fonetski ili konceptualni aspekti suprotstavljenih znakova nemaju uvijek istu važnost i da u tom pogledu valja uzeti u obzir uvjete stavljanja predmetnih proizvoda na tržište. Što se tiče parfema koji se uglavnom prodaju u samoposlugama ili parfumerijama, u kojima potrošač obično može sam izabrati proizvode koje želi ili barem vidjeti proizvode prije kupnje, vizualni aspekt tih znakova važniji je za njihov ukupni dojam od njihovih fonetskih i konceptualnih aspekata. U tom je okviru Opći sud ponovio svoju tvrdnju prema kojoj suprotstavljeni znakovi nisu slični na vizualnom planu zbog njihovih brojnih i važnih razlika. Osim toga, ponovio je da postoji razlika na konceptualnom planu između tih znakova koja proizlazi iz prisutnosti elemenata „black” i „by equivalenza” u spornom znaku. To je razmišljanje navelo Opći sud da zaključi da „zbog razlika koje postoje među njima i unatoč njihovoj prosječnoj sličnosti na fonetskom planu, suprotstavljeni znakovi nisu, na temelju ukupnog dojma, slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009” ( 23 ).

43. Međutim, prema mišljenju EUIPO‑a, utvrđenje prosječne fonetske sličnosti između suprotstavljenih znakova obvezivalo je Opći sud da provede sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Taj ured prigovara Općem sudu da je „neutralizirao” tu sličnost u fazi usporedbe znakova i time preuranjeno odustao od sveobuhvatne ocjene te vjerojatnosti. Uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda na tržište i moguća „neutralizacija” fonetske sličnosti vizualnim i konceptualnim razlikama trebali su se ispitati u fazi te sveobuhvatne ocjene s obzirom na te druge relevantne čimbenike ( 24 ).

44. Argumentacija EUIPO‑a prema tome naglašava niz pravnih pitanja ( 25 ). U biti, Sud treba pojasniti je li utvrđenje određenog stupnja sličnosti između znakova u jednom od njihovih vizualnih, fonetskih ili konceptualnih aspekata potrebno i dovoljno za zaključak da su ti znakovi slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 ili se taj stupanj sličnosti može (ili čak treba) odvagivati s razlikama utvrđenima u drugim aspektima u okviru etape „sveobuhvatne ocjene sličnosti”. U izravnoj vezi s tim pitanjem valja odrediti etapu (usporedba znakova ili sveobuhvatna ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu) tijekom koje se trebaju uzeti u obzir uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda na tržište i treba provesti moguća „neutralizacija” sličnosti između znakova zbog njihovih razlika.

45. Kao što sam to naveo u uvodu ovog mišljenja, u okviru sudske prakse Općeg suda postoje različite linije o tim različitim pitanjima (odjeljak 1.). Ta odstupanja zahtijevaju da Sud zauzme stajalište (odjeljak 2.), neophodno za odgovaranje na treći i četvrti dio jedinog žalbenog razloga EUIPO‑a (odjeljak 3.).

1. Pregled sudske prakse koja se odnosi na usporedbu znakova

46. Prema prvoj liniji sudske prakse Općeg suda, koju smatram „strogom” i na koju se EUIPO poziva u svojoj žalbi ( 26 ), u fazi usporedbe znakova valja se ograničiti na njihovu naizmjeničnu usporedbu na vizualnom, fonetskom i konceptualnom planu. Budući da je sličnost, iako slaba, utvrđena na (barem) jednom od tih planova, valja provesti sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 27 ). Drugim riječima, u takvom se slučaju znakovi trebaju smatrati sličnima u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 ( 28 ). U presudama obuhvaćenima ovom linijom sudske prakse, koja prema mojim istraživanjima čini veći dio ( 29 ), ne postoji dakle dodatna analiza „sveobuhvatne ocjene sličnosti”, kao što je ona koju je proveo Opći sud u pobijanoj presudi.

47. S druge strane, prema drugoj liniji sudske prakse, koju smatram „fleksibilnom”, valja, nakon zasebnog ispitivanja vizualnih, fonetskih i konceptualnih aspekata suprotstavljenih znakova i utvrđivanja (barem) jednog stupnja sličnosti u jednom od tih aspekata, provesti tu dodatnu analizu radi utvrđivanja „ukupnog dojma” koji ti znakovi ostavljaju. Ako Opći sud smatra da znakovi ostavljaju različit ukupni dojam, zaključuje, kao u pobijanoj presudi, da znakovi nisu slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, unatoč stupnju sličnosti utvrđenom na jednom ili više planova.

48. Međutim, u okviru te linije sudske prakse vlada određena nejasnoća koja se odnosi na način na koji Opći sud provodi tu „sveobuhvatnu ocjenu sličnosti”. U određenim presudama Opći sud samo preuzima svoje tvrdnje koje se odnose na postojanje ili nepostojanje određenog stupnja sličnosti u svakom aspektu znakova i zaključuje, bez posebnog obrazloženja, da su znakovi „općenito slični” ili, suprotno tomu, „općenito različiti” ( 30 ). U drugim presudama Opći sud obrazlaže svoj zaključak s obzirom na uvjete stavljanja predmetnih proizvoda na tržište ili mogućom „neutralizacijom” prethodno utvrđenih sličnosti ( 31 ).

49. Sudska praksa Suda je također dvosmislena u pogledu ocjene sličnosti znakova. S jedne strane, neke njegove presude sadržavaju naznake u skladu sa „strogom” linijom sudske prakse Općeg suda. U tom pogledu, Sud redovno presuđuje da se ne može isključiti da sama fonetska sličnost suprotstavljenih znakova ili pak njihova sama konceptualna sličnost može izazvati vjerojatnost dovođenja u zabludu, pri čemu se postojanje takve vjerojatnosti ipak treba utvrditi u okviru sveobuhvatne ocjene te vjerojatnosti, u kojem ta sličnost čini samo jedan od relevantnih čimbenika ( 32 ). Ukupni dojam koji ostavljaju suprotstavljeni znakovi, u pogledu njihove moguće vizualne, fonetske i konceptualne sličnosti, stoga treba ocijeniti u okviru te sveobuhvatne ocjene ( 33 ). Iz toga proizlazi, implicitno ali nužno, da je postojanje određenog stupnja sličnosti u pogledu jednog aspekta znakova dovoljno da se znakovi smatraju sličnima u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 i podrazumijeva provođenje navedene sveobuhvatne ocjene.

50. Štoviše, iz presude Ferrero/OHIM ( 34 ) proizlazi da valja provesti sveukupnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu s obzirom na to da suprotstavljeni znakovi „imaju određenu sličnost, iako slabu”. Iako ta tvrdnja zasigurno ne omogućava konačno rješavanje pitanja postavljenog u ovom predmetu, barem ukazuje na želju za strogim ograničavanjem primjene sudske prakse navedene u točki 37. ovog mišljenja.

51. S druge strane, sudska praksa Suda također sadržava određeni broj naznaka u skladu sa „fleksibilnom” linijom sudske prakse Općeg suda. Osobito, Sud je u istoj presudi Ferrero/OHIM ( 35 ), pomalo dvosmisleno, naveo da „u pogledu vizualne, auditivne i koncepcijske sličnosti između predmetnih znakova treba provesti sveobuhvatnu ocjenu u okviru koje je ocjena moguće fonetske sličnosti samo jedan od relevantnih čimbenika”. Štoviše, Sud je u presudi Wolf Oil/EUIPO ( 36 ) presudio da valja „razlikovati ocjenu konceptualnih razlika između suprotstavljenih znakova i sveobuhvatnu ocjenu njihovih sličnosti, koje čine dvije zasebne etape analize ukupne vjerojatnosti dovođenja u zabludu, pri čemu prva prethodi drugoj” ( 37 ), priznajući tako, čini se, postojanje te etape dodatne analize.

52. Slična odstupanja nalaze se u sudskoj praksi Općeg suda u pogledu etape tijekom koje se trebaju uzeti u obzir uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište i može se provesti eventualna „neutralizacija” utvrđenih sličnosti.

53. Što se tiče, kao prvo, uvjeta stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište, primjećujem da u presudama koje se odnose na „strogu” liniju sudske prakse oni čine čimbenik relevantan za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 38 ). Taj čimbenik podrazumijeva da, kada se predmetni proizvodi ili usluge primjerice uobičajeno prodaju u samoposlugama, na način da potrošač prvenstveno dolazi u vizualni doticaj sa suprotstavljenim znakovima, Opći sud pridaje odlučujuću važnost sličnostima ili, suprotno tomu, različitostima utvrđenima u pogledu njihova vizualnog aspekta, a da pritom nije oslobođen od uzimanja u obzir drugih aspekata i svih čimbenika relevantnih za sveobuhvatnu ocjenu te vjerojatnosti ( 39 ).

54. S druge strane, u drugim presudama obuhvaćenima „fleksibilnom” linijom sudske prakse kojoj pripada pobijana presuda, uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište ispituju se u fazi usporedbe znakova. Ako se ti proizvodi stavljaju na tržište na način da je njihov vizualni aspekt najvažniji za potrošača i ako Opći sud nije utvrdio sličnost u pogledu tog aspekta, Opći sud presuđuje da znakovi nisu slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, neovisno o mogućem stupnju sličnosti u pogledu drugih aspekata znakova i bez ispitivanja drugih čimbenika relevantnih za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

55. Sud ni ovdje nije jasno odlučio u korist jednog ili drugog pristupa. Naime, određene odluke Suda upućuju na to da uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište čine čimbenik relevantan za ocjenu sličnosti znakova ( 40 ). Suprotno tomu, iz presude Il Ponte Finanziaria/OHIM ( 41 ) proizlazi da je riječ o čimbeniku relevantnom za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 42 ).

56. U pogledu, kao drugo, pitanja „neutralizacije” utvrđenih sličnosti između znakova, u sudskoj praksi Suda i Općeg suda nije sporno da konceptualne razlike između znakova mogu, u određenim uvjetima, „neutralizirati” njihove vizualne i fonetske sličnosti. Takva „neutralizacija” zahtijeva da barem jedan od predmetnih znakova, iz gledišta relevantne javnosti, ima jasno i određeno značenje, na način da ga ta javnost može odmah shvatiti ( 43 ).

57. S obzirom na to, pitanje tijekom koje etape treba ispitati takvu „neutralizaciju” opet nema jednoznačnog odgovora u sudskoj praksi Općeg suda. U određenim se presudama postojanje mogućeg „učinka neutralizacije” ispituje u fazi sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 44 ). U drugima Opći sud ispituje tu mogućnost u okviru analize konceptualne sličnosti ( 45 ) ili odmah nakon usporedbe znakova na svakom planu, u okviru „sveobuhvatne ocjene sličnosti” ( 46 ).

58. Osim toga, kada se utvrdi „učinak neutralizacije”, posljedice se razlikuju. U određenim slučajevima Opći sud ipak provodi sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ispitujući druge relevantne čimbenike ( 47 ). U drugima Opći sud zaključuje da znakovi nisu slični i odmah odbija argumente koje se odnose na te druge čimbenike ( 48 ).

59. Sudska praksa Suda također je dvosmislena. Naime, više presuda upućuje na to da se „neutralizacija” sličnosti treba provesti u okviru sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu i da ona ne oslobađa Opći sud od ispitivanja drugih čimbenika relevantnih za tu sveobuhvatnu ocjenu ( 49 ). Štoviše, Sud je u presudi Mülhens/OHIM ( 50 ) objasnio da je svrha „teorije neutralizacije”, konkretno, u sveobuhvatnoj naravi ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu i načelu međuovisnosti, koje „podrazumijeva da konceptualne i vizualne razlike između dvaju znakova mogu neutralizirati njihove auditivne sličnosti”.

60. S druge strane, iz presude OHIM/riha WeserGold Getränke ( 51 ) proizlazi suprotni pristup. U presudi povodom koje je podnesena žalba u tom predmetu Opći sud je, s jedne strane, u fazi usporedbe znakova „neutralizirao” vizualne i fonetske sličnosti između predmetnih znakova zbog njihove konceptualne sličnosti te je iz toga zaključio da su znakovi „općenito različiti” ( 52 ). Ipak, Opći sud je presudio da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku koja se tiče prava time što nije ispitivalo razlikovni karakter ranijeg žiga – čimbenik koji nije, podsjećam, relevantan za sličnost znakova, već za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Međutim, Sud je ukinuo predmetnu presudu. Budući da je Opći sud zaključio da su suprotstavljeni znakovi „općenito različiti”, Sud je smatrao da više ne treba ispitivati razlikovni karakter ranijeg žiga ( 53 ). Iz toga proizlazi da Opći sud može osnovano „neutralizirati” vizualne i fonetske sličnosti znakova u fazi njihove usporedbe i da „učinak neutralizacije” obvezuje na zaključak da suprotstavljeni znakovi nisu slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, a čime se odbija ispitivanje prigovora na temelju sudske prakse iz točke 37. ovog mišljenja.

61. Još izričitije, Sud je u presudi Wolf Oil/EUIPO ( 54 ) naveo da se „neutralizacija fonetske i vizualne sličnosti suprotstavljenih znakova njihovim konceptualnim razlikama ispituje prilikom sveobuhvatne ocjene sličnosti tih znakova” ( 55 ). Osim toga, Sud je u toj presudi potvrdio pristup Općeg suda kojim je zaključio da znakovi nisu slični, s obzirom na utvrđeni „učinak neutralizacije” ( 56 ).

2. Sažetak i stajalište

62. Ukratko, u sudskoj praksi Općeg suda i Suda istovremeno postoje dvije metode u pogledu sličnosti znakova. S jedne strane, postoji „stroga” metoda, prema kojoj se Opći sud u fazi usporedbe znakova treba ograničiti na usporedbu njihovih vizualnih, fonetskih i konceptualnih aspekata. Kad utvrdi određeni stupanj sličnosti u odnosu na (barem) jedan od tih aspekata, treba zaključiti da su znakovi slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Ako su predmetni proizvodi ili usluge također slični, Opći sud treba provesti sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Uvjete stavljanja tih proizvoda ili usluga na tržište i moguću „neutralizaciju” sličnosti utvrđenih između znakova zbog njihove konceptualne razlike treba ispitati u okviru te sveobuhvatne ocjene, među svim relevantnim čimbenicima.

63. S druge strane, postoji „fleksibilna” metoda prema kojoj ne samo da Opći sud treba usporediti znakove na vizualnom, fonetskom i konceptualnom planu, već i odvagivati stupnjeve sličnosti i razlike utvrđene u odnosu na sve planove u okviru etape „sveobuhvatne ocjene sličnosti”, po mogućnosti uzimajući u obzir navedene uvjete stavljanja na tržište i mogući „učinak neutralizacije”. Pod pretpostavkom da prema mišljenju Općeg suda razlike prevladavaju nad sličnostima, mora smatrati da znakovi nisu (općenito) slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) te se osloboditi provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

64. Najprije, smatram da će Sud u ovom predmetu morati zauzeti stajalište u korist jedne ili druge metode. Na njemu je da uskladi sudsku praksu o pravu žiga i da u tom pogledu definira jasnu i dosljednu liniju.

65. U tom pogledu, suprotno od onoga što tvrdi Equivalenza ( 57 ), u ovom predmetu nije riječ o rješavanju isključivo pitanja predstavljanja. Izazov u ovom predmetu jest opseg ispitivanja koji treba provesti Opći sud kada ispituje tužbu koja se odnosi na postupak povodom prigovora na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. Riječ je o utvrđivanju granica u kojima Opći sud može primijeniti sudsku praksu iz točke 37. ovog mišljenja, koja ga oslobađa od provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Primjena „fleksibilne” metode olakšala bi primjenu te sudske prakse, dok bi, obratno, „stroga” metoda smanjila mogućnost njezina korištenja.

66. Iako priznajem da izbor između jedne ili druge metode nije nimalo lak, smatram da bi se, s obzirom na sve okolnosti, Opći sud i Sud trebali držati „stroge” metode opisane u točki 62. ovog mišljenja.

67. Naime, kao prvo, ta mi se metoda čini više u skladu sa sustavom članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009.

68. U tom pogledu primjećujem da dva povezana, ali ipak zasebna pitanja proizlaze iz te odredbe što se tiče sličnosti suprotstavljenih znakova: s jedne strane, postoji li takva sličnost, a s druge strane, je li takva sličnost dovoljna da izazove vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu. Logično, uvjet sličnosti znakova iz navedene odredbe treba se smatrati ispunjenim s obzirom na to da je na prvo pitanje odgovoreno potvrdno, neovisno o odgovoru na drugo pitanje.

69. Kao i EUIPO ( 58 ), smatram da odgovor na prvo pitanje podrazumijeva samo usporedbu suprotstavljenih znakova i utvrđivanje postojanja elemenata njihove vizualne, fonetske ili konceptualne sličnosti ( 59 ). Ta prva analiza znakova ima ograničenu svrhu. Ona samo nastoji utvrditi njihov formalni odnos. Tijekom druge analize ( 60 ), odnosno sveobuhvatne ocjene, kojom se nastoji odgovoriti na drugo, ključno, pitanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, valja utvrditi jesu li ti elementi sličnosti dovoljni da dovedu do te vjerojatnosti, s obzirom na sve relevantne čimbenike ( 61 ).

70. Točno je da usporedba znakova ne može biti u potpunosti apstraktna. Ona se uvijek treba vršiti kroz prizmu (pretpostavljene) percepcije prosječnog potrošača kategorije predmetnih proizvoda ili usluga ( 62 ). Ta se usporedba tako treba temeljiti na „ukupnom dojmu” koji ostavljaju ti znakovi u pamćenju potrošača i na načelu nesavršene slike ( 63 ). U tom kontekstu, kada uspoređuje suprotstavljene znakove na vizualnom, fonetskom i konceptualnom planu te ocjenjuje sličnosti na svakom planu, Opći sud nužno odvaguje elemente sličnosti i različitosti (prvi mogu prevladati nad drugima u tom ukupnom dojmu ili obratno). Mogući stupanj (nizak, srednji ili visok) sličnosti koji se pridaje svakom aspektu znakova je, u biti, samo pojednostavnjivanje nijansi koje proizlaze iz te usporedbe ( 64 ).

71. Međutim, prema mojem mišljenju, jedna je stvar odvagivati elemente sličnosti i različitosti prilikom usporedbe vizualnih, fonetskih ili konceptualnih aspekata suprotstavljenih znakova radi ocjene stupnja sličnosti u tom aspektu. Druga je odvagivati stupnjeve sličnosti i različitosti utvrđene u tim različitim aspektima.

72. Kao što to u biti tvrdi EUIPO ( 65 ), takva dva uzastopna odvagivanja (jedno, između elemenata sličnosti i različitosti utvrđenih u jednom aspektu znakova radi odlučivanja o postojanju određenog stupnja sličnosti u pogledu tog aspekta; drugo, između sličnosti i različitosti utvrđenih u različitim aspektima znakova radi odlučivanja o njihovoj „općoj sličnosti”) tako dovode do opasnosti od pretjeranog pojednostavnjivanja njihove sličnosti, s obzirom na to da prikrivaju elemente koji mogu, ako se uzmu u obzir sve okolnosti konkretnog slučaja, dokazati vjerojatnost dovođenja u zabludu. U tom pogledu podsjećam da se ne može isključiti da sama fonetska sličnost između dvaju znakova ili pak njihova sama konceptualna sličnost može u određenim okolnostima dovesti do te vjerojatnosti ( 66 ).

73. Stoga, „fleksibilna” metoda usporedbe znakova i etapa „sveobuhvatne ocjene sličnosti” miješaju te dvije analize opisane u točki 69. ovog mišljenja i prekoračuju cilj usporedbe znakova. Ta metoda, prema mojem mišljenju, u fazi usporedbe znakova prejudicira pitanje mogućeg postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

74. U tom pogledu, osim slučaja potpunog nepostojanja sličnosti između znakova, pitanje je li ta sličnost dovoljna da izazove vjerojatnost dovođenja u zabludu ne može se ocijeniti neovisno o drugim čimbenicima relevantnima za sveobuhvatnu ocjenu te vjerojatnosti i o načelu međuovisnosti, koje nastoji postići što je veće moguće usklađenje te ocjene sa stvarnom percepcijom relevantne javnosti tih znakova ( 67 ). Čimbenici kao što su, osobito, stupanj pažnje javnosti i razlikovni karakter ranijeg žiga u tom su pogledu od ključne važnosti. Potrošač čiji je stupanj pažnje visok percipirat će razlike koje potrošač čiji je stupanj pažnje nizak neće opaziti. Isto tako, u slučaju ranijeg žiga koji je jasno prepoznatljiv jer se sastoji od izvornih elemenata, javnost neće pridati važnost razlikama između suprotstavljenih znakova, dok će, u slučaju žiga sa slabim razlikovnim karakterom jer se sastoji od opisnih elemenata, elemenata koji dovode do podsjećanja ili zajedničkih elemenata, pridati veću važnost njihovim razlikama ( 68 ).

75. Osim toga, kao i EUIPO ( 69 ), smatram da ni uvjeti stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište ni mogući učinak „neutralizacije” ne smiju omogućiti Općem sudu da odmah „izbriše”, u fazi usporedbe znakova, stupanj utvrđene sličnosti koji se odnosi na jedan od njihovih aspekata (a fortiori kada je riječ, kao u ovom slučaju, o srednjem stupnju fonetske sličnosti).

76. Naime, s jedne strane, uzimanje u obzir uvjeta stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište po svojoj je prirodi prospektivna analiza moguće uporabe suprotstavljenih znakova na tržištu, što je obuhvaćeno sveobuhvatnom ocjenom vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 70 ). Više nije riječ o usporedbi znakova radi otkrivanja njihovih sličnosti ili različitosti, već o utvrđivanju u kojoj mjeri utvrđene sličnosti doprinose dokazivanju te vjerojatnosti. Primjerice, kada se proizvodi prodaju na način da potrošač dolazi prvenstveno u vizualni doticaj sa suprotstavljenim znakovima, iz toga prema mojem mišljenju proizlazi jedino da je manje vjerojatno da njihova fonetska sličnost dovodi do navedene vjerojatnosti. Ipak, ta se mogućnost ne može isključiti i ovisi o svim čimbenicima te sveobuhvatne ocjene. Posljedično, Opći sud ne može samo zanemariti takvu sličnost u fazi usporedbe znakova.

77. Prema mojem mišljenju, iz presude Lloyd Schuhfabrik Meyer ne proizlazi različito tumačenje ( 71 ). Naime, kao i EUIPO ( 72 ), tu presudu shvaćam na način da, radi utvrđenja postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu valja osobito usporediti suprotstavljene znakove na svakom planu i, pod pretpostavkom da je u tom okviru utvrđen određeni stupanj sličnosti na jednom planu, „procijeniti važnost” tog utvrđenja za dokazivanje te vjerojatnosti, uzimajući u obzir, osobito, uvjete stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište. Drugim riječima, Sud je samo namjeravao pojasniti u kojoj mjeri utvrđenje stupnja sličnosti između znakova na dotičnom planu (u ovom predmetu riječ je o fonetskoj sličnosti) dokazuje postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, neovisno o drugim relevantnim čimbenicima ( 73 ).

78. S druge strane, „teorija neutralizacije” po svojoj je prirodi također obuhvaćena sveobuhvatnom ocjenom vjerojatnosti dovođenja u zabludu. Ta teorija samo pokazuje da konceptualne razlike između dvaju suprotstavljenih znakova umanjuju vjerojatnost da se potrošač dovede u zabludu u pogledu podrijetla predmetnih proizvoda ili usluga, unatoč vizualnoj i/ili fonetskoj sličnosti tih znakova. U takvom slučaju, učinak tih sličnosti na potrošačevu percepciju o znakovima je „u velikoj mjeri ublaže[n]” ( 74 ). Ipak, ne može se isključiti da, unatoč tomu, navedene sličnosti u određenim slučajevima izazivaju vjerojatnost dovođenja u zabludu ( 75 ). Utvrđenje moguće „neutralizacije” ne može stoga, prema mojem mišljenju, ovlastiti Opći sud da otkloni te sličnosti u fazi usporedbe znakova i osloboditi ga od ispitivanja drugih čimbenika relevantnih za ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu ( 76 ).

79. Kao drugo, „stroga” metoda mi se također čini više u skladu s ciljem članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009. U tom pogledu, podsjećam da ta odredba u osnovi nastoji štititi konkurentske interese gospodarskih subjekata da znakovi koji mogu ugroziti funkciju oznake podrijetla koju ispunjavaju žigovi čiji su nositelji nisu registrirani kao takvi ( 77 ).

80. S obzirom na taj cilj, nositelj žiga koji se protivi registraciji znaka treba, prema mojem mišljenju, imati primjerenu priliku da dokaže vjerojatnost dovođenja u zabludu i potrebu za zaštitom. Osobito, treba imati priliku da dokaže da je, primjerice, sama konceptualna ili fonetska sličnost između znakova dovoljna, s obzirom na sve okolnosti, da dovede do te vjerojatnosti ( 78 ). U tom okviru, sličnost znakova treba ostati minimalni preduvjet za pristup toj zaštiti, a taj uvjet ne treba, osim u slučaju uistinu očitog nepoštovanja, služiti za sprečavanje bilo kakve rasprave o navedenoj vjerojatnosti ( 79 ). Sudska praksa navedena u točki 37. ovog mišljenja treba se stoga primjenjivati umjereno.

81. Čini mi se da „stroga” metoda niti ne prekoračuje ono što zahtijeva cilj zaštite koji se nastoji postići člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009.

82. U tom pogledu, obveza provođenja sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu kada je utvrđen određeni stupanj sličnosti u jednom od aspekata suprotstavljenih znakova ne znači da treba automatski (i prema tome pretjerano) priznati postojanje te vjerojatnosti, i to čak i u slučaju istovjetnosti predmetnih proizvoda ili usluga ( 80 ).

83. Naime, sveobuhvatna ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu treba omogućiti da se utvrdi, u svakom slučaju, zaslužuje li raniji žig na kojem se temelji prigovor zaštitu u skladu s člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009. Sličnost suprotstavljenih znakova i sličnost predmetnih proizvoda i usluga ne mogu stoga same po sebi dovesti do rezultata te ocjene. Osobito, u tom pogledu treba priznati odlučujuću razliku razlikovnom karakteru tog ranijeg žiga. Iako je u skladu sa sudskom praksom Suda vjerojatnost dovođenja u zabludu tim veća što je veći razlikovni karakter žiga ( 81 ), točno je i obratno. Što se tiče žiga sa slabim razlikovnim karakterom, koji stoga ima umanjenu sposobnost za utvrđivanje potječu li proizvodi ili usluge za koje je registriran od dotičnog poduzetnika, stupanj sličnosti između znakova treba biti visok kako bi izazvao vjerojatnost dovođenja u zabludu jer bi u protivnom postojala opasnost da se tom žigu i njegovom nositelju daje prekomjerna zaštita ( 82 ).

84. Točno je da određene presude pokazuju odstupanja u tom pogledu. Opći sud tako ponekad presuđuje da su puka utvrđenja o istovjetnosti proizvoda i o određenoj sličnosti, iako slaboj, dovoljni znakovi koji u svakom slučaju izazivaju vjerojatnost dovođenja u zabludu, neovisno o slabom razlikovnom karakteru ranijeg žiga ( 83 ). Te se presude udaljavaju od cilja koji se nastoji postići člankom 8. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 207/2009 i uzrokuju problem „prekomjerne zaštite” slabih žigova, što se opsežno komentira ( 84 ).

85. Međutim, iako je taj problem stvaran, ne smatram da se rješenje nalazi u „fleksibilnoj” metodi usporedbe znakova. Ono se u stvari nalazi u ponovnoj procjeni važnosti koju valja dati razlikovnom karakteru ranijeg žiga u sveobuhvatnoj ocjeni vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

86. Kao treće, razmatranja o pravnoj sigurnosti protive se, prema mojem mišljenju, usvajanju te „fleksibilne” metode. Naime, prema mojem mišljenju, to načelo osobito podrazumijeva da su, u mjeri u kojoj je to moguće, obrazloženja transparentna i odluke predvidive. Međutim, u etapi „sveobuhvatne ocjene sličnosti” često je prisutna, u presudama Općeg suda, određena nejasnoća ( 85 ), a dvostruko odvagivanje sličnosti i različitosti između znakova koje ona podrazumijeva, prema mojem mišljenju, utječe na predvidivost rezultata njihove usporedbe ( 86 ). S druge strane, „stroga” metoda, prema mojem mišljenju, nudi jasno obrazloženje u tom pogledu.

87. Naposljetku, priklanjanje „fleksibilnoj” metodi neizbježno bi stvorilo sukob sa sudskom praksom koja se odnosi na članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 ( 87 ). U tom pogledu, podsjećam da je u okviru potonje odredbe Sud dao prednost „strogom” pristupu: ako Opći sud utvrdi određenu sličnost, iako slabu, između suprotstavljenih znakova u jednom od vizualnih, fonetskih ili konceptualnih aspekata, on treba provesti sveobuhvatnu ocjenu čimbenika relevantnih za utvrđivanje vjerojatnosti da relevantna javnost uspostavi vezu među tim znakovima ( 88 ). Sukob bi bio tim veći jer se u načelu uvjet sličnosti znakova, koji je zajednički stavku 1. točki (b) i stavku 5. članka 8. te uredbe, treba ocijeniti na isti način u okviru jednog ili drugog stavka ( 89 ).

3. Odgovor na treći i četvrti dio jedinog žalbenog razloga EUIPO‑a

88. S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da su treći i četvrti dio jedinog žalbenog razloga koji je u svojoj žalbi istaknuo EUIPO osnovani. Provevši, u točkama 46. do 54. pobijane presude, etapu „sveobuhvatne ocjene sličnosti”, uzevši u tom okviru u obzir, u točkama 48., 51. i 53. te presude, uvjete stavljanja predmetnih proizvoda na tržište kao i, u točki 54. navedene presude, postojanje razlike na konceptualnom planu između znakova i, naposljetku, zaključivši, u točki 55. iste presude da „unatoč njihovoj prosječnoj sličnosti na fonetskom planu, suprotstavljeni znakovi nisu, prema ukupnom dojmu, slični u smislu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009”, Opći sud je, prema mojem mišljenju, povrijedio tu odredbu.

89. Prema mojem mišljenju, te pogreške koje se tiču prava dovode u pitanje zakonitost izreke pobijane presude. Naime, Opći sud nije mogao valjano proglasiti, u točki 1. navedene izreke, poništenje sporne odluke, utvrđujući postojanje vjerojatnosti dovođenja u zabludu, a da prethodno nije, u skladu s metodom opisanom u točki 62. ovog mišljenja, proveo sveobuhvatnu ocjenu te vjerojatnosti. Stoga predlažem Sudu da, neovisno o odgovoru na prvi i drugi dio jedinog žalbenog razloga, ukine tu presudu.

VII. Zaključak

90. S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da ukine presudu Općeg suda Europske unije od 7. ožujka 2018., Equivalenza Manufactory/EUIPO – ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T‑6/17, neobjavljena, EU:T:2018:119).

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) Uredba Vijeća od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (SL 2009., L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.)

( 3 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. (SL 2017., L 154, str. 1.). Vidjeti članke 211. i 212. te uredbe.

( 4 ) Presuda od 22. lipnja 1999. (C‑342/97, u daljnjem tekstu: presuda Lloyd Schuhfabrik Meyer, EU:C:1999:323, t. 27.)

( 5 ) Vidjeti presudu od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 36.).

( 6 ) Kao što to napominje društvo Equivalenza, čini se da je točka na koju se EUIPO ovdje poziva u stvari točka 32. pobijane presude.

( 7 ) Vidjeti presude od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 20., 21. i 25.) kao i od 23. ožujka 2006., Mülhens/OHIM (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, t. 21. i 36.).

( 8 ) Vidjeti presude od 24. ožujka 2011., Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 66.) kao i od 2. prosinca 2009., Volvo Trademark/OHIM – Grebenshikova (SOLVO) (T‑434/07, EU:T:2009:480, t. 50.).

( 9 ) Vidjeti presudu Lloyd Schuhfabrik Meyer (t. 27.)

( 10 ) Vidjeti uvodne izjave 7. i 8. Uredbe br. 207/2009.

( 11 ) Ističem da se članak 8. stavak 1. točka (b) Uredbe br. 207/2009 podudara s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.). Sudska praksa koja se odnosi na prvu odredbu može se stoga primijeniti na drugu i obratno. Osim toga, te dvije odredbe preuzimaju istovjetne odredbe Uredbe Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL 1994., L 11, str. 1.) odnosno Direktive Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.), koje su zamijenile. Sudska praksa koja se odnosi na te stare članke može se dakle primijeniti na nove (vidjeti u tom smislu presude od 20. ožujka 2003., LTJ Diffusion (C‑291/00, EU:C:2003:169, t. 41. i 43.) kao i od 10. prosinca 2015., El Corte Inglés/OHIM (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, t. 37.)). Stoga ću se u ovom mišljenju pozivati, bez razlike, na presude koje se odnose na vjerojatnost dovođenja u zabludu donesene na temelju jedne od tih odredbi.

( 12 ) Vidjeti osobito presude od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 26., 27. i 29.); od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 33.) kao i od 24. lipnja 2010., Becker/Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368, t. 31.).

( 13 ) Vidjeti osobito uvodnu izjavu 8. Uredbe br. 207/2009 i presude od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 22.); od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 18.) kao i od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 41).

( 14 ) Vidjeti osobito presude od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 17.); Lloyd Schuhfabrik Meyer (t. 19.), i od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 43.).

( 15 ) Vidjeti osobito presude od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 22.); od 11. prosinca 2008., Gateway/OHIM (C‑57/08 P, neobjavljena, EU:C:2008:718, t. 45. i 52.) kao i od 20. rujna 2017., The Tea Board/EUIPO (C‑673/15 P do C‑676/15 P, EU:C:2017:702, t. 47.).

( 16 ) Vidjeti osobito presude od 12. listopada 2004., Vedial/OHIM (C‑106/03 P, EU:C:2004:611, t. 54.); od 11. prosinca 2008., Gateway/OHIM (C‑57/08 P, neobjavljena, EU:C:2008:718, t. 56. i 57.), kao i od 24. ožujka 2011., Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 65., 66. i 68.).

( 17 ) Vidjeti točke 55. i 56. pobijane presude.

( 18 ) Presuda od 11. studenoga 1997. (C‑251/95, EU:C:1997:528)

( 19 ) Vidjeti osobito presude od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 23.) kao i od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 19.). Vidjeti točku 19. pobijane presude.

( 20 ) Vidjeti osobito presude Lloyd Schuhfabrik Meyer (t. 27.); od 12. lipnja 2007., OHIM/Shaker (C‑334/05 P, EU:C:2007:333, t. 36.) i od 24. ožujka 2011., Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 85.). Vidjeti točku 20. pobijane presude.

( 21 ) Vidjeti točke 26. do 45. pobijane presude.

( 22 ) Točke 46. i 47. pobijane presude

( 23 ) Vidjeti točke 48. i 51. do 55. pobijane presude.

( 24 ) Vidjeti točke 23., 26. i 27. ovog mišljenja.

( 25 ) U tom pogledu, ako je ocjena sličnosti i razlika koje postoje između znakova činjenična analiza koja nije obuhvaćena nadzorom Suda u žalbenom postupku, osim u slučaju iskrivljavanja (vidjeti osobito presudu od 2. rujna 2010., Calvin Klein Trademark Trust/OHIM (C‑254/09 P, EU:C:2010:488, t. 50.)), pitanje je li Opći sud povrijedio pravna načela koja se primjenjuju na ocjenu njihove sličnosti ili je počinio metodološku pogrešku jest pravno pitanje (vidjeti osobito presudu od 4. srpnja 2019., FTI Touristik/EUIPO (C‑99/18 P, EU:C:2019:565, t. 25.)).

( 26 ) EUIPO se osim toga obvezao slijediti tu liniju sudske prakse u svojoj praksi odlučivanja. Vidjeti EUIPO, Smjernice za ispitivanje žigova Europske unije, dio C, odjeljak 2., poglavlje 4., točka 1.4. „Rezultat usporedbe”.

( 27 ) Vidjeti osobito presudu od 2. prosinca 2009., SOLVO (T‑434/07, EU:T:2009:480, t. 50.).

( 28 ) Vidjeti u tom smislu tvrdnju koja se nalazi u sudskoj praksi Općeg suda, prema kojoj su dva žiga slična kada, sa stajališta relevantne javnosti, među njima postoji jednakost koja je barem djelomična u pogledu jednog ili više vizualnih, fonetskih ili konceptualnih aspekata (vidjeti osobito presude od 23. listopada 2002., Matratzen Concord/OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN) (T‑6/01, EU:T:2002:261, t. 30.); od 20. travnja 2005., Faber Chimica/OHIM - Industrias Quimicas Naber (Faber) (T‑211/03, EU:T:2005:135, t. 26.) kao i od 15. prosinca 2010., Novartis/OHIM – Sanochemia Pharmazeutika (TOLPOSAN) (T‑331/09, EU:T:2010:520, t. 43.)).

( 29 ) Vidjeti osobito presude od 3. srpnja 2003., Alejandro/OHIM – Anheuser‑Busch (BUDMEN) (T‑129/01, EU:T:2003:184, t. 54. i sljedeće); od 3. ožujka 2004., Mülhens/OHIM – Zirh International (ZIRH) (T‑355/02, EU:T:2004:62, t. 47. i sljedeće); od 6. listopada 2004., New Look/OHIM – Naulover (NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE i NLCollection) (T‑117/03 do T‑119/03 i T‑171/03, EU:T:2004:293, t. 40. i sljedeće); od 12. siječnja 2006., Devinlec/OHIM – TIME ART (QUANTUM) (T‑147/03, EU:T:2006:10, t. 92. i sljedeće); od 16. rujna 2013., Golden Balls/OHIM – Intra‑Presse (GOLDEN BALLS) (T‑448/11, neobjavljena, EU:T:2013:456, t. 51. i 52.); od 16. listopada 2013., Zoo Sport/OHIM – K-2 (ZOOSPORT) (T‑453/12, neobjavljena, EU:T:2013:532, t. 87. i sljedeće); od 13. svibnja 2015., Harper Hygienics/OHIM – Clinique Laboratories (CLEANIC Kindii) (T‑364/12, neobjavljena, EU:T:2015:277, t. 63. i sljedeće); od 13. svibnja 2015., Ferring/OHIM – Kora (Koragel) (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, t. 69. i sljedeće); od 3. lipnja 2015., Giovanni Cosmetics/OHIM – Vasconcelos & Gonçalves (GIOVANNI GALLI) (T‑559/13, EU:T:2015:353, t. 99. i sljedeće) kao i od 13. ožujka 2018., Hotelbeds Spain/EUIPO – Guidigo Europe (Guidego what to do next) (T‑346/17, neobjavljena, EU:T:2018:134, t. 59. i sljedeće). U određenim slučajevima, Opći sud donosi zaključak o (sveobuhvatnoj) sličnosti znakova nakon što je utvrdio (barem) jednu sličnost u jednom aspektu (vidjeti primjerice presudu od 16. rujna 2009., Dominio de la Vega/OHIM – Ambrosio Velasco (DOMINIO DE LA VEGA) (T‑458/07, neobjavljena, EU:T:2009:337, t. 44.)). U drugima, Opći sud izravno prelazi na sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu (vidjeti primjerice presude od 24. ožujka 2011., XXXLutz Marken/OHIM – Natura Selection (Linea Natura Natur hat immer Stil) (T‑54/09, neobjavljena, EU:T:2011:118, t. 67. i sljedeće) kao i od 29. siječnja 2013., Fon Wireless/OHIM – nfon (nfon) (T‑283/11, neobjavljena, EU:T:2013:41, t. 62. i sljedeće)).

( 30 ) Vidjeti osobito presude od 15. siječnja 2008., Hoya/OHIM – Indo (AMPLITUDE) (T‑9/05, neobjavljena, EU:T:2008:8, t. 59.); od 23. rujna 2009., Arcandor/OHIM – dm drogerie markt (S‑HE) (T‑391/06, neobjavljena, EU:T:2009:348, t. 54.); od 15. prosinca 2010., TOLPOSAN (T‑331/09, EU:T:2010:520, t. 54. do 56.); od 10. svibnja 2011., Emram/OHIM – Guccio Gucci (G) (T‑187/10, neobjavljena, EU:T:2011:202, t. 68.); od 15. ožujka 2012., Cadila Healthcare/OHIM – Novartis (ZYDUS) (T‑288/08, neobjavljena, EU:T:2012:124, t. 57.); od 15. listopada 2014., El Corte Inglés/OHIM – English Cut (The English Cut) (T‑515/12, neobjavljena, EU:T:2014:882, t. 33.) kao i od 26. travnja 2018., Messi Cuccittini/EUIPO – J‑M.-E. V. e hijos (MESSI) (T‑554/14, neobjavljena, EU:T:2018:230, t. 64.). Čini se da iz tih presuda proizlazi da su znakovi „općenito slični” ako imaju određeni stupanj vizualne i fonetske sličnosti, unatoč njihovoj konceptualnoj razlici. Suprotno tomu, znakovi koji su različiti na vizualnom i fonetskom planu smatraju se „općenito različitima”, unatoč određenoj konceptualnoj sličnosti. Zanimljivo, ta je dodatna etapa ponekad dovela do toga da Opći sud presudi „općenitu sličnost” znakova za koje je utvrdio razliku na svakom planu (vidjeti primjerice presudu od 31. siječnja 2012., Spar/OHIM – Spa Group Europe (SPA GROUP) (T‑378/09, neobjavljena, EU:T:2012:34, t. 38., 47., 53. i 54.)).

( 31 ) Vidjeti osobito presude od 2. prosinca 2008., Ebro Puleva/OHIM – Berenguel (BRILLO’S) (T‑275/07, neobjavljena, EU:T:2008:545, t. 24. i 28.); od 15. veljače 2011., Yorma’s/OHIM – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S) (T‑213/09, neobjavljena, EU:T:2011:37, t. 86.); od 21. veljače 2013., Esge/OHIM – De’Longhi Benelux (KMIX) (T‑444/10, neobjavljena, EU:T:2013:89, t. 35. do 42.) kao i od 11. prosinca 2014., Coca‑Cola/OHIM – Mitico (Master) (T‑480/12, EU:T:2014:1062, t. 66. do 71.).

( 32 ) U pogledu fonetske sličnosti vidjeti presude Lloyd Schuhfabrik Meyer, t. 28., i od 23. ožujka 2006., Mülhens/OHIM (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, t. 21.). Što se tiče konceptualne sličnosti vidjeti presudu od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 24.).

( 33 ) Vidjeti presude od 23. ožujka 2006., Mülhens/OHIM (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, t. 21. i 23.), od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, t. 35.) i u tom smislu od 25. lipnja 2015., Loutfi Management Propriété intellectuelle (C‑147/14, EU:C:2015:420, t. 24. i 25.).

( 34 ) Presuda od 24. ožujka 2011. (C 552/09 P, EU:C:2011:177, t. 66.)

( 35 ) Presuda od 24. ožujka 2011. (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 86.). Dvosmislenost leži osobito u tome da se Sud u prilog svojem tumačenju ovdje pozvao na točku 21. presude od 23. ožujka 2006., Mülhens/OHIM (C‑206/04 P, EU:C:2006:194), koja upućuje na potrebu odvagivanja sličnosti i razlika utvrđenih između znakova na vizualnom, fonetskom i konceptualnom planu u okviru sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu (a ne u okviru sveobuhvatne ocjene sličnosti).

( 36 ) Presuda od 5. listopada 2017. (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737)

( 37 ) Presuda od 5. listopada 2017., Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, t. 45.). Isto tako, Sud je u rješenju od 15. siječnja 2010., Messer Group/Air Products and Chemicals (C‑579/08 P, neobjavljeno, EU:C:2010:18, t. 50.), potvrdio pristup Općeg suda kojim se vrši usporedba predmetnih znakova radi utvrđivanja jesu li slični, „s vizualnog, fonetskog i konceptualnog stajališta kao i općenito” (moje isticanje).

( 38 ) Vidjeti osobito presude od 6. listopada 2004., NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE i NLCollection (T‑117/03 do T‑119/03 i T‑171/03, EU:T:2004:293, t. 57.); od 23. veljače 2006., Il Ponte Finanziaria/OHIM – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T‑194/03, EU:T:2006:65, t. 116.); od 12. rujna 2007., Koipe/OHIM – Aceites del Sur (La Española) (T‑363/04, EU:T:2007:264, t. 109. do 111.); od 15. ožujka 2012., ZYDUS (T‑288/08, neobjavljena, EU:T:2012:124, t. 63. do 66.); od 15. prosinca 2010., TOLPOSAN (T‑331/09, EU:T:2010:520, t. 61. i 62.); od 27. veljače 2014., Pêra‑Grave/OHIM – Fundação Eugénio de Almeida (QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA) (T‑602/11, neobjavljena, EU:T:2014:97, t. 57. do 59.); od 28. travnja 2014., Longevity Health Products/OHIM – Weleda Trademark (MENOCHRON) (T‑473/11, neobjavljena, EU:T:2014:229, t. 48. i 49.); od 13. svibnja 2015., Koragel (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, t. 79. do 83.); od 3. lipnja 2015., GIOVANNI GALLI (T‑559/13, EU:T:2015:353, t. 128. do 130.); od 24. studenoga 2016., CG/EUIPO – Perry Ellis International Group (P PRO PLAYER) (T‑349/15, neobjavljena, EU:T:2016:677, t. 74. i 75.) kao i od 10. listopada 2017., Cofra/EUIPO – Armand Thiery (1841) (T‑233/15, neobjavljena, EU:T:2017:714, t. 119.).

( 39 ) Konkretno, sličnost u pogledu „najvažnijeg” aspekta povećava vjerojatnost da se potrošač dovede u zabludu u pogledu podrijetla tih proizvoda ili usluga, dok suprotno tomu, razlika u pogledu tog aspekta umanjuje tu vjerojatnost. Ističem da se EUIPO obvezao slijediti taj pristup u svojoj praksi odlučivanja (vidjeti EUIPO, Smjernice za ispitivanje žigova Europske unije, dio C, odjeljak 2., poglavlje 7., točka 4. „Utjecaj načina kupnje proizvoda i usluga”).

( 40 ) Vidjeti osobito presudu od 17. listopada 2013., Isdin/Bial‑Portela (C‑597/12 P, EU:C:2013:672, t. 20. i 22.) i rješenje od 14. studenoga 2013., TeamBank Nürnberg/OHIM (C‑524/12 P, neobjavljeno, EU:C:2013:874, t. 61.).

( 41 ) Presuda od 13. rujna 2007. (C‑234/06 P, EU:C:2007:514)

( 42 ) Vidjeti presudu od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, t. 36. i 37.). Budući da se mogu shvatiti u istom smislu, vidjeti također rješenja od 20. siječnja 2015., Longevity Health Products/OHIM (C‑311/14 P, neobjavljeno, EU:C:2015:23, t. 41. do 45.) i od 7. travnja 2016., Harper Hygienics/EUIPO (C‑475/15 P, neobjavljeno, EU:C:2016:264, t. 70. do 73.).

( 43 ) Vidjeti osobito presude od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 20.); od 9. srpnja 2015., Pêra‑Grave/OHIM (C‑249/14 P, neobjavljena, EU:C:2015:459, t. 40. do 44.); od 14. listopada 2003., Phillips‑Van Heusen/OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) (T‑292/01, EU:T:2003:264, t. 54.) i od 22. lipnja 2004., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM – DaimlerChrysler (PICARO) (T‑185/02, EU:T:2004:189, t. 54. do 58.). Izraz „teorija neutralizacije”, prihvaćen u doktrini i prisutan u sudskoj praksi, stoga predviđa samo, stricto sensu, neutralizaciju vizualnih i/ili fonetskih sličnosti izraženim konceptualnim razlikama.

( 44 ) Vidjeti osobito presude od 3. ožujka 2004., ZIRH (T‑355/02, EU:T:2004:62, t. 49. i 50.); od 12. siječnja 2006., QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, t. 98. do 100.); od 13. ožujka 2018., Guidego what to do next (T‑346/17, neobjavljena, EU:T:2018:134, t. 64. i 65.) kao i od 26. travnja 2018., MESSI (T‑554/14, neobjavljena, EU:T:2018:230, t. 73. do 76.). EUIPO se obvezao slijediti taj pristup u svojoj praksi odlučivanja (vidjeti EUIPO, Smjernice za ispitivanje žigova Europske unije, dio C, odjeljak 2., poglavlje 7., točka 5. „Utjecaj konceptualne sličnosti znakova na vjerojatnost dovođenja u zabludu”).

( 45 ) Vidjeti osobito presude od 17. ožujka 2004., El Corte Inglés/OHIM – González Cabello i Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) (T‑183/02 i T‑184/02, EU:T:2004:79, t. 93.); od 31. siječnja 2012., SPA GROUP (T‑378/09, neobjavljena, EU:T:2012:34, t. 48. do 53.) kao i od 13. svibnja 2015., Koragel (T‑169/14, neobjavljena, EU:T:2015:280, t. 67. do 69.).

( 46 ) Vidjeti osobito presude od 22. lipnja 2004., PICARO (T‑185/02, EU:T:2004:189, t. 56. i 58.); od 22. ožujka 2007., Brinkmann/OHIM – Terra Networks (Terranus) (T‑322/05, neobjavljena, EU:T:2007:94, t. 40.); od 3. lipnja 2015., GIOVANNI GALLI (T‑559/13, EU:T:2015:353, t. 94. do 98.); od 1. lipnja 2016., Wolf Oil/EUIPO – SCT Lubricants (CHEMPIOIL) (T‑34/15, neobjavljena, EU:T:2016:330, t. 46. do 48.) kao i od 10. listopada 2017., 1841 (T‑233/15, neobjavljena, EU:T:2017:714, t. 110. do 112.).

( 47 ) Vidjeti osobito presude od 14. listopada 2003., BASS (T‑292/01, EU:T:2003:264, t. 54. do 57.) kao i od 22. lipnja 2004., PICARO, T‑185/02, EU:T:2004:189, t. 56.).

( 48 ) Vidjeti osobito presude od 27. listopada 2005., Éditions Albert René/OHIM – Orange (MOBILIX) (T‑336/03, EU:T:2005:379, t. 81., 83. i 84.) kao i od 1. lipnja 2016., CHEMPIOIL (T‑34/15, neobjavljena, EU:T:2016:330, t. 53. i 54.).

( 49 ) Osobito, u presudi od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 21. do 25.) Sud je potvrdio obrazloženje Općeg suda kojim se, s jedne strane, ističe „učinak neutralizacije” vizualne i fonetske sličnosti između predmetnih znakova zbog njihovih izraženih konceptualnih razlika i, s druge strane, uzima u obzir stupanj pažnje relevantne javnosti i razlikovnog karaktera ranijeg žiga. U tom je pogledu Sud odstupio od mišljenja nezavisnog odvjetnika D. Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2005:531, t. 38.). Naime, nezavisni odvjetnik je smatrao da, s obzirom na neutralizaciju, suprotstavljeni znakovi nisu slični, zbog čega ne treba ispitivati druge čimbenike relevantne za sveobuhvatnu ocjenu vjerojatnosti dovođenja u zabludu.

( 50 ) Presuda od 23. ožujka 2006. (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, t. 35. i 36.), donesena povodom žalbe protiv presude od 3. ožujka 2004., ZIRH (T‑355/02, EU:T:2004:62). Vidjeti također presude od 15. ožujka 2007., T. I. M. E. ART/OHIM (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, t. 48.) i od 9. srpnja 2015., Pêra‑Grave/OHIM (C‑249/14 P, neobjavljena, EU:C:2015:459, t. 39.).

( 51 ) Presuda od 23. siječnja 2014. (C‑558/12 P, EU:C:2014:22)

( 52 ) Vidjeti presudu od 21. rujna 2012., Wesergold Getränkeindustrie/OHIM – Lidl Stiftung (WESTERN GOLD) (T‑278/10, EU:T:2012:459, t. 58.).

( 53 ) Vidjeti presudu od 23. siječnja 2014., OHIM/riha WeserGold Getränke (C‑558/12 P, EU:C:2014:22, t. 47. i 48.). Vidjeti također u tom smislu presudu od 18. prosinca 2008., Les Éditions Albert René/OHIM (C‑16/06 P, EU:C:2008:739, t. 97.).

( 54 ) Presuda od 5. listopada 2017. (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737)

( 55 ) Presuda od 5. listopada 2017., Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, t. 44.)

( 56 ) Vidjeti presudu od 5. listopada 2017., Wolf Oil/EUIPO (C‑437/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:737, t. 54. i 55.).

( 57 ) Vidjeti točku 24. ovog mišljenja.

( 58 ) Vidjeti točku 23. ovog mišljenja.

( 59 ) Vidjeti presude od 23. listopada 2003., Adidas‑Salomon i Adidas Benelux (C‑408/01, EU:C:2003:582, t. 28.) kao i od 24. ožujka 2011., Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 52.).

( 60 ) Različita priroda tih dviju analiza opravdava, radi preglednosti obrazloženja, njihovo ustrojavanje u dvije zasebne etape. Ipak, priznajem da će u takvom razdvajanju uvijek biti prisutna određena neprirodnost, s obzirom na to da se o elementima sličnosti i različitosti između znakova može raspravljati dva puta (prvi put kad se utvrđuje njihovo postojanje, a drugi put kako bi se utvrdilo izazivaju li vjerojatnost dovođenja u zabludu). Veliki broj presuda Općeg suda ima stoga samo jednu etapu analize vjerojatnosti dovođenja u zabludu (vidjeti osobito presude od 14. listopada 2003., BASS (T‑292/01, EU:T:2003:264, t. 45. i sljedeće); od 3. ožujka 2004., ZIRH (T‑355/02, EU:T:2004:62, t. 43. i sljedeće) kao i od 22. lipnja 2004., PICARO (T‑185/02, EU:T:2004:189, t. 53. i sljedeće)).

( 61 ) Vidjeti po analogiji sudsku praksu koja se odnosi na sličnost predmetnih proizvoda ili usluga. U tom pogledu, Sud je presudio da za primjenu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 treba dokazati određenu sličnost između predmetnih proizvoda ili usluga. U tu svrhu, valja uzeti u obzir čimbenike „koji su svojstveni za odnos između proizvoda i usluga” uključujući „njihovu prirodu, namjenu, upotrebu te njihovu konkurentnost ili komplementarnost”. Nakon što se utvrdi postojanje određene sličnosti između predmetnih proizvoda ili usluga, svi se čimbenici moraju ispitati radi ocjene je li ta sličnost dovoljna da izazove vjerojatnost dovođenja u zabludu, u okviru sveobuhvatne ocjene te vjerojatnosti. Vidjeti osobito presude od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 22. do 24.) kao i od 7. svibnja 2009., Waterford Wedgwood/Assembled Investments (Proprietary) (C‑398/07 P, neobjavljena, EU:C:2009:288, t. 34. i 35.).

( 62 ) I u ovom je slučaju moguća analogija sa sličnosti predmetnih proizvoda ili usluga. Čimbenici relevantni za utvrđivanje te sličnosti trebaju se ocijeniti s obzirom na percepciju potrošačâ. Proizvodi ili usluge su slični kada potrošači mogu smatrati da je odgovornost za njihovu izradu ili njihovo pružanje na istom poduzetniku ili gospodarski povezanim poduzetnicima. Vidjeti osobito presudu od 15. veljače 2011., YORMA’S (T‑213/09, neobjavljena, EU:T:2011:37, t. 36.).

( 63 ) Vidjeti presude od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 23.); Lloyd Schuhfabrik Meyer, t. 26. i od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 19.).

( 64 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 26. srpnja 2017., Continental Reifen Deutschland/Compagnie générale des établissements Michelin (C‑84/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:596, t. 70.) i rješenje od 22. listopada 2014., Repsol YPF/OHIM (C‑466/13 P, neobjavljeno, EU:C:2014:2331, t. 48. do 51.). Takvo odvagivanje uglavnom podrazumijeva činjeničnu ocjenu koju Sud ne može izmijeniti u žalbenom postupku. Opći sud stoga ima određenu diskrecijsku ovlast u pogledu ocjene stupnja vizualne, fonetske i konceptualne sličnosti između suprotstavljenih znakova.

( 65 ) Vidjeti točku 27. ovog mišljenja.

( 66 ) Vidjeti sudsku praksu navedenu u bilješci 32. ovog mišljenja.

( 67 ) Vidjeti presudu od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 47.).

( 68 ) Vidjeti Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., Tritton on Intellectual Property in Europe, Sweet and Maxwell, London, 5. izdanje, 2018., str. 378.

( 69 ) Vidjeti točke 23. i 27. ovog mišljenja.

( 70 ) Vidjeti Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., op. cit., str. 365. do 366. Prospektivno svojstvo sveobuhvatne ocjene vjerojatnosti dovođenja u zabludu podrazumijeva da u okviru te ocjene valja uzeti u obzir uobičajene načine stavljanja predmetnih proizvoda ili usluga na tržište, to jest one koje se uobičajeno očekuju za te kategorije proizvoda ili usluga, a ne posebne načine stavljanja na tržište proizvoda obuhvaćenih ranijim žigom, koji se mogu mijenjati s vremenom i ovisno o željama nositelja tog žiga. Vidjeti presude od 15. ožujka 2007., T. I. M. E. ART/OHIM (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, t. 59.) i od 12. siječnja 2006., QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, t. 103. do 107.).

( 71 ) Vidjeti točku 39. ovog mišljenja.

( 72 ) Vidjeti točku 23. ovog mišljenja.

( 73 ) To tumačenje potvrđuje mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Lloyd Schuhfabrik Meyer (C‑342/97, EU:C:1998:522, t. 18.: „[…] [V]jerojatnost dovođenja u zabludu treba sveobuhvatno ocijeniti s obzirom na sve relevantne čimbenike. […] [S]toga može biti korisno, ovisno o okolnostima, ispitati ne samo stupanj auditivne sličnosti žiga, već i stupanj (ili nepostojanje) vizualne i konceptualne sličnosti. Ako ne postoji vizualna ili konceptualna sličnost, bit će potrebno ispitati, s obzirom na sve okolnosti, uključujući prirodu proizvoda i uvjete u kojima su stavljeni na tržište, može li stupanj bilo kakve auditivne sličnosti sam po sebi dovesti do zablude”.)

( 74 ) Vidjeti presude od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 27.); od 23. ožujka 2006., Mülhens/OHIM (C‑206/04 P, EU:C:2006:194, t. 50.); od 15. ožujka 2007., T. I. M. E. ART/OHIM (C‑171/06 P, neobjavljena, EU:C:2007:171, t. 49.); od 14. listopada 2003., BASS (T‑292/01, EU:T:2003:264, t. 54.) kao i od 12. siječnja 2006., QUANTUM (T‑147/03, EU:T:2006:10, t. 98. i 100.). To prema mojem mišljenju objašnjava da se ta „teorija” ne primjenjuje kada su vizualne i/ili fonetske sličnosti vrlo izrazite, tako da njihova konceptualna razlika može izbjeći pažnju relevantne javnosti. Vidjeti rješenje od 27. listopada 2010., REWE‑Zentral/OHIM (C‑22/10 P, neobjavljeno, EU:C:2010:640, t. 46. i 47.).

( 75 ) Primjerice, ako je raniji žig jasno prepoznatljiv, a stupanj pažnje relevantne javnosti je osobito nizak, čak i vizualne i fonetske sličnosti „neutralizirane” izraženom konceptualnom razlikom mogu biti dovoljne da izazovu vjerojatnost dovođenja u zabludu.

( 76 ) Vidjeti u tom smislu presudu od 12. siječnja 2006., Ruiz‑Picasso i dr./OHIM (C‑361/04 P, EU:C:2006:25, t. 23. do 25.) i Jaeger‑Lenz, A., „Relative grounds for refusal” u Hasselblatt, G. N. (ur.), European Union Trade Mark Regulation – Article‑by‑Article Commentary, Beck, Hart, Nomos, 2. izdanje, 2018., str. 246. U svakom slučaju, podsjećam da je potrebno, kako bi se teorija neutralizacije mogla primijeniti, da Opći sud utvrdi da barem jedan predmetni znak ima jasno i utvrđeno značenje kod relevantne javnosti (vidjeti točku 56. ovog mišljenja). Međutim, iako to EUIPO u svojoj žalbi nije istaknuo, primjećujem da Opći sud u pobijanoj presudi nije provjerio ispunjenje tog uvjeta.

( 77 ) Vidjeti presude od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 27. i 28.) te od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 35.) kao i Davis, R., St Quintin, T., Tritton, G., op. cit., str. 362. i 365. Vidjeti također Folliard‑Monguiral, A., „TPICE, c?”, Propriété industrielle, br. 4, travanj 2006., kom. 30., prema kojem je vjerojatnost dovođenja u zabludu „fikcija s ljudskim licem namijenjena zaštiti konkurentskih interesa gospodarskog subjekta”.

( 78 ) Točno je da je malo vjerojatno da, primjerice, samo konceptualna sličnost između znakova u praksi izazove vjerojatnost dovođenja u zabludu (vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:221, t. 61. i 62.)). Ipak, podnositelj prigovora ne treba, prema mojem mišljenju, biti lišen mogućnosti da to dokaže.

( 79 ) Vidjeti Humblot, B., „Droit des marques: de l’influence ou non du risque de confusion sur la similitude et vice‑versa – Motifs relatifs de refus: regard sur un arrêt éclairant de la CJUE (Ferrero c/OHMI, 24 mars 2011)”, Revue Lamy Droit de l’Immatériel, br. 72, lipanj 2011., str. 85. do 90.

( 80 ) Za nedavni podsjetnik na taj dokaz vidjeti presudu od 27. lipnja 2019., Sandrone/EUIPO – J. García Carrión (Luciano Sandrone) (T‑268/18, EU:T:2019:452, t. 96.).

( 81 ) Vidjeti u tom smislu presude od 11. studenoga 1997., SABEL (C‑251/95, EU:C:1997:528, t. 24.); od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, t. 18.) i od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 42.).

( 82 ) Osim toga, valja utvrditi, u fazi usporedbe suprotstavljenih znakova, njihove razlikovne i dominantne elemente. U tom okviru, opisni element predmetnih proizvoda ili usluga ima manju sposobnost privući pažnju potrošača i stoga treba imati manju važnost u ukupnom dojmu znakova. Iz toga slijedi da, primjerice, vizualne sličnosti u pogledu tog elementa ne trebaju podrazumijevati utvrđenje vizualne sličnosti između znakova ili, u najboljem slučaju, utvrđenje o slaboj sličnosti. Vidjeti u tom smislu presude od 12. lipnja 2019., Hansson (C‑705/17, EU:C:2019:481, t. 53.); od 5. travnja 2006., Saiwa/OHIM – Barilla Alimentare (SELEZIONE ORO Barilla) (T‑344/03, EU:T:2006:105, t. 32. do 38.) i od 13. svibnja 2015., easyGroup IP Licensing/OHIM – Tui (easyAir‑tours) (T‑608/13, neobjavljena, EU:T:2015:282, t. 35. do 42.).

( 83 ) Vidjeti osobito presude od 8. prosinca 2005., Castellblanch/OHIM – Champagne Roederer (CRISTAL CASTELLBLANCH) (T‑29/04, EU:T:2005:438, t. 29.); od 22. ožujka 2007., Brinkmann/OHIM – Terra Networks (Terranus) (T‑322/05, neobjavljena, EU:T:2007:94, t. 41.); od 27. veljače 2014., QTA S. JOSÉ DE PERAMANCA (T‑602/11, neobjavljena, EU:T:2014:97, t. 61.) i od 4. prosinca 2014., BSH/OHIM – LG Electronics (compressor technology) (T‑595/13, neobjavljena, EU:T:2014:1023, t. 28.). Vidjeti također presudu od 8. studenoga 2016., BSH/EUIPO (C‑43/15 P, EU:C:2016:837, t. 63. i 64.) koja ističe analognu tendenciju u sudskoj praksi Suda.

( 84 ) Vidjeti osobito Folliard‑Monguiral, A., prethodno navedeno; Monteiro, J., „Marque communautaire – La surprotection des marques faibles dans la jurisprudence communautaire”, Propriété industrielle, br. 6, lipanj 2009., studija 12; Passa, J., „Le risque de confusion déduit d’éléments dépourvus de caractère distinctif dans la jurisprudence européenne: l’angle mort du droit des marques”, Propriétés Intellectuelles, listopad 2017., br. 65, str. 32. do 40., kao i Kur, A. i Senftleben, M., European Trade Mark Law – A Commentary, Oxford University Press, Ujedinjena Kraljevina, 2017., str. 229. do 231.

( 85 ) Vidjeti točku 48. ovog mišljenja.

( 86 ) Vidjeti točku 72. ovog mišljenja.

( 87 ) Ta je odredba navedena u točki 6. ovog mišljenja.

( 88 ) Vidjeti presude od 20. studenoga 2014., Intra‑Presse/Golden Balls (C‑581/13 P i C‑582/13 P, neobjavljena, EU:C:2014:2387, t. 74. do 76.) i od 10. prosinca 2015., El Corte Inglés/OHIM (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, t. 47. i 48.).

( 89 ) Vidjeti presude od 24. ožujka 2011., Ferrero/OHIM (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, t. 53.) i od 10. prosinca 2015., El Corte Inglés/OHIM (C‑603/14 P, EU:C:2015:807, t. 39.). U pobijanoj presudi u potonjem predmetu, Opći sud je, u okviru svoje analize na temelju članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009, utvrdio postojanje slabe konceptualne sličnosti između suprotstavljenih znakova, nakon čega je u biti zaključio da su u nedostatku vizualne ili fonetske sličnosti ti znakovi „sveukupno različiti” (vidjeti presudu od 15. listopada 2014., The English Cut (T‑515/12, neobjavljena, EU:T:2014:882, t. 33.). Međutim, to da Sud nije sankcionirao to obrazloženje može se objasniti time da žalitelj nije osporavao primjenu te odredbe Općeg suda.