ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

U tom pogledu, Sud je u točkama 45. do 48. presude od 16. prosinca 2004., My (C‑293/03, EU:C:2004:821) i u točkama 29. do 33. rješenja od 9. srpnja 2010., Ricci i Pisaneschi (C‑286/09, neobjavljeno, EU:C:2010:420), utvrdio da su propisi o kojima je bila riječ u predmetima u kojima je donesena ta presuda i to rješenje mogli otežati zapošljavanje nacionalnih službenika s određenim stažem u institucijama ili tijelima Unije. Sud je naime istaknuo da ti propisi mogu obeshrabriti zapošljavanje u instituciji ili tijelu Unije, s obzirom na to da bi radnik koji se zaposli u jednoj od tih institucija ili tijela, a koji je prethodno bio osiguran u nacionalnom sustavu mirovinskog osiguranja, riskirao mogućnost ostvarivanja prava na davanja za starost iz tog sustava na koje bi imao pravo da nije prihvatio to zaposlenje. Zaključio je da se takve posljedice ne mogu prihvatiti s obzirom na obvezu lojalne suradnje i pomoći, koju su države članice dužne poštovati u pogledu Unije i koja nalazi svoj izričaj u obvezi, koja je prethodno bila propisana člankom 10. UEZ‑a, a sada se navodi u članku 4. stavku 3. UEU‑a, olakšavanja Uniji ispunjenja njezine zadaće.
–

za Minister for Education & Skills, Minister for Finance, Minister for Public Expenditure & Reform, Ireland i Attorney General, M. Browne, L. Williams i A. Joyce, u svojstvu agenata,
4.

Poništava se Odluka C(2014) 2139 final u dijelu u kojem utvrđuje da su društva NKT Verwaltungs GmbH, prije nkt cables GmbH i NKT A/S, prije NKT Holding A/S odgovorna za povredu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. jer se ta povreda odnosi na, prvo, postupanja u vezi s prodajom u zemljama koje ne čine dio Europskog gospodarskog prostora (EGP), drugo, kolektivno odbijanje pružanja dodatne opreme i tehničke pomoći konkurentima koji nisu sudionici predmetnih zabranjenih sporazuma i, treće, što se tiče razdoblja od 3. srpnja 2002. do 21. studenoga 2002., dodjelu projekata u vezi s podzemnim električnim kabelima u EGP-u.
1.

Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske povrijedila je obveze koje ima na temelju zajedničke primjene odredbi članka 13. stavka 1. i Priloga XI. Direktivi 2008/50/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. o kvaliteti zraka i čišćem zraku za Europu jer je sustavno i ustrajno u šesnaest zona Ujedinjene Kraljevine prekoračivala godišnje granične vrijednosti utvrđene za dušikov dioksid (NO2), i to u zonama UK0001 (gradsko područje Greater London); UK0002 (gradsko područje West Midlands); UK0003 gradsko područje Greater Manchester); UK0004 (gradsko područje West Yorkshire); UK0013 (gradsko područje Teesside); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (gradsko područje Southampton); UK0024 (gradsko područje Glasgow); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) i UK0036 (North East), kao i satnu graničnu vrijednost utvrđenu za NO2 u zoni UK0001 (gradsko područje Greater London) od 1. siječnja 2010. do 2017., uključujući i tu godinu, i obveze koje ima na temelju zajedničke primjene odredbi članka 23. stavka 1. samog za sebe i u vezi s Prilogom XV. Direktivi 2008/50, a posebno obvezu predviđenu u članku 23. stavku 1. drugom podstavku te direktive, da osigura da razdoblje prekoračenja bude što je moguće kraće, time što od 11. lipnja 2010. nije donijela odgovarajuće mjere kako bi osigurala usklađenost graničnih vrijednosti utvrđenih za NO2 u svim tim zonama.
2.

Društvu The Yokohama Rubber Co. Ltd i Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) nalaže se da uz vlastite troškove u vezi sa žalbenim postupcima u predmetima C-818/18 P i C-6/19 P na jednake dijelove snose troškove društva Pirelli Tyre SpA u vezi s tim postupcima.
48

Kako bi se odgovorilo na upućena pitanja, valja podsjetiti da pravo Unije počiva na temeljnoj postavci prema kojoj svaka država članica sa svim drugim državama članicama dijeli, i priznaje da one s njom dijele, niz zajedničkih vrijednosti na kojima se Unija temelji, kao što je pojašnjeno u članku 2. UEU‑a. Ta pretpostavka podrazumijeva i opravdava postojanje uzajamnog povjerenja između država članica pri priznavanju tih vrijednosti i stoga poštovanju prava Unije kojim se one ostvaruju [današnja presuda, Minister for Justice and Equality (Nedostaci pravosudnog sustava), C‑216/18 PPU, t. 35. i navedena sudska praksa].
Članak 50. UEU-a treba tumačiti na način da sama obavijest države članice o njezinoj namjeri da se povuče iz Europske unije u skladu s tim člankom nema za posljedicu to da u slučaju izdavanja europskog uhidbenog naloga od strane te države članice protiv određene osobe država članica izvršenja mora odbiti ili odgoditi njegovo izvršenje dok se ne razjasni pravno uređenje koje će se primjenjivati u državi članici izdavateljici nakon njezina povlačenja iz Europske unije. Ako ne postoje ozbiljni i utvrđeni razlozi zbog kojih bi se vjerovalo da će osoba protiv koje je izdan navedeni europski uhidbeni nalog biti nakon povlačenja države članice izdavateljice iz Europske unije izložena opasnosti da ju se liši prava priznatih Poveljom Europske unije o temeljnim pravima i Okvirnom odlukom Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009., država članica izvršenja ne može odbiti izvršenje tog istog europskog uhidbenog naloga sve dok je država članica izdavateljica dio Europske unije. U tom kontekstu valja istaknuti da takva obavijest ne dovodi do suspenzije primjene prava Unije u državi članici koja je dala obavijest o svojoj namjeri da se povuče iz Unije i da slijedom toga navedeno pravo – koje obuhvaća odredbe Okvirne odluke kao i s njom neodvojivo povezana načela uzajamnog povjerenja i uzajamnog priznavanja – ostaje u cijelosti na snazi u toj državi do njezina stvarnog povlačenja iz Unije. Posljedično, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, u slučaju poput predmetnog, za donošenje odluke o tome treba li izvršiti europski uhidbeni nalog sudsko tijelo izvršenja mora biti u mogućnosti očekivati da će država članica izdavateljica u odnosu na osobu koja se predaje primijeniti u biti sadržaj prava koja se temelje na Okvirnoj odluci i koja su primjenjiva u razdoblju nakon predaje, a po povlačenju države članice izdavateljice iz Unije. Takva je predmnijeva dopuštena ako je u nacionalno pravo države članice izdavateljice u bitnome unesen sadržaj tih prava, osobito zbog daljnjeg njezina sudjelovanja u međunarodnim konvencijama, kao što su Europska konvencija o izručenju od 13. prosinca 1957. i EKLJP, čak i nakon povlačenja potonje iz Unije. Pravosudna tijela izvršenja mogu odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga samo ako postoje opipljive naznake iz kojih bi proizlazilo suprotno.

(t. 45., 61., 62. i izreka)
Predmet C-621/18

Andy Wightman i dr.

protiv

Secretary of State for Exiting the European Union

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Session, Inner House, First Division (Škotska))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 50. UEU-a – Obavijest države članice o namjeri povlačenja iz Europske unije – Posljedice obavijesti – Pravo na jednostrani opoziv obavijesti – Uvjeti”

Sažetak – Presuda Suda (puni sastav) od 10. prosinca 2018.

Prethodna pitanja – Nadležnost Suda – Granice – Nadležnost nacionalnog suda – Ocjena dopuštenosti tužbe u glavnom postupku i usklađenosti zahtjeva za prethodnu odluku s nacionalnom pravom – Provjera Suda – Isključenost – Deklaratornost tužbe u glavnom postupku – Okolnost koja nije dovoljna da bi se isključila nadležnost Suda (čl. 267. UFEU-a) Države članice – Povlačenje iz Europske unije – Odluka države članice da pokrene postupak povlačenja – Obavijest Europskom vijeću – Mogućnost jednostranog opoziva – Pretpostavke – Posljedice (čl. 49. i 50. UEU-a)
37

Nakon što su izražene sumnje u sukladnost sustava pretovara uspostavljenog na Angvili s člankom 101. stavkom 2. Odluke o PZP‑ima, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Uprava za poreze i carine Ujedinjene Kraljevine) je u studenome 1998. proveo istragu, nakon koje je sačinio izvješće u kojem se navodi da su europski poduzetnici koji su djelovali kao uvoznici aluminija u Angvilu, kao prvo, plaćali carine u Angvili i dobivali potvrdu EXP za te uvoze aluminija, a potom im je odobrena „naknada za izvozne pošiljke”. Prema utvrđenjima iz tog izvješća, tu „naknadu za izvozne pošiljke” je navedenim poduzetnicima plaćao Corbis, koji je od vlade Angvile dobivao povrat sredstava plaćenih po osnovi navedene naknade. S obzirom na to da se u tom izvješću smatralo da je sustav pretovara uspostavljen na Angvili u osnovi bio osnovan radi povrata carina, u njemu se zaključivalo da isplatu opisane „naknade za izvozne pošiljke” treba smatrati djelomičnim povratom carine plaćene na Angvili, protivnim članku 101. stavku 2. Odluke o PZP‑ima.
75

Kao što to proizlazi iz članka 227. stavka 3. Ugovora o EZ‑u u vezi s njegovim Prilogom IV. (koji su postali članak 299. stavak 3. UEZ‑a i Prilog II. Ugovoru o EZ‑u, a zatim članak 355. stavak 2. UFEU‑a i Prilog II. UFEU‑u), Curaçao i Aruba nalazili su se među PZP‑ima koji su nabrojeni u navedenom prilogu i koji su, stoga, bili podvrgnuti posebnom sustavu pridruživanja definiranom u četvrtom dijelu Ugovora o EZ‑u, koji je sadržavao članke 131. do 137. (koji su postali članci 182. do 188. UEZ‑a, a zatim članci 198. do 204. UFEU‑a), tj. sustavu čija su detaljna pravila i postupci utvrđeni u odlukama o PZP‑ovima iz 1991. i 2001. na temelju članka 136. navedenog Ugovora (koji je postao članak 187. UEZ‑a, a zatim članak 203. UFEU‑a).
1

Svojim žalbama Europske središnja banka (ESB), Europska komisija i Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin i Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV i Rikam Holding SA zahtijevaju ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 12. rujna 2017., Fursin i dr./ESB (T‑247/16, neobjavljeno, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje, EU:T:2017:623), kojim je taj sud, s jedne strane, zaključio da nije potrebno odlučiti o tužbi društva Trasta Komercbanka za poništenje odluke ECB/SSM/2016 – 529900WIP0INFDAWTJ81/1 WOANCA-2016‑0005 Europske središnje banke (ESB) od 3. ožujka 2016. o oduzimanju odobrenja dodijeljenog društvu Trasta Komercbanka (u daljnjem tekstu: sporna odluka) i, s druge strane, odbio ESB‑ov prigovor nedopuštenosti u dijelu u kojem se odnosio na tužbu za poništenje te odluke koju je podnijelo nekoliko dioničara društva Trasta Komercbanka, odnosno I. Fursin i I. Buimisters te društva C & R Invest, Figon Co., GCK Holding Netherlands i Rikam Holding.
30

Sud koji je uputio zahtjev navodi da je između stranaka u glavnom postupku nesporno da se CPP može, u skladu s njemačkim pravom, smatrati mirovinskim fondom. On se pita uspostavlja li se nacionalnim propisom razlika u postupanju prema tim fondovima, protivno člancima 63. i 65. UFEU‑a, jer su na temelju tog propisa nerezidentni mirovinski fondovi s ograničenom poreznom obvezom lišeni mogućnosti odbijanja od poreza na dobit, kojeg su obveznici ti fondovi, poreza na dohodak od kapitala ili primanja povrata poreza na dohodak od kapitala, dok rezidentni mirovinski fondovi imaju takvu mogućnost te za njih primitak dividendi ne dovodi do povećanja dugovanog poreza na dobit ili dovodi samo do njegova umjerenog povećanja, s obzirom na to da oni od oporezive dobiti mogu odbiti sredstva raspoređena u pričuve za mirovinske obveze.
70

Međutim, okolnost prema kojoj, zbog nepostojanja izričite upute na Uredbu br. 800/2008 u programu potpora o kojem je riječ u glavnim postupcima, taj program ne može biti obuhvaćen izuzećem na temelju te uredbe ne može sama po sebi biti prepreka tomu da navedeni program ispunjava relevantne uvjete predviđene Uredbom br. 651/2014, koja je, kako to proizlazi iz točaka 9. i 66. ove presude, stavljena izvan snage i zamijenjena Uredbom br. 800/2008. Naime, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 2. do 4. Uredbe br. 651/2014, nakon revizije Uredbe br. 800/2008 Uredbom br. 651/2014 nastoji se, među ostalim, bolje definirati uvjete u kojima se određene kategorije potpora mogu smatrati spojivima s unutarnjim tržištem i proširiti područje primjene skupnih izuzeća. Stoga, kao što to proizlazi iz članka 3. i uvodne izjave 6. Uredbe br. 651/2014, s obzirom na sve uvjete – opće i one specifične za dotičnu kategoriju potpora – koji su utvrđeni u Uredbi br. 651/2014, valja ocijeniti može li potpora biti obuhvaćena izuzećem na temelju potonje uredbe.
27

Nakon što je njegov godišnji odmor započeo 22. kolovoza 2016., T. Keränen razbolio se 29. kolovoza 2016. Liječnik medicine rada kod kojeg je bio na pregledu odobrio mu je bolovanje od potonjeg datuma do 4. rujna 2016. Kemi Shipping odbio je zahtjev T. Keränena da se stoga prenese do šest radnih dana godišnjeg odmora na temelju članka 10. stavaka 1. i 2. kolektivnog ugovora za pomorsku industriju utovara i članka 25. stavka 2. Zakona o godišnjem odmoru, kako je izmijenjen Zakonom (182/2016), te je to društvo tih šest dana bolovanja pripisalo plaćenom godišnjem odmoru koji treba ostvariti T. Keränen.
149

Kad je riječ o usklađenosti s tim načelom definicija iz točaka 7. i 8. kategorije A dijela II. Priloga I. Direktivi 91/477, kako je izmijenjena pobijanom direktivom, valja utvrditi, kao što je to već istaknuto u točkama 123. i 124. ove presude, da se tim točkama 7. i 8. na jasan, precizan i predvidljiv način utvrđuje vatreno oružje zabranjeno s obzirom na kapacitet umetnutog spremnika ili s obzirom na duljinu oružja. Konkretno, kao što to pravilno tvrde Parlament i Vijeće, ako je vatreno oružje istodobno namijenjeno ispaljivanju s ramena i iz slobodne ruke, može se smatrati da je to oružje izvorno osmišljeno za ispaljivanje s ramena, tako da je obuhvaćeno točkom 8. navedene kategorije A.
75

Naime, valja podsjetiti da direktive 2006/32 i 2012/27, kao što je to navedeno u članku 1. obiju direktiva, imaju za cilj promicanje veće energetske učinkovitosti. U tom kontekstu i kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 1. i 20. Direktive 2006/32 i uvodne izjave 8. Direktive 2012/27, od cjelokupnog energetskog lanca, od proizvođača energije do krajnjeg kupca koji je troši, traži se postizanje tog cilja.
20

Njemačko zakonodavstvo je do 2004. dopuštalo fizičkim osobama da cjelokupan iznos poreza na dividende koji je investicijski fond platio u Nizozemskoj uračunaju u njemački porez plaćen na oporezovanu polovinu porezne osnovice. Nakon izmjene njemačkog zakonodavstva to uračunavanje je od 2004. do 2008. bilo ograničeno na polovinu nizozemskog poreza po odbitku i ono se više nije moglo izvršiti ako je investicijski fond odlučio inozemni porez po odbitku odbiti od prinosa.
11

Sveučilište u Wrocławu navelo je da iako je s pravnim savjetnikom koji ga je zastupao pred Općim sudom ranije imalo sklopljen ugovor o radu, to više nije bio slučaj u trenutku podnošenja tužbe u prvostupanjskom postupku. Naime, od 3. listopada 2015. taj pravni savjetnik bio je za to sveučilište vezan građanskopravnim ugovorom o pružanju usluga podučavanja. Obilježje tog ugovora nepostojanje je odnosa podređenosti te se on stoga ne može izjednačiti s ugovorom o radu.
58

Međutim, u ovom slučaju čini se da iz informacija podnesenih Sudu proizlazi da je, s jedne strane, u razdoblju o kojemu je riječ u glavnom postupku Vueling u Zračnoj luci Roissy – Charles de Gaulle imao operativno sjedište, u smislu nacionalnog prava, koje može predstavljati podružnicu ili stalno predstavništvo, u smislu članka 14. točke 2. podtočke (a) pod i. Uredbe br. 1408/71, s obzirom na to da je to društvo na stalan i kontinuiran način obavljalo svoju djelatnost zračnog prijevoznika iz prostorija i infrastrukture koje čine takvu operativnu bazu za koju se čini da je imala određeni stupanj autonomije jer je njome upravljao direktor prodaje. S druge strane, iz istih elemenata također se može zaključiti da je dotično letačko osoblje zapošljavao taj subjekt, u smislu te odredbe, s obzirom na to da je to mjesto iz kojeg je to osoblje uglavnom ispunjavalo svoje obveze koje ima u pogledu poslodavca, kako je to pojašnjeno u prethodnoj točki.
37

Budući da nije bila uvjerena odgovorima Republike Poljske, Mađarske i Češke Republike na ta pisma opomene, Komisija je 26. srpnja 2017. svakoj od tih triju država članica uputila obrazloženo mišljenje, ostajući pri svojem stajalištu prema kojem su Republika Poljska od 16. ožujka 2016., Mađarska od 25. prosinca 2015. i Češka Republika od 13. kolovoza 2016. povrijedile obveze koje imaju na temelju članka 5. stavka 2. Odluke 2015/1523 i/ili članka 5. stavka 2. Odluke 2015/1601 i, posljedično, naknadne obveze koje imaju na temelju članka 5. stavaka 4. do 11. Odluke 2015/1523 i/ili članka 5. stavaka 4. do 11. Odluke 2015/1601, pritom pozivajući te tri države članice da poduzmu potrebne mjere kako bi se uskladile s navedenim obvezama u roku od četiri tjedna, a najkasnije do 23. kolovoza 2017.
5

Uvodne izjave 3. do 5., 7., 9. i 10. Uredbe br. 469/2009 glase: „(3) Lijekovi, posebno oni koji su rezultat dugotrajnih, skupih istraživanja neće se nastaviti razvijati u [Europskoj uniji] i u Europi osim ako se takva istraživanja potiču povoljnim propisima koji osiguravaju dostatnu zaštitu. (4) Trenutačno, razdoblje između podnošenja prijave patenta za novi lijek i odobrenja za stavljanje lijeka u promet dovodi do toga da razdoblje učinkovite zaštite na temelju patenta nije dovoljno kako bi se osiguralo pokriće ulaganja u istraživanje. (5) Ova situacija dovodi do nedostatka zaštite čime se farmaceutska istraživanja stavljaju u nepovoljan položaj. […] (7) Trebalo bi osigurati jedinstveno rješenje na razini [Unije] čime bi se spriječio heterogeni razvoj nacionalnog prava što dovodi do daljnjih razlika koje bi mogle stvoriti prepreke slobodnom prometu lijekova unutar [Unije] i time izravno utjecati na funkcioniranje unutarnjeg tržišta. […] (9) Trajanje zaštite koju osigurava [SDZ] trebalo bi biti takvo da pruži odgovarajuću učinkovitu zaštitu. U tu bi svrhu nositelju patenta i [SDZ‑a] trebalo biti omogućeno ukupno najviše 15 godina ekskluzivnog prava od trenutka kada je za dotični lijek prvi put dobiveno odobrenje za stavljanje u promet u [Uniji]. (10) Ipak bi trebalo voditi računa o svim relevantnim interesima, uključujući one koji se odnose na javno zdravlje, u tako složenom i osjetljivom području kao što je farmaceutski sektor. U tu svrhu, [SDZ] se ne može dodijeliti za razdoblje dulje od pet godina. Nadalje, dodijeljena bi se zaštita trebala strogo ograničiti na proizvod za koji je dobiveno odobrenje za stavljanje u promet kao lijeka.”
30

U tom je kontekstu Wojewódzki Sąd Administracyjny w Kielcach (Vojvodski upravni sud u Kielcu) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li odredbu članka 1. stavka 1. točke (f) [Direktive 2015/1535] tumačiti na način da u ‚tehničke propise’, čiji nacrt treba dostaviti Komisiji u skladu s člankom 5. stavkom 1. navedene direktive, ulazi i zakonska odredba kojom se ograničava postavljanje vjetroelektrana uvođenjem propisa o najmanjoj udaljenosti vjetroelektrane od stambenog objekta ili objekta s mješovitom funkcijom koja uključuje i stambenu funkciju, prema kojem ta udaljenost treba biti ista ili veća od deseterostruke visine vjetroelektrane mjerene od razine tla do najviše točke objekta, uključujući tehničke elemente, osobito rotor s lopaticama? 2. Treba li odredbu članka 15. stavka 2. točke (a) [Direktive 2006/123] tumačiti na način da u odredbe kojima se pristup ili izvođenje uslužne djelatnosti uvjetuje teritorijalnim ograničenjem, osobito u obliku granica koje se utvrđuju s obzirom na minimalnu geografsku udaljenost između pružatelja usluga o kojima država članica obavješćuje Komisiju u skladu s člankom 15. stavkom 7. navedene direktive, ulazi i zakonska odredba kojom se ograničava postavljanje vjetroelektrana uvođenjem propisa o najmanjoj udaljenosti vjetroelektrane od stambenog objekta ili objekta s mješovitom funkcijom koja uključuje i stambenu funkciju, prema kojem ta udaljenost treba biti ista ili veća od deseterostruke visine vjetroelektrane mjerene od razine tla do najviše točke objekta, uključujući tehničke elemente, osobito rotor s lopaticama? 3. Treba li odredbe članka 3. stavka 1. prvog podstavka i članka 13. stavka 1. prvog podstavka [Direktive 2009/28] tumačiti na način da im se protive odredbe nacionalnog prava kojima se ograničava postavljanje vjetroelektrana uvođenjem propisa o najmanjoj udaljenosti vjetroelektrane od stambenog objekta ili objekta s mješovitom funkcijom koja uključuje i stambenu funkciju, prema kojem ta udaljenost treba biti ista ili veća od deseterostruke visine vjetroelektrane mjerene od razine tla do najviše točke objekta, uključujući tehničke elemente, osobito rotor s lopaticama?”
19

Člankom 51. stavkom 1. Direktive o postupcima propisuje se: „Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s člancima 1. do 30., člankom 31. stavcima 1., 2. i 6. do 9., člancima od 32. do 46., člancima 49. i 50. i Prilogom I. najkasnije do 20. srpnja 2015. One bez odgode dostavljaju tekst mjera Komisiji.”
73

Međutim, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 52. do 56. svojeg mišljenja, Komisija ne može donijeti odluku koja je izvršna isprava u okviru ugovornih odnosa koji ne sadržavaju arbitražnu klauzulu u prilog sudu Unije i koji na temelju te činjenice podliježu sudskoj nadležnosti sudova države članice. Naime, donošenje takve Komisijine odluke u nedostatku arbitražne klauzule dovelo bi do ograničavanja ovlasti potonjih sudova jer bi sud Unije postao nadležan za odlučivanje o zakonitosti te odluke. Komisija bi tako mogla sustavno zaobići podjelu nadležnosti između suda Unije i nacionalnih sudova propisanu primarnim pravom, poput one navedene u točkama 62. do 64. ove presude. Prema tome, Komisijina ovlast donošenja odluka koje su izvršne isprave u okviru ugovornih odnosa treba biti ograničena na ugovore koji sadržavaju arbitražnu klauzulu kojom se nadležnost daje sudu Unije.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Privacy Internationala, s jedne strane, i Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs (ministar vanjskih poslova i poslova Commonwealtha, Ujedinjena Kraljevina), Secretary of State for the Home Departement (ministar unutarnjih poslova, Ujedinjena Kraljevina), Government Communications Headquarters (Vladin komunikacijski stožer, Ujedinjena Kraljevina) (u daljnjem tekstu: GCHQ), Security Service (Sigurnosna služba, Ujedinjena Kraljevina, u daljnjem tekstu: MI5) i Secret Intelligence Service (Tajna obavještajna služba, Ujedinjena Kraljevina; u daljnjem tekstu: MI6), s druge strane, u vezi sa zakonitošću propisa kojima se dopušta da sigurnosne i obavještajne službe prikupljaju i upotrebljavaju masovne komunikacijske podatke (bulk communications data).
36

Sud koji je uputio zahtjev opisuje proces kultivacije šampinjona u glavnom postupku kako slijedi. U prvoj fazi sirovine za kompost pripremaju se i miješaju sedam do jedanaest dana u Belgiji i Nizozemskoj. Drugu proizvodnu fazu čine pasterizacija, koja traje pet do šest dana, i priprema komposta u Nizozemskoj. Treća proizvodna faza, koja traje petnaest dana, sastoji se od ubrizgavanja micelija (spore gljiva) u kompost. U četvrtoj fazi, u Nizozemskoj, počinju se na sloju treseta i vapna u posudama za uzgoj stvarati nadzemni dijelovi gljiva, pri čemu gljive za 10 do 11 dana narastu do 3 mm. Nakon otprilike 15 dana posude za uzgoj prevoze se u Njemačku, gdje se na gospodarstvu društva Prime Champ nakon otprilike jednog do pet dana obavi prva berba šampinjona, a nakon 10 do 15 dana druga berba.