30.

Rješenjem od 5. veljače 2014., koje je Sud zaprimio dana 17. veljače 2014., Administrativen sad Sofija‑grad podnio je ovom Sudu na odlučivanje ni više ni manje nego deset izrazito opsežnih pitanja, koja pojedinačno glase kako slijedi: 1. Treba li pojam „etničko podrijetlo“ upotrijebljen u Direktivi 2000/43/EZ i Povelji Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da obuhvaća kompaktnu skupinu bugarskih državljana romskog podrijetla poput onih koji žive u gradskoj četvrti „Gizdova Mahala“ u gradu Dupnici? 2. Je li pojam „usporediva situacija“ u smislu članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2000/43 moguće primijeniti na predmetno činjenično stanje, u slučaju gdje su instrumenti za komercijalno mjerenje u romskim gradskim četvrtima postavljeni na visinu od 6 do 7 metara, dok se u drugim gradskim četvrtima bez kompaktnog romskog stanovništva postavljaju na visinu manju od 2 metra? 3. Treba li članak 2. stavak 2. točku (a) Direktive 2000/43 tumačiti na način da postavljanje instrumenata sredstava za komercijalno mjerenje u romskim gradskim četvrtima na visini od 6 do 7 metara predstavlja nepovoljnije postupanje prema stanovništvu romskog podrijetla u usporedbi sa stanovništvom drugog etničkog podrijetla? 4. Ako je riječ o nepovoljnijem postupanju, treba li onda navedenu odredbu tumačiti na način da to postupanje, uzimajući u obzir činjenice u glavnom postupku, u cijelosti ili djelomično proizlazi iz činjenice da je riječ o etničkoj skupini Roma? 5. Je li prema Direktivi 2000/43 dopuštena nacionalna odredba poput § 1. točke 7. Dopunskih odredbi uz Zakon za zaštita ot diskriminacija (Zakon za zaštitu od diskriminacije) koja određuje da svako djelovanje, svaka radnja i svako propuštanje koji izravno ili neizravno ograničavaju prava ili legitimne interese predstavlja „nepovoljno postupanje“? 6. Je li pojam „naizgled neutralna praksa“ u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/43 moguće primijeniti na praksu društva ČEZ Razpredelenie Blgarija AD, u skladu s kojom ono postavlja instrumente za komercijalno mjerenje na visinu od 6 do 7 metara? Kako treba tumačiti izraz „naizgled“ – na način da je praksa očito neutralna ili na način da je neutralna samo na prvi pogled, to jest da samo izgleda neutralna? 7. Je li za postojanje neizravne diskriminacije u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/43 potrebno da neutralni postupci dovode osobe na temelju njihove rase ili etničkog podrijetla u osobito nepovoljniji položaj, ili je dovoljno da taj postupak ograničava samo osobe određenoga etničkog podrijetla? Je li u svezi s tim prema članku 2. stavku 2. točki (b) Direktive 2000/43 dopuštena nacionalna odredba poput članka 4. stavka 3. ZZD‑a, u skladu s kojom neizravna diskriminacija postoji ako se osoba na temelju značajki prema stavku 1. (uključujući etničku pripadnost) dovodi u nepovoljniji položaj? 8. Kako treba tumačiti izraz „dovesti u posebno nepovoljan položaj“ u smislu članka 2. stavka 2. točke (b) Direktive 2000/43? Odgovara li on izrazu „postupa [...] nepovoljnije“ upotrijebljenom u članku 2. stavku 2. točki (a) Direktive 2000/43 ili on obuhvaća samo posebno ozbiljne, očite i teške slučajeve nejednakog postupanja? Predstavlja li praksa opisana u ovom predmetu posebno nepovoljan položaj? U slučaju da ne postoji posebno ozbiljan, očit i težak slučaj dovođenja u nepovoljniji položaj, je li to dovoljno za utvrđenje nepostojanja neizravne diskriminacije (bez provjeravanja je li dotična praksa opravdana, prikladna i nužna za postizanje zakonitog cilja)? 9. Jesu li prema članku 2 stavku 2. točaka (a) i (b) Direktive 2000/43 dopuštene nacionalne odredbe poput članka 4. stavaka 2. i 3. ZZD‑a, koje za postojanje izravne diskriminacije traže „nepovoljnije postupanje“, a za utvrđenje neizravne diskriminacije traže „dovođenje u nepovoljniji položaj“, pri čemu ne prave razliku prema težini dotičnog nepovoljnog postupanja kako se to čini u Direktivi? 10. Treba li članak 2. stavak 2. točku (b) Direktive 2000/43 tumačiti na način da je navedena praksa društva ČEZ Razpredelenie Blgarija AD u pogledu jamstva sigurnosti električne mreže i urednog evidentiranja potrošnje električne energije stvarno opravdana? Je li ta praksa prikladna, uzimajući u obzir obvezu tuženika da potrošačima osigura slobodan pristup zaslonima brojila električne energije? Je li ta praksa nužna, ako je iz objava u medijima poznato da postoje druga, tehnički i financijski pristupačna sredstva za jamstvo sigurnosti instrumenata komercijalnog mjerenja?