MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MELCHIORA WATHELETA

od 18. prosinca 2014. ( 1 )

Predmet C‑601/13

Ambisig – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA

protiv

Nersant – Associação Empresarial da Região de Santarém

[zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supremo Tribunal Administrativo (Portugal)]

„Prethodni postupak — Direktiva 2004/18/EZ — Ugovor o uslugama — Dodjela ugovora — Ekonomski najpovoljnija ponuda — Kriteriji za dodjelu ugovora — Ocjenjivanje tima zaduženog za izvršenje ugovora“

1. Ovaj predmet, koji je Sud zaprimio 25. studenoga 2013., odnosi se na tumačenje Direktive 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama ( 2 ). Zahtjev za prethodnu odluku podnesen je u okviru tužbe u upravnom sporu u vezi sa sklapanjem predugovora, koju je društvo Ambisig – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica SA (u daljnjem tekstu: Ambisig) uložilo protiv odluke predsjednika upravnog odbora Nersant – Associação Empresarial da Região de Santarém (u daljnjem tekstu: Nersant) od 14. veljače 2012. o dodjeljivanju ugovora o stjecanju usluga osposobljavanja i savjetovanja društvu Iberscal – Consultores Lda za provedbu projekta „Move PME, područje kvalitete, okoliša, sigurnosti i zdravlja na radu te sigurnosti namirnica Moyen‑Tage – PME“.

I – Činjenice glavnog postupka i prethodno pitanje

2. Nersant, javni naručitelj, objavio je 24. studenoga 2011. ( 3 ) zahtjev za prikupljanje ponuda s ciljem stjecanja usluga osposobljavanja i savjetovanja za provedbu navedenog projekta „Move PME, područje kvalitete, okoliša, sigurnosti i zdravlja na radu te sigurnosti namirnica Moyen‑Tage – PME“.

3. Članak 5. zahtjeva za prikupljanje ponuda predviđa da će se ugovor dodijeliti na temelju kriterija ekonomski najpovoljnije ponude, što će se utvrditi vodeći računa o sljedećim čimbenicima: „A) Ocjena tima: 40% i) Taj čimbenik se dobiva vodeći računa o sastavu tima, dokazanom iskustvu i analizi životopisa. B) Kvaliteta i vrijednost predložene usluge: 55% i) Opća procjena predloženog sastava, uključujući plan radova: 0 do 20% ii) Opis tehničkih metoda koje će se koristiti i metoda provedbe: 0 do 15% iii) Opis metoda za provjeru i nadzor kvalitete rada u okviru različitih područja djelovanja: 0 do 20% C) Ukupna cijena: 5% Prednost se daje ponudi koja ostvari najveći broj bodova.“

4. Komisija za dodjelu predmetnih ugovora je u svom uvodnom izvješću na prvo mjesto uvrstila društvo Iberscal.

5. Društvo Ambisig, koje je dalo ponudu, iskoristilo je 3. siječnja 2012. svoje pravo na prethodno saslušanje, osporavajući zakonitost čimbenika A koji je dio kriterija za dodjelu ugovora odnosno ocjenjivanje tima.

6. Komisija za dodjelu ugovora je u svom završnom izvješću usvojenom 4. siječnja 2012. priložila dodatak od 14. veljače 2012. u kojemu je odbacila argumente koje je iznio Ambisig u okviru ostvarivanja svoga prava na prethodno saslušanje. Prema mišljenju te komisije, ono što se ocjenjuje navedenim čimbenikom A „je konkretan tehnički tim koji je ponuditelj namijenio za obavljanje radova. Iskustvo predloženog tehničkog tima u ovom je slučaju značajka svojstvena ponudi, a ne značajka ponuditelja.“

7. Predsjednik upravnog odbora Nersanta odlukom od 14. veljače 2012., na temelju mišljenja komisije za dodjelu ugovora, dodijelio je navedeni ugovor o uslugama društvu Iberscal i odobrio prijedlog ugovora o pružanju usluga.

8. Društvo Ambisig uložilo je pri Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria (Portugal) tužbu u upravnom sporu u vezi sa sklapanjem predugovora, kojom je istodobno zahtijevalo da se odluka o dodjeli predmetnog ugovora utvrdi ništetnom i da se predmet tužbe proširi na utvrđivanje ništetnosti navedenog ugovora.

9. Tribunal Administrativo e Fiscal de Leiria je u cijelosti odbio tužbu pa je društvo Ambisig uložilo žalbu pred Tribunal Central Administrativo Sul.

10. Žalbeni sud, potvrdivši presudu koju je donio prvostupanjski sud, smatrao je da je čimbenik predviđen u točki A članka 5. poziva na nadmetanje, koji se kao kriterij za dodjelu osporava, u skladu s člankom 75. stavkom 1. zakona o javnoj nabavi (Código dos Contratos Públicos, u daljnjem tekstu: CCP), kada se odnosi na „tim predložen za izvršenje ugovora o pružanju usluga koje su predmet javne nabave, a ne – izravno ili neizravno, na situacije, odlike, značajke ili druge činjenične elemente u vezi s ponuditeljima“.

11. Društvo Ambisig je pri Supremo Tribunal Administrativo uložilo žalbu protiv te presude i u bitnom je tvrdilo da je sporni kriterij za dodjelu bio nezakonit ne samo u smislu članka 75. stavka 1. CCP‑a, nego je bio protivan i odredbama Direktive 2004/18.

12. Prema odluci o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku Supremo Tribunal Administrativo, pravno pitanje o kojemu treba odlučiti glasi jesu li kriteriji poput onih iz članka 5. točke A predmetnog poziva na nadmetanje dopušteni kriteriji za dodjelu u postupku javne nabave za stjecanje usluga i savjetovanja.

13. Supremo Tribunal Administrativo navodi da se u odnosu na sudsku praksu Suda u vezi s direktivama koje se tiču javne nabave pojavio novi element jer je Europska komisija predstavila prijedlog direktive, zbog čega se može izmijeniti preispitivanje tog pitanja ( 4 ).

14. U tim okolnostima sud koji je uputio zahtjev odlučio je prekinuti postupak i Sudu postaviti sljedeće prethodno pitanje: „Je li spojivo s Direktivom [2004/18], kako je izmijenjena, za provedbu postupka javne nabave intelektualnih usluga, osposobljavanja i savjetovanja, među čimbenicima koji čine kriterij za dodjelu ugovora o javnoj nabavi, utvrđivati čimbenik koji dopušta ocjenjivanje timova koje su ponuditelji konkretno predložili za izvršenje ugovora, uzimajući u obzir njihov sastav, dokazano iskustvo i analizu njihovih životopisa?“

II – Analiza

15. Može se odmah napomenuti da Nersant, sve države članice koje su dale očitovanja u tom predmetu, odnosno portugalska vlada, vlada Helenske Republike, poljska vlada kao i Komisija, u bitnom predlažu pozitivan odgovor na prethodno pitanje. Ambisig sa svoje strane nije podnio pisana očitovanja, ali je sudjelovao na raspravi koja se održala 6. studenoga 2014.

A – Uvodna očitovanja

16. Kao prvo, moje razmatranje će se temeljiti isključivo na odredbama Direktive 2004/18, koje su jedine relevantne ratione temporis, jer se nova direktiva uopće ne primjenjuje u ovom slučaju ( 5 ).

17. Kao drugo, što se tiče načela, važno je razlikovati kriterije za odabir i kriterije za dodjelu. Dok se odabir ponuditelja tiče njegove osobne situacije i njegove prikladnosti da obavlja predmetnu poslovnu djelatnost, ugovor se dodjeljuje ponuditelju koji ponudi sa stajališta javnog naručitelja ekonomski najpovoljniju ponudu (članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18) ili koji predloži najnižu cijenu (stavak 1. točka (b) istog članka).

18. Drugim riječima, logično je da se u trenutku dodjele ugovora ne ocjenjuje (ili ne više) – ponuditelj, nego njegova ponuda.

19. Nadalje, prema sudskoj praksi Suda u području postupka provedbe javne nabave, provjera prikladnosti ponuditeljâ da izvrše ugovore koji se dodjeljuju i dodjela tih ugovorâ, dvije su različite radnje. Čak i ako relevantne direktive ne isključuju da je provjeru prikladnosti ponuditeljâ i dodjelu ugovora moguće istodobno povezati, dvije radnje se uređuju različitim pravilima ( 6 ) i ispunjavaju različite ciljeve.

20. U tom kontekstu članak 44. stavak 1. Direktive 2004/18 predviđa da se dodjela ugovorâ obavlja nakon provjere prikladnosti gospodarskih subjekata u vezi s kriterijima koji se odnose na njihove ekonomske i financijske sposobnosti kao i na njihova stručna i tehnička znanja ili sposobnosti.

21. Iako Direktiva 2004/18 javnim naručiteljima prepušta izbor kriterija koje namjeravaju koristiti za dodjelu ugovora, taj se izbor ipak može odnositi samo na kriterije za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude ( 7 ) i stoga one ponude koja nudi najbolju vrijednost za novac.

B – Sudska praksa

22. U okviru Direktive 92/50/EEZ ( 8 ) Sud se već izjasnio o pitanju protivi li se ta direktiva tomu da u okviru postupka nabave javni naručitelj vodi računa o iskustvu ponuditeljâ, njihovom osoblju, opremljenosti, kao i sposobnosti da izvrše ugovor u predviđenom trenutku, ne na temelju kriterijâ kvalitativnog odabira, nego na temelju kriterijâ za dodjelu.

23. U presudi Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) ( 9 ) Sud je presudio: „30 […] ,kriteriji za dodjelu' ne obuhvaćaju kriterije koji nemaju svrhu utvrditi ekonomski najpovoljniju ponudu, nego su prvenstveno povezani s procjenom prikladnosti ponuditeljâ da izvrše dotični ugovor. 31 U glavnom predmetu kriteriji koje je odabrao javni naručitelj kao ,kriterije za dodjelu ugovora' ipak se ponajprije odnose na iskustvo, kvalifikacije i sredstva kojima se može osigurati dobro izvršavanje dotičnog ugovora. Radi se o kriterijima koji se tiču prikladnosti ponuditeljâ da izvrše taj ugovor i koji dakle nemaju svojstvo ,kriterija za dodjelu' u smislu članka 36. stavka 1. direktive 92/50. 32 Zbog toga valja ustvrditi da se članak 23. stavak 1., članak 32. i članak 36. stavak 1. Direktive 92/50 protive tomu da javni naručitelj u okviru postupka nabave vodi računa o iskustvu ponuditeljâ, njihovom osoblju i opremljenosti, kao i sposobnosti da ispune ugovor u predviđenom trenutku, ne na temelju ‚kriterijâ kvalitativnog odabira’, nego na temelju ‚kriterijâ za dodjelu’.“

24. Tako je Sud potvrdio svoju sudsku praksu ( 10 ) prema kojoj su, u okviru postupka javne nabave, provjera prikladnosti ponuditeljâ za obavljanje radova koji se dodjeljuju te dodjela ugovora, dvije različite radnje i uređuju ih različita pravila.

25. Sud je zbog nerazlikovanja između kriterija kvalitativnog odabira i kriterija za dodjelu morao utvrditi povredu obveze u predmetu Komisija/Grčka (C‑199/07, EU:C 009:693) ( 11 ).

26. U tom kontekstu valja istaknuti da je tekst članka 36. stavka 1. točke (a) Direktive 92/50 naslovljen „Kriteriji za dodjelu ugovora“ u bitnome isti kao tekst članka 53. stavka 1. točke (a) Direktive 2004/18 (osim toga što ova direktiva uvodi tri nova kriterija koja se odnose na ekološke osobine, operativne troškove i ekonomičnost) ( 12 ).

27. Međutim, čini se da Direktiva 2004/18, u odnosu na Direktivu 92/50, veću važnost pridaje kvalitativnim kriterijima jer u svojoj uvodnoj izjavi 46. treći podstavak predviđa da: „[A]ko javni naručitelji odaberu sklopiti ugovor prema ekonomski najpovoljnijoj ponudi, ocijenit će ponude kako bi odredili koja nudi najbolju vrijednost za novac. Kako bi ovo učinili, određuju ekonomske i kvalitativne kriterije koji, kao cjelina, moraju omogućiti pronalaženje ekonomski najpovoljnije ponude za javnog naručitelja. Određivanje tih kriterija ovisi o predmetu ugovora s obzirom da oni moraju omogućiti procjenu razine izvedbe koju je ponudio svaki ponuditelj u svjetlu predmeta ugovora, kako je definirano u tehničkim specifikacijama, te omogućiti mjerenje vrijednosti za novac svake ponude“ ( 13 ).

28. Štoviše, smatram (poput Komisije), da se ne može smatrati presudnom činjenica da se u članku 53. stavku 1. točki (a) Direktive 2004/18 izričito ne spominju obrazovne i stručne kvalifikacije članova predloženog tima, kao ni relevantnost njihovog iskustva za izvršenje ugovora, s obzirom na to da su kriteriji za dodjelu u toj odredbi nabrojeni samo primjera radi. Zbog toga je jasno da članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 ( 14 ) javnom naručitelju prepušta izbor kriterija na temelju kojih namjerava dodijeliti ugovor ako im je svrha utvrditi ekonomski najpovoljniju ponudu. Usto, iz sudske prakse i teksta članka 53. stavka 1. točke (a) Direktive 2004/18 proizlazi da bi se prilikom dodjele predmetnog ugovora mogli koristiti samo kriteriji koji su povezani s predmetom ugovora ( 15 ).

29. Primjeri navedeni u članku 53. stavku 1. točki (a) Direktive 2004/18 su, ako „se odabire ekonomski najpovoljnija ponuda“, kvaliteta, cijena, tehnička vrijednost, estetske i funkcionalne osobine, ekološke osobine, operativni troškovi, ekonomičnost, usluga nakon prodaje i tehnička pomoć, datum isporuke i rok isporuke ili rok izvršenja.

30. Mislim da je u tom kontekstu tehnički tim koji su ponuditelji predstavili u okviru zahtjeva za prikupljanje ponuda, čiji je predmet obavljanje intelektualnih usluga kao što su u ovom slučaju usluge osposobljavanja i savjetovanja, aspekt koji je suštinski vezan uz predmet ugovora, posebno uz njegovu kvalitetu, jer se tom ocjenom ni na koji način ne nastoji ocjenjivati apstraktna sposobnost ili prikladnost ponuditeljâ da izvrše ugovor, nego se nastoji ocijeniti ponuda, odnosno sredstva (u ovom slučaju ljudski resursi) koja su stvarno namijenjeni izvršenju tog ugovora.

31. To se a fortiori primjenjuje u slučajevima složenih usluga, gdje osobito postoji uska veza između stručnih kvalifikacija osoblja i ekonomske vrijednosti ponuda.

32. Naime, smatram (poput Komisije) da bi u određenim slučajevima javni naručitelj u zahtjevu za prikupljanje ponuda mogao precizirati da bi kvalifikacije i iskustvo osoblja namijenjenog za izvršavanje ugovora mogli odigrati presudnu ulogu u ocjeni ekonomske vrijednosti danih ponuda.

33. Taj bi se kriterij, koji se odnosi na tehničke i stručne kvalifikacije članova tima zaduženog za izvršenje ugovora, mogao koristiti kada bi, s jedne strane, sâma narav tog ugovora opravdala njegovo korištenje i, s druge strane, kada bi tim zadužen za njegovo izvršenje bio presudan za ekonomsku vrijednost koju javni naručitelj dodjeljuje svakoj ponudi. Kvalifikacije i iskustvo dotičnog osoblja uzimali bi se u obzir za ocjenjivanje ponuda i utvrđivanje koja od njih predstavlja najbolju vrijednost za novac.

34. To je navedeno u uvodnoj izjavi 46. trećem podstavku Direktive 2004/18 koja dozvoljava uporabu tih kriterija za odabir, „ovis[no] o predmetu ugovora s obzirom da oni moraju omogućiti procjenu razine izvedbe koju je ponudio svaki ponuditelj u svjetlu predmeta ugovora[ ( 16 )], kako je definirano u tehničkim specifikacijama, te omogućiti mjerenje vrijednosti za novac svake ponude“.

35. To znači da bi, kad su specifična svojstva i kvalitete osoblja presudan element u ekonomskoj vrijednosti ponude, neovlaštena zamjena bilo kojeg člana iz predloženog tima tijekom izvršavanja ugovora sa stajališta javnog naručitelja snizila tu vrijednost. Uostalom, napominjem da je zakonodavac Europske unije dodao te riječi (to jest „sa stajališta javnog naručitelja“) u članak 53. stavak 1. točku (a) Direktive 2004/18 u odnosu na članak 36. stavak 1. točku (a) Direktive 92/50 zato da jasno naglasi diskrecijski prostor javnih naručitelja u izboru kriterija.

36. Naime, kao što su to opravdano navele portugalska vlada, vlada Helenske Republike i poljska vlada u okviru ugovora o intelektualnim uslugama, stručno iskustvo osoblja određenog da izvrši predmetni ugovor izravno utječe na kvalitetu usluga koje obavlja to osoblje.

37. Nesporno je da se u ugovorima o intelektualnim uslugama ne ispituje samo sposobnost ponuditelja, nego i sposobnost (ili stručno iskustvo) osoblja koje će biti zaduženo za obavljanje tih usluga, odnosno „ključnog osoblja“ koje je navedeno u ponudi.

38. Vještine, iskustvo i ukupna učinkovitost radnog tima su stoga značajke svojstvene ponudi usluga, kao što su one u glavnom predmetu, ako čine dio procjene kvalitete ponude, a ne ekonomske, tehničke ili stručne prikladnosti ponuditelja kako bi osigurao kvalitetno izvršenje ugovora.

39. Zato se slažem s tvrdnjom portugalske vlade, vlade Helenske Republike i poljske vlade, prema kojoj stručno iskustvo osoblja koje stvarno obavlja takve usluge može biti dio kriterija iz članka 53. Direktive 2004/18 za odabir ekonomski najpovoljnije ponude.

40. Ovdje je zanimljivo napomenuti da se to pitanje rješavalo u zahtjevu za prethodnu odluku u predmetu Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) ( 17 ), i to u kontekstu kriterija za dodjelu i njegove ocjene. Sudac koji je uputio zahtjev je istaknuo da „[osim] toga, iako je točno da poziv na nadmetanje, kako bi bio dopušten, zahtijeva izjavu u kojoj se navodi vrsta postojećeg radnog odnosa sa osobljem; međutim, činjenica da su određeni članovi istraživačkog tima prikazani kao stalni suradnici ureda za savjetovanje Planitiki ne predstavlja nedostatak koji dovodi do isključenja jer se u toj izjavi dovoljno precizirao odnos tih članova sa uredom za savjetovanje; drukčije je naprotiv pitanje je li zakonito da se pri ocjeni iskustva ureda za savjetovanje eventualno uzimalo u obzir iskustvo običnih suradnika koji nisu partneri ili zaposlenici u uredu za savjetovanje ili ne sudjeluju pri izvedbi studije […]“.

41. U ovom slučaju, čini se da iz predmetnog spisa koji je bio podnesen Sudu proizlazi da se čimbenikom A „Ocjenjivanje predloženog tima“ zapravo ocjenjivao konkretan tehnički tim koji je svaki ponuditelj predložio za izvršavanje ugovora – komisija za dodjelu ugovora je analizirala njegov sastav, iskustvo, profil i tehničko‑znanstvene vještine svakog stručnjaka koji čini dio tima ? i da je zato iskustvo predloženog tehničkog tima u ovom slučaju bila značajka svojstvena ponudi, a ne ponuditelju.

42. Kao što to objašnjava Nersant, kvaliteta usluga u velikoj mjeri je ovisila o osobama zaduženima za njihovo obavljanje. Naime, ističem da je u ovom primjeru, u ukupnoj ocjeni za dobivanje ekonomski najpovoljnije ponude, cijena iznosila samo 5% u odnosu na 40% za ocjenu tima i 55% za kvalitetu i vrijednost predložene usluge (vidjeti t. 3. ovog mišljenja). Jasno je da je u ovom slučaju kvaliteta bila vrlo važan kriterij. Prema tomu, potrebno je razlikovati apstraktnu analizu osoblja poduzetnika, koja bi se mogla smatrati značajkom ponuditelja (što bi bilo zabranjeno u okviru ocjenjivanja ponuda) od konkretne analize iskustva i vještina osoblja angažiranog za izvršenje navedenog ugovora, koja ne bi bila značajka ponuditelja nego značajka njegove ponude (što bi po mom mišljenju bilo u potpunosti prihvatljivo u okviru ocjenjivanja ponuda).

43. Čak smatram da to razlikovanje između apstraktne i konkretne analize osoblja nije u suprotnosti s presudama Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) i Komisija/Grčkas (C‑199/07, EU:C:2009:693).

44. Naime, Sud već u presudi Beentjes (31/87, EU:C:1988:422) nije odbacio mogućnost da je u trenutku odabira bilo primjereno ocijeniti sposobnost ponuditelja, a u trenutku dodjele ocijeniti pojedinačne vještine članova projektnog tima („project team“). Sud se u točki 30. presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) pozvao na to da je neprimjereno kao kriterij za dodjelu uzimati „procjenu prikladnosti ponuditelja koji bi izvršili ugovor o kojemu je riječ“ (moje isticanje) ( 18 ).

45. U svakom slučaju, može se ustvrditi da se činjenično stanje u presudama Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) i Komisija/Grčka (C‑199/07, EU:C:2009:693) razlikuju od činjeničnog stanja u ovom predmetu.

46. Naime, u navedenom predmetu Lianakis i dr. javni naručitelj je kao kriterij za dodjelu odredio „iskustvo“, uzimajući kao relevantnu vrijednost istraživanja koje su ponuditelji ostvarili u posljednje tri godine, kao i „osoblje i opremljenost ureda“, vodeći računa o osoblju savjetodavnog tima ( 19 ).

47. Ti kriteriji bili su vrlo općeniti i odnosili su se na ponuditelja, bez pozivanja na stvarno izvršen posao, za razliku od kriterija koji se koristi u ovom predmetu, koji je puno precizniji i odnosi se na tehnički tim koji će biti zadužen za izvršenje ugovora: „A) Ocjena tima: 40% i) Pri određivanju tog čimbenika u obzir se uzima sastav tima, dokazano iskustvo i analiza životopisa.“ (t. 2.2.1. zahtjeva za prethodnu odluku) (moje isticanje).

48. Nasuprot tome, što se tiče iskustva kao kriterija za dodjelu, u presudi Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) javni naručitelj „je odredio [da bi se ono] trebalo ocjenjivati s obzirom na vrijednost izvedenih studija. Dakle, ponuditelj je dobio 0 bodova za vrijednost do 500.000 eura, 6 bodova za vrijednost između 500.000 i 1.000.000 eura, 12 bodova za vrijednost između 1.000.000 i 1.500.000 eura i tako dalje sve do najviše ocjene od 60 bodova za vrijednost iznad 12.000.000 eura“ (točka 14. te presude). Odlučujuća je bila jedino ukupna vrijednost izvedenih studija.

49. Što se tiče drugog kriterija za dodjelu, odnosno osoblja i opremljenosti ureda, potonje „je trebalo ocjenjivati s obzirom na veličinu savjetodavnog tima. Ponuditelj je stoga dobio 2 boda za tim od 1 do 5 osoba, 4 boda za tim od 6 do 10 osoba i tako dalje sve do najviše ocjene od 20 bodova za tim s više od 45 osoba“ [točka 15. presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40)]. Ponovno je jedino veličina bila odlučujuća (bez obzira na sastav i konkretno iskustvo).

50. Naposljetku, što se tiče trećeg kriterija za dodjelu (sposobnosti ureda za izvedbu studije u predviđenom trenutku), tu je sposobnost „trebalo ocjenjivati s obzirom na vrijednost preuzetih obveza. Dakle, ponuditelj je dobio najvišu ocjenu od 20 bodova za vrijednost ispod 15.000 eura, 18 bodova za vrijednost između 15.000 i 60.000 eura, 16 bodova za vrijednost između 60.000 i 100.000 eura i tako dalje do najniže ocjene od 0 bodova za vrijednost iznad 1.500.000 eura“ (t. 16. navedene presude). Ponavljam, nikakva konkretna kvaliteta nije se uzimala u obzir.

51. Prema tomu, jasno je da se za razliku od ovog predmeta u predmetu Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) ocjenjivanje odnosilo na poduzetnika ponuditelja (i njegovo ukupno iskustvo), a ne na tehnički tim koji je morao izvršiti ugovor (i njegovo posebno iskustvo).

52. Isto tako, kriterij za dodjelu u predmetu Komisija/Grčka (C‑199/07, EU:C:2009:693) temeljio se na ocjenjivanju ukupnog i posebnog iskustva poduzetnika ponuditelja, posebice izrade prijedloga sličnih projekata, kao i na njegovu sposobnost da izvrši ugovor u određenom roku.

53. Jednako kao i Nersant, smatram da su se u oba slučaja utvrđeni kriteriji odnosili na apstraktnu prikladnost ili sposobnost ponuditeljâ da izvrše ugovor, a ne na konkretne tehničke timove koji bi trebali biti određeni za to izvršavanje.

54. Stoga mislim da iz presuda Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) i Komisija/Grčka (C‑199/07, EU:C:2009:693) ne proizlazi da konkretan tehnički tim koji bi trebao biti određen za ugovor ne može biti predmetom ocjene u okviru ocjene ponuda, nego da iz njih samo proizlazi da se dodjela ugovora ne može temeljiti na kriteriju koji ima osnovu u prikladnosti ponuditelja da izvrši ugovor (prikladnost utvrđenu na temelju njegove apstraktno definirane sposobnosti).

55. Također, svrha procjene koju javni naručitelj mora učiniti glede tima koji je gospodarski subjekt odredio za izvršenje predmetnog ugovora o pružanju intelektualnih usluga jest ocijeniti kvalitetu koju gospodarski subjekt nudi za usluge koje se trebaju obaviti. Ona se stoga odnosi na kriterij pomoću kojega se odabire ponuda koja nudi najbolju vrijednost za novac.

56. Kao što to ističu Hölzl i Friton ( 20 ), dopustivost kriterija za dodjelu ovisi o pitanju je li potonji povezan s ocjenom sposobnosti ponuditelja da izvrši predmetni ugovor ili mu je svrha da utvrdi ekonomski najpovoljniju ponudu. U tom posljednjem slučaju zapravo je moguće uzeti u obzir iskustvo tima ili osoblja zaduženog za obavljanje usluga iz predmetnog ugovora.

57. Presuda Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) ne protivi se takvom tumačenju ( 21 ). Sud je naime u toj presudi presudio da su iz kriterija za dodjelu izuzeti kriteriji koji su „u biti povezani“s procjenom prikladnosti ponuditeljâ da izvrše ugovor o kojemu je riječ ili „se uglavnom […] odnose“ na nju. Time se dakle omogućava korištenje kriterijâ koji, iako se dotiču i pitanja prikladnosti ponuditelja da izvrši ugovor, uglavnom nastoje utvrditi ekonomski najpovoljniju ponudu.

58. Korisno je citirati druge presude Suda, najprije presudu GAT (C‑315/01, EU:C:2003:360), koja je prethodila presudi Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40). U tom predmetu austrijski javni naručitelj je objavio poziv na nadmetanje za javnu nabavu posebnog vozila (stroj za čišćenje cesta), namijenjenog za upravljanje i održavanje autoceste. Poziv na nadmetanje propisivao je da „pri ocjenjivanju ponuda, kako bi se utvrdila ekonomski najpovoljnija ponuda, javni naručitelj mora voditi računa o broju referenci u vezi s proizvodima koje su ponuditelji ponudili drugim klijentima“, gdje je Sud naglasio ? što ovdje nije beznačajno ? „a da se nije ispitalo je li iskustvo [klijenata] u vezi s kupljenim proizvodima bilo dobro ili loše“ (t. 57.).

59. Sud je u točki 64. te presude presudio da, iako članak 26. stavak 1. Direktive 93/36/EEZ ( 22 ) javnom naručitelju pruža mogućnost izbora kriterija koje namjerava koristiti za dodjelu ugovora, taj se izbor mogao odnositi samo na kriterije koji se odnose na utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude. Ipak, „valja ustvrditi da se prikaz glavnih izvršenih isporuka u posljednje tri godine, s iznosom, datumom i primateljem, bilo javnim ili privatnim, izričito navodi među potvrdama ili dokaznim sredstvima koji se, na temelju članka 23. stavka 1. točke (a) Direktive 93/36, mogu zahtijevati kao dokaz tehničke sposobnosti dobavljača“ (t. 65.).

60. Usto, „jednostavan popis referenci, kakav se zahtijeva u pozivu na nadmetanje o kojemu je riječ u glavnom postupku, u kojemu su navedeni samo identitet i broj prethodnih ponuditeljevih klijenata, ali koji ne sadrži druge detaljnije podatke u vezi s izvršenim isporukama tim klijentima ili ikakve pokazatelje na temelju kojih bi bilo moguće utvrditi ekonomski najpovoljniju ponudu u smislu članka 26. stavka 1. točke (b) Direktive 93/36, ne može stoga ni na koji način biti kriterij za dodjelu u smislu te odredbe“ (t. 66.).

61. Sud je stoga zaključio da „se Direktiva 93/36 protivi tome da, u okviru postupka nabave za ugovore o javnoj nabavi robe, javni naručitelj uzima u obzir broj referenci u vezi s proizvodima koje su ponuditelji ponudili drugim klijentima, ne kao kriterij za provjeru prikladnosti tih ponuditelja da izvrše predmetni ugovor, nego kao kriterij za dodjelu navedenog ugovora“ (t. 67.).

62. Smatram da iz toga proizlazi da Sud iz kriterija za dodjelu načelno nije izuzeo korištenje popisa referenci, nego jedino kada oni sadrže pokazatelje o kvaliteti [na primjer, napomena je li iskustvo klijenata u vezi s proizvodima bilo dobro ili loše (vidjeti t. 57. te presude)], drugim riječima, pokazatelj koji omogućuje da se utvrdi ekonomski najpovoljnija ponuda ( 23 ).

63. Osim toga, Sud u svojoj presudi Evans Medical i Macfarlan Smith (C‑324/93, EU:C:1995:84) nije zahtijevao da se kriteriji za odabir i kriteriji za dodjelu međusobno isključuju te je priznao da se prilikom dodjele uzima u obzir kriterij koji je usredotočen na ponuditelja (odnosno, njegovu sposobnost da osigura pouzdanu i kontinuiranu opskrbu).

64. Naposljetku, moguće je navesti da iako se pouzdanost posebno spominje u direktivama o javnoj nabavi kao kriterij za odabir, Sud je u presudi EVN i Wienstrom (C‑448/01, EU:C:2003:651, t. 70.) napomenuo da „sigurnost opskrbe načelno može biti dijelom kriterija za dodjelu kako bi se utvrdila ekonomski najpovoljnija ponuda“.

65. Spomenut ću i sudsku praksu Općeg suda Europske unije u predmetima koji se odnose na ugovore o javnoj nabavi koje provode institucije Unije i koji ovdje predstavljaju interes jer su ti ugovori provedeni na temelju odredaba čiji je tekst isti kao tekst Direktive 2004/18, koja se primjenjuje u ovom predmetu.

66. U predmetu Evropaïki Dynamiki/Komisija (T‑589/08, EU:T:2011:73) [o kojemu je donesena presuda nakon presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40), a protiv koje je žalba odbačena rješenjem Suda Evropaïki Dynamiki/Komisija (C‑235/11 P, EU:C:2011:791)], Sud je postavio pitanje o broju dana određenom za izvršenje radova u postupku poziva na nadmetanje. Opći sud je napomenuo da „je [k]omisija za javnu nabavu […] u svom izvješću utvrdila da se ‚broj dana određen za izvršenje radova […] čini nedostatan’ i da to budi ozbiljnu sumnju u mogućnost prikladnog ostvarenja ciljeva’“ (t. 40.).

67. Opći sud je u tom pogledu upozorio da „je tužitelj u svojoj ponudi predložio 45 dana po osobi za vođenje projekta, dok je u specifikacijama procjena bila 60 dana po osobi. Kao što je komisija za dodjelu ugovora istaknula u svom izvješću, broj dana po osobi koji je predložio tužitelj bio je 25% manji od procjene informativne naravi koja je dana u spornom zahtjevu za prikupljanje ponuda. Opći sud ocjenjuje, što je i tužitelj uostalom priznao na raspravi, da takvo razilaženje zahtijeva uvjerljivo objašnjenje“(točka 41.). Prema mišljenju Općeg suda, predviđena naznaka broja dana po osobi bila je „relevantna uglavnom kako bi se ocijenila pouzdanost ponude tužitelja“ (t. 42.).

68. Ono što nas ovdje zanima jest ono što je Opći sud opravdano napomenuo u točki 43., da „navodno iskustvo tužiteljevih stručnjaka također ne može pojasniti to razilaženje. U tom pogledu, Opći se sud ipak ne slaže s Komisijinom tvrdnjom prema kojoj iskustvo tužitelja nije relevantno za ocjenu kriterija za dodjelu. Iako se općenito taj čimbenik uzima u obzir radi utvrđivanja može li ponuda zadovoljiti kriterije za odabir, a ne prilikom ocjene kriterija za dodjelu, valja navesti da se tužitelj ne poziva na svoje iskustvo kao kriterij za samu dodjelu nego jedino kako bi opravdao manji broj predviđenih dana po osobi. U tom kontekstu bi veće iskustvo načelno moglo objasniti takav raskorak u procjenama“ (moje isticanje).

69. Ipak, kako to Opći sud navodi (t. 44.), u ovom slučaju tužitelj nije dokazao da njegov tim ima veće iskustvo. Zato je presudio da je Komisija osnovano smatrala da istaknuto iskustvo nije omogućavalo ocjenu sposobnosti tima da obavi tražene usluge u 45 dana (t. 45.) ( 24 ).

70. Opći je sud u drugoj presudi donesenoj nakon presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40), odnosno presudi Evropaïki Dynamiki/EFSA (T‑457/07, EU:T:2012:671) – u okviru spora u odnosu na postupak javne nabave koji provodi tijelo Unije, u vezi sa zahtjevom za prikupljanje ponuda vrlo tehničke naravi s ciljem pružanja usluga na temelju okvirnog ugovora – valjano presudio da se ni iz primjenjivih propisa ni iz sudske prakse Beentjes (31/87, EU:C:1988:422) i Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) ne može izvesti zaključak da bi se uporaba životopisa u svrhu ocjenjivanja, kako tijekom faze odabira tako i tijekom faze dodjele, načelno trebala izuzeti (vidjeti t. 80. i sljedeće).

71. Prema mišljenju Općeg suda, uporaba tih dokumenata tijekom faze dodjele mogla se opravdati time da je služila utvrđivanju ekonomski najpovoljnije ponude, a ne prikladnosti ponuditeljâ da izvrše ugovor (t. 81. i 82.).

72. Opći je sud posebno naglasio činjenicu da uporaba kriterija, koji se sastoji od ocjenjivanja strategije za osposobljavanje tima predloženog da izvrši ugovor o složenim uslugama, može služiti tome da se utvrdi ekonomski najpovoljnija ponuda ako se očito radi o uslugama za koje su kvaliteta ponude i kvaliteta predloženog tima nedvojbeno povezane (t. 82.).

73. U presudi AWWW/FEACVT (T‑211/07, EU:T:2008:240, t. 58. do 63.), također donesenoj nakon presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40), Opći sud je i tu opravdano ocijenio zakonitom činjenicu da se kao kriterij za dodjelu uzima u obzir prethodno iskustvo kako bi se ocijenila kvaliteta izvršavanja usluga u mjeri u kojoj je presudio da se može uporabiti životopis iz postupka odabira te uzeti u obzir iskustvo pri ocjenjivanju kvalitete ponuditeljevog izvršenja posebnih dijelova rada koji su predmet ugovora. U istom smislu ponovno spominjem presudu Evropaïki Dynamiki/OEDT (T‑63/06, EU:T:2010:368).

74. Opći je sud već i prije presude Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) prihvatio u presudi Renco/Vijeće (T‑4/01, EU:T:2003:37) da se iskustvo poduzetnika može koristiti kao kriterij za dodjelu ( 25 ).

C – Doktrina

75. Znatan broj doktrinalnih članaka također podupire to da ocjenjivanje tehničkog tima koji se treba rasporediti za izvršenje ugovora može biti vid ponude, a ne značajka ponuditelja, i da stoga može biti čimbenik koji se uzima u obzir prilikom odabira ekonomski najpovoljnije ponude ( 26 ).

76. Kako je to opravdano naveo Lee ( 27 ): „[e]valuating an entity's ability to perform the contract on the one hand, and comparing the strengths of different teams proposed by tenderers are not the same thing. For example, an awarding authority seeking management consultancy services is likely to find that the global consultancy firms have the capacity and manpower to carry out almost any given management consultancy project. However, it is self‑evident that the success of the project will depend not on the capacity of the firm but on the specific resources made available by that firm for the project“.

77. Potom, kao što je to pravilno napomenuo Rubach‑Larsen ( 28 ): „the ECJ has opened up for the lawful choice of bidder‑related criteria as award criteria, provided that these are not essentially linked to the selection of qualified tenderers, but instead to the evaluation of the offers, and not principally related to the tenderers' experience, qualification or means, but to the quality of the works, supplies or services they have offered“ (moje isticanje).

78. Kao što je i Arrowsmith ( 29 ) pravilno istaknuo: „Lianakis does not preclude considering either the abilities of the tenderer or the qualities of the individuals or team that will be working on the contract to the extent that these are actually relevant to the quality of the work that will be done under the contract i.e. to determining which offer is the most economically advantageous. In this respect, it can be argued that on the facts of Lianakis the experience and manpower of the tenderer was not actually used to assess the quality of the services but in an arbitrary fashion that had no relevance to that question – tenderers were given higher scores for different types and extent of experience without actually considering the relevance of this to the services to be performed (which were actually of relatively low value)“ (moje isticanje).

79. Naposljetku, Treumer ( 30 ) relevantno navodi odluku Danish Complaints Board for Public Procurement ( 31 ) gdje: „[t]he Board quoted a passage from [an] earlier ruling to the effect that according to the EC public procurement rules it is not excluded that an element can be considered both in the selection and in the award stage. However, according to the Board the condition is that the element according to its content is suited to function as the basis for selection but also – owing to the character of the supply in question – is suited to assess the economically most advantageous tender. The Board found that this condition was fulfilled in the concrete case, which concerned a service where an experienced service provider would be of particular value. The Board emphasised in this context that the reliability of supply was of special importance for the task in question, namely out of consideration for maritime safety. The Board therefore found it justified to consider the extent of the experience in the award phase while it at the same time stressed that this normally is to be considered as a selection criterion“ (moje isticanje).

D – Zaključak

80. Iako razlikovanje između faze odabira ponuditelja i faze dodjele sprečava korištenje općeg prethodnog iskustva gospodarskog subjekta kao kriterija za dodjelu, ipak se posebno iskustvo konkretnog tehničkog tima koje taj potonji predlaže može za određene ugovore uzeti u obzir u svrhu ocjenjivanja ponude u fazi dodjele ugovora.

81. Kako je to poljska vlada pravilno istaknula, članak 53. Direktive 2004/18 izričito spominje kvalitetu isporuke ili usluga kao jedan od kriterija koje javni naručitelj može uzeti u obzir. U tom se okviru članak 53. stavak 1. točka (a) Direktive 2004/18 poziva na ekonomski najpovoljniju ponudu sa stajališta javnog naručitelja, a ne na najpovoljniju ponudu s obzirom na apstraktne i objektivne kriterije. Javni naručitelj mora, dakle, imati mogućnost da za odabir ekonomski najpovoljnije ponude utvrdi čimbenike koji se moraju uzeti u obzir i čije će mu ispunjenje omogućiti odabir ekonomski najpovoljnije ponude s obzirom na njegove specifične potrebe.

82. Slažem se i s portugalskom vladom kada ističe da se mogućnost, čak i nužnost, ocjenjivanja tehničke vrijednosti i same kvalitete ponude za dodjelu ugovorâ kojih su predmet pružanje intelektualnih usluga osposobljavanja i savjetovanja, kao u ovom slučaju, mora konkretizirati putem objektivnih elemenata povezanih sa sadržajem ponude. Usto, jedan od tih ključnih elemenata jest upravo naznaka konkretnih ljudskih resursa koje će ponuditelji angažirati za izvršenje ugovora, jer ta naznaka očito ne predstavlja odliku ili značajku ponuditeljâ, nego same ponude.

83. Čini mi se da to tumačenje najbolje odgovara tekstu i duhu predmetnih odredaba kao i strukturi Direktive 2004/18 (čija je svrha, ne zaboravimo, davanje veće važnosti kvalitativnim kriterijima) ( 32 ) za ugovore kojima je predmet pružanje intelektualnih usluga osposobljavanja i savjetovanja.

84. S obzirom na Direktivu 2004/18, pod kriterijem za dodjelu ugovora o javnoj nabavi moguće je dakle razumjeti ocjenjivanje tehničkih timova koje su ponuditelji objektivno i konkretno predložili za izvršenje ugovora kojima je predmet pružanje intelektualnih usluga poput osposobljavanja ili savjetovanja.

85. Naposljetku, kako je to poljska vlada pravilno navela, čini se da iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da je u ovom slučaju naručitelj zadovoljio druge zahtjeve iz Direktive 2004/18 koji se tiču nužnosti osiguranja načelâ transparentnosti i nediskriminacije predmetnog postupka javne nabave.

86. Stoga na postavljeno prethodno pitanje valja odgovoriti na način da se Direktiva 2014/18 ne protivi tomu da u određenim okolnostima za provedbu postupka javne nabave intelektualnih usluga osposobljavanja i savjetovanja javni naručitelji među čimbenicima koji čine kriterij za dodjelu javnog ugovora koriste ocjenjivanje timova koje su ponuditelji konkretno predložili za izvršenje predmetnog ugovora vodeći računa, na osnovi konkretne analize, o njihovom sastavu, dokazanom iskustvu, diplomama i ostalim stručnim kvalifikacijama. Ostvarivanje te ovlasti usklađeno je s ciljevima Direktive 2004/18 samo kad su značajke i specifične odlike osoblja od kojega se tim sastoji presudan element ekonomske vrijednosti ponude koju ocjenjuje javni naručitelj, tako da bi neovlaštena zamjena jednog od članova predloženog tima tijekom izvršavanja ugovora, sa stajališta javnog naručitelja, snizila tu vrijednost.

E – Post scriptum: nova Direktiva 2014/24

87. Iako se u ovom slučaju nova Direktiva 2014/24 ratione temporis ne primjenjuje ( 33 ), spomenut ću je ovdje radi iscrpnosti.

88. Iz članka 67. stavka 2. točke (b) Direktive 2014/24 proizlazi da je zakonodavac Unije ocijenio nužnim da se razjasne pravila o kojima se raspravlja u ovome mišljenju. Prema toj odredbi, među kriterijima za dodjelu koje naručitelj može uzeti u obzir kako bi utvrdio ekonomski najpovoljniju ponudu nalaze se: „organizacija, kvalifikacije i iskustvo osoblja angažiranog na izvršenju određenog ugovora, ako kvaliteta angažiranog osoblja može značajno utjecati na razinu uspješnosti izvršenja ugovora“.

89. Tu odredbu pojašnjava uvodna izjava 94. te direktive, u kojoj je navedeno kako slijedi: „Ako je kvaliteta zaposlenog osoblja relevantna za razinu uspješnosti izvršenja ugovora, javni naručitelji također bi trebali biti u mogućnosti kao kriterij za dodjelu koristiti organizaciju, kvalifikacije i iskustvo osoblja angažiranog za izvršenje određenog ugovora jer to može utjecati na kvalitetu izvršenja ugovora i shodno tome na ekonomsku vrijednost ponude. To bi, primjerice, mogao biti slučaj u ugovorima o intelektualnim uslugama, poput usluga savjetovanja ili arhitektonskih usluga. Javni naručitelji koji koriste tu mogućnost trebali bi osigurati, odgovarajućom primjenom ugovornih sredstava, da osoblje angažirano za izvršenje ugovora udovoljava određenim kriterijima kvalitete te da takvo osoblje može biti zamijenjeno samo uz pristanak javnog naručitelja čime se osigurava da zamjensko osoblje pruža jednakovrijednu razinu kvalitete.“

90. Namjera da se razjasne predmetna pravila u ovom slučaju već je izložena u prijedlogu direktive Europskog parlamenta i Vijeća o javnoj nabavi (COM(2011) 896 final). Naime, u njezinom obrazloženju stoji da „[r]azlikovanje između odabira ponuditelja i dodjele ugovora, što je često uzrok pogrešaka i nerazumijevanja, sada je fleksibilnije na način da javnim naručiteljima omogućuje odlučivanje o najpraktičnijem tijeku postupka (na primjer, provjera kriterija za dodjelu prije kriterija za odabir) i da kao kriterij za dodjelu uzmu u obzir organizaciju i kvalitetu osoblja koje je namijenjeno za izvršenje ugovora“.

III – Zaključak

91. Stoga predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je postavio Supremo Tribunal Administrativo odgovori na sljedeći način: Direktiva 2004/18/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama ne protivi se tomu da u određenim okolnostima za provedbu postupka javne nabave pružanja intelektualnih usluga osposobljavanja i savjetovanja javni naručitelji među čimbenicima koji čine kriterij za dodjelu ugovora o javnoj nabavi ustanovljuju čimbenik koji omogućuje ocjenjivanje timova koje su ponuditelji konkretno predložili za izvršenje ugovora, vodeći računa o njihovom sastavu, dokazanom iskustvu, provjeri diploma i ostalim stručnim kvalifikacijama. Međutim, ostvarivanje te ovlasti usklađeno je s ciljevima Direktive 2004/18 samo ako su značajke i specifične odlike osoblja od kojega se sastoji tim presudan element ekonomske vrijednosti ponude koju ocjenjuje javni naručitelj.

( 1 ) Izvorni jezik: francuski

( 2 ) SL L 134, str. 114. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)

( 3 ) Diário da República, serija 2., br. 226.

( 4 ) Nakon dostave ovog spisa na Sud Direktiva 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o javnoj nabavi i o stavljanju izvan snage Direktive 2004/18/EZ (SL L 94, str. 65.) je donesena, a stupila je na snagu u travnju iste godine.

( 5 ) Vidjeti presude Komisija/Francuska (C‑337/98, EU:C:2000:543, t. 38. do 40.) kao i Hochtief i Linde‑Kca‑Dresden (C‑138/08, EU:C:2009:627). Direktiva 2014/24 nije čak ni bila na snazi za vrijeme činjenica iz glavnog postupka.

( 6 ) Vidjeti u tom smislu presude Beentjes (31/87, EU:C:1988:422, t. 15. i 16.) kao i Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40, t. 26.).

( 7 ) Presude Beentjes (31/87, EU:C:1988:422, t. 19.); Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 54. i 59.); GAT (C‑315/01, EU:C:2003:360, t. 63. i 64.), kao i Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40, t. 29.).

( 8 ) Direktiva Vijeća 92/50/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju postupaka sklapanja ugovora o javnim uslugama (SL L 209, str. 1.), kako je izmijenjena direktivom 97/52/EZ Europskog Parlamenta i Vijeća od 13. listopada 1997. (SL L 328, str. 1., u daljnjem tekstu: Direktiva 92/50).

( 9 ) Napominjem da je tu presudu donijelo vijeće od 5 sudaca, bez mišljenja.

( 10 ) Vidjeti presudu Beentjes (31/87, EU:C:1988:422).

( 11 ) U tom kontekstu također vidjeti presudu Španjolska/Komisija (C‑641/13 P, EU:C:2014:2264).

( 12 ) U tom kontekstu određeni autori su međutim naglasili da se dvije direktive na tu temu u preostalima od svojih članaka ponešto razlikuju. Vidjeti na primjer Burgi, M. i Brandmeier, B., „Quality as an interacting award criterion under current and future EU‑law“, European Procurement & Public Private Partnership Law Review, 2014, sv. 9., br. 1, str. 23.: „Taking a closer look at the background of these judgments [Beentjes (31/87, EU:C:1988:422), Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40) i Komisija/Grčka (C‑199/07, EU:C:2009:693)], […] the wording of the previous provisions in Directive 92/50/EC, on which the court based its decision, provided for a much stricter differentiation between the selection and the award stage. […] Article 20 stated that selection criteria had to be evaluated before entering the award phase. Apart from the fact that this chronological order never was interpreted in a strict way […], the legal base for such an assumption was replaced. A provision according to Article 20 of Directive 92/50 no longer exists under current EU law“.

( 13 ) Burgi, M., i Brandmeier, B., op. cit., u istom članku naglašava da „among the non‑exhaustive list of possible award criteria in Article 53(1)(a) of Directive 2004/18/EC, the aspect of ‘delivery date and delivery period or period of completion’ was introduced as concreti[s]ation of quality in this regard. […] Apart from this, it is striking that the court gave no further justification, in any of these rulings, for the necessity of such a strict differentiation, nor did it take into account the practical need of public entities to make certain tenderer‑related aspects part of their awarding decision“.

( 14 ) Koji se odnosi na pretpostavku da „se odabire ekonomski najpovoljnija ponuda sa stajališta javnog naručitelja“, dok se stavak 1. točka (b) odnosi na pretpostavku da su javni naručitelji dodjelu ugovora utemeljili „samo na najnižoj cijeni“.

( 15 ) Vidjeti u tom smislu presude Concordia Bus Finland (C‑513/99, EU:C:2002:495, t. 59.) kao i Lianakis i dr. (C‑532/06, EU:C:2008:40, t. 29.).

( 16 ) Vidjeti Lee, P., „Implications of the Lianakis decision“, Public Procurement Law Review, 2010., str. 52.: „The recitals in the old directives were silent regarding award criteria. This change clarifies that where criteria are relevant to assess the ,performance offered’ by each tenderer, it is an appropriate and valid award criteria. This provision changes the emphasis that might have existed in the old directives, and clarifies that criteria, where they assess the ,level of performance’, must be valid criteria regardless of whether it was also a selection criterion. How else is the anticipated level of performance in a services contract to be evaluated? Does not the experience of the specific personnel offered become a necessary evaluation criterion? Perhaps the anticipated level of performance and the mere ability to perform are different. A League One soccer player has the ability to ,perform’ in a soccer match, but the anticipated level of performance would be significantly different from that of a premiership player“(moje isticanje).

( 17 ) Vidjeti Pachner, F., „Schafft die Entscheidung Lianakis des EuGH Probleme für die Vergabe geistiger Leistungen?“, ZVB, 2008, str. 285. i dalje.

( 18 ) Za isto tumačenje vidjeti inter alia Lee, P., op. cit. Kao što to Lee opravdano navodi: i) „the facts of the case [u Lianakis i dr.] go some way to undermine the contention that the municipality genuinely examined the project team rather than the firm’s size“; ii) „there is nothing explicit or implicit in the wording of the directives that leads to the conclusion that the experience of the project team cannot be, or should not be, evaluated at the award stage“i iii) “more unfortunately neither in Beentjes nor in Lianakis [i dr.] is there any rationale offered to explain the harm that could arise if ‚experience’ were considered at both stages, in particular where at selection ‚experience’ is of the entity and at award is of the project team“.

( 19 ) „U spomenutom pozivu na nadmetanje kao kriteriji za dodjelu bili su poredani kriteriji prema njihovoj važnosti: prvo, dokazano iskustvo stručnjaka stečeno tijekom izvođenja studija u posljednje tri godine, drugo, osoblje i opremljenost ureda i, treće, sposobnost izvođenja studije u predviđenom trenutku zajedno s preuzetim obvezama ureda i njegovim znanstvenim mogućnostima“ (točka 10. te presude) (moje isticanje).

( 20 ) Hölzl, F. J., i Friton, P., „Entweder – Oder: Eignungs – sind keine Zuschlagskriterien“, Neue Zeitschrift für Baurecht und Vergaberecht, 2008., str. 307. i 308.

( 21 ) Vidjeti Orthmann, M., „The experience of the bidder as award criterion in EU public procurement law“, Humboldt Forum Recht, 2014., br. 1, str. 4. On ističe da „throughout the EU, contracting authorities already seem to have adopted a flexible interpretation of the rule and to follow a pragmatic approach in dealing with the criterion ‚experience’ […] In general, contracting authorities indeed encounter the problem of experience as an award criterion mostly in cases concerning services of a more complex nature … National courts seem to have adopted a soft interpretation of the rule […] allowing the contracting authorities to take into account experience where it is linked to the subject‑matter of the contract […] and has not been established as a selection criterion [Oberlandesgericht München, odluka od 10. veljače 2011., N Verg 24/10; Oberlandesgericht Düsseldorf, odluka od 5. svibnja 2008., N Verg 5/08, Oberlandesgericht Düsseldorf, odluka od 28. travnja 2008., N Verg 1/08]“.

( 22 ) Direktiva Vijeća od 14. lipnja 1993. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe (SL L 199, str. 1.).

( 23 ) Vidjeti također točku 51. mišljenja nezavisnog odvjetnika Geelhoeda u predmetu GAT (C‑315/01, EU:C:2002:573) prema kojemu „[j]e moguće je da predmetni popis referenci bude relevantan glede iskustva i tehničkih vještina ponuditelja, ali da takav popis nije prikladan za utvrđivanje ekonomski najpovoljnije ponude. Takav popis referenci osobito ne pruža ni najmanji pokazatelj o pruženim uslugama, trošku uporabe ili drugim odgovarajućim kriterijima kako bi se odredilo koja bi ponuda za javnog naručitelja naposljetku bila najpovoljnija u ekonomskom smislu“.

( 24 ) Vidjeti Petersen, Z., „Refining the rules on the distinction between selection and award criteria – Evropaïki Dynamiki v Commission (T‑589/08)“, Public Procurement Law Review, 2011., str. NA246: „The present ruling […] interprets [the] case law [of the Court] in a flexible way, as it clearly approved the consideration of the experience and qualifications of the proposed team members when evaluating the relative advantages of the proposed project management within the third award criterion. For the purpose of that evaluation it expressly applied the test whether the applicant's tender had shown the ability of its proposed team to properly deliver the objectives of the contract […] So it seems that the General Court considers the experience and qualifications of the team members offered to perform the specific contract to be admissible considerations for the award decision. The experience and qualifications of the team offered in the tender is, according to the General Court, relevant to establish the tenderer's ability to properly deliver the contract, which clearly is a quality criterion relevant to identifying the most economically advantageous tender“.

( 25 ) Na presude Općeg suda u predmetima Evropaïki Dynamiki/EFSA (T‑457/07, EU:T:2012:671); AWWW/FEACVT (T‑211/07, EU:T:2008:240); Evropaïki Dynamiki/OEDT (T‑63/06, EU:T:2010:368), i Renco/Vijeće (T‑4/01, EU:T:2003:37) nisu podnesene žalbe.

( 26 ) Orthmann, M., op. cit., navodi veći broj članaka.

( 27 ) Lee, P., op. cit., str. 47. i 48.

( 28 ) Rubach‑Larsen, A., Selection and award criteria from a German public procurement law perspective, Public Procurement Law Review, 2009, str. 112., 119. i 120.

( 29 ) Arrowsmith, S., EU Public Procurement Law: An Introduction, University of Nottingham, 2010, str. 173. i 174.

( 30 ) Vidjeti Treumer, S., „The distinction between selection and award criteria in EC public procurement law: the Danish approach“, Public Procurement Law Review, 2009., br. 3, str. 146. do 154.

( 31 ) U predmetu Iver C. Weilbach og CO A/S v Kort- og Matrikelstyrelsen.

( 32 ) Vidjeti t. 27. ovog mišljenja.

( 33 ) Vidjeti t. 16. ovog mišljenja.