ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
44

Naposljetku, takva predmnjeva omogućuje očuvanje pravedne ravnoteže prava i interesa različitih kategorija nositelja prava, navedene u uvodnoj izjavi 31. Direktive 2001/29. Konkretno, kao što se to u biti navodi u uvodnoj izjavi 10. te direktive, kako bi umjetnici izvođači mogli nastaviti svoj kreativan i umjetnički rad, moraju dobiti odgovarajuću naknadu za korištenje fiksacija svojih izvedbi, kao što to moraju dobiti i producenti za financiranje tog rada. Međutim, u ovom slučaju, s obzirom na to da INA u svojim arhivima nema pisana ovlaštenja umjetnika izvođača ili njihovih nasljednika ili ugovore o radu koje su oni sklapali s proizvođačima predmetnih audiovizualnih programa, taj institut ne bi mogao iskoristiti dio svojeg fonda, što bi naštetilo interesima drugih nositelja prava – kao što su to realizatori predmetnih audiovizualnih djela, njihovi proizvođači, odnosno nacionalna programska društva, u čiji pravni položaj stupa INA – ili i drugih umjetnika izvođača koji su možda sudjelovali u izvedbama u okviru realizacije istih djela.
100

S tim u svezi valja podsjetiti da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, Sud nadležan uputiti nacionalni sud na elemente prava Unije koji mogu doprinijeti rješavanju problema nadležnosti koji mu se postavlja (presude od 22. listopada 1998., IN CO. GE.’90 i dr., C‑10/97 do C‑22/97, EU:C:1998:498, t. 15. i navedena sudska praksa, i od 12. prosinca 2002., Universale‑Bau i dr., C‑470/99, EU:C:2002:746, t. 43.). To osobito vrijedi kada se, kao u ovom slučaju, i kao što to proizlazi iz točaka 79. do 81. ove presude, postavljena pitanja odnose na to ispunjava li nacionalno tijelo koje je uobičajeno nadležno za rješavanje spora u kojem se pojedinac poziva na pravo koje ostvaruje na temelju prava Unije zahtjeve koji proizlaze iz prava na djelotvoran pravni lijek kako je zajamčeno člankom 47. Povelje i člankom 9. stavkom 1. Direktive 2000/78.
4

Članak 54. stavak 1. te uredbe propisuje: „Sve kontrole na terenu u skladu s ovim poglavljem, bez obzira je li dotični poljoprivrednik odabran za kontrolu na terenu u skladu s člankom 51., ili uslijed dodatnog praćenja neusklađenosti s kojima je na druge načine upoznato nadležno kontrolno tijelo, predmet su izvješća o kontroli koje izrađuje nadležno kontrolno tijelo. Kontrolno izvješće podijeljeno je na sljedeće dijelove: […] (c) […] Kada odredbe u vezi s dotičnim zahtjevom ili normom ostavljaju mogućnost da se utvrđena neusklađenost više ne prati, to se mora navesti u izvješću. To isto vrijedi u slučaju kad država članica odobri razdoblje za usklađivanje s novouvedenim normama Zajednice u skladu s člankom 26. stavkom 1. Uredbe [Vijeća] (EZ) br. 1698/2005 [od 20. rujna 2005., o potporama ruralnom razvoju iz Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) (SL 2005., L 277, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 40., str. 138.] ili razdoblje za usklađivanje mladih poljoprivrednika s postojećim normama Zajednice iz navedenog članka.”
47

U tom pogledu, Sud je već utvrdio da izuzeće od PDV‑a samo po sebi ne smije biti takvo da može prouzročiti narušavanje tržišnog natjecanja, i to na tržištu na kojem će tržišno natjecanje već u svakom slučaju biti pod utjecajem zbog prisutnosti subjekta koji isporučuje usluge svojim članovima i kojem je zabranjeno ostvarivati dobit. Stoga je činjenica da su usluge koje isporučuje udruženje izuzete, a ne činjenica da to udruženje ispunjava druge uvjete predmetne odredbe, ta koja mora moći dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja, kako bi se to izuzeće moglo uskratiti (presuda od 20. studenoga 2003., Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, t. 58.).
18

S obzirom na to da mu je Raad van State (Državno vijeće) vratio predmet, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da je vezan rješenjem koje je on prihvatio u svojoj presudi od 13. ožujka 2018. o primjeni članka 12.a stavka 2. Zakona od 15. prosinca 1980. Međutim, s obzirom na to da se tom odredbom prenosi članak 5. stavak 4. Direktive 2003/86, sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe o usklađenosti takvog rješenja s tom direktivom.
30

U tim je okolnostima Landgericht Köln (Regionalni sud u Kölnu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li članak 13. stavak 1. Uredbe br. 561/2006 tumačiti na način da ta odredba dopušta iznimke od članaka 5. do 9. [te uredbe] samo u slučaju kada se vozilom pružatelja univerzalne usluge u smislu članka 2. točke 13. Direktive 97/67 u skladu s člankom 13. stavkom 1. točkom (d) [navedene uredbe] prevoze samo i isključivo pošiljke u sklopu univerzalne usluge ili su iznimke od članaka 5. do 9. [te uredbe] dopuštene i kada predmetna vozila dodatno uz pošiljke koje prevoze u sklopu univerzalne usluge prevoze i druge pošiljke koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom? 2. Ako na prvo pitanje treba odgovoriti tako da su iznimke od članaka 5. do 9. Uredbe br. 561/2006 dopuštene i kada predmetna vozila dodatno uz pošiljke koje prevoze u sklopu univerzalne usluge prevoze i druge pošiljke koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom: (a) Koliko mora najmanje iznositi udio pošiljaka koje vozilo prevozi u sklopu univerzalne usluge? (b) Koliko najviše smije iznositi udio pošiljaka koje nisu obuhvaćene univerzalnom uslugom i koje vozilo prevozi istodobno s pružanjem univerzalnih usluga? (c) Kako se u pojedinom slučaju određuje odgovarajući udio, kako je opisan pod (a) i (b)? (d) Mora li odgovarajući udio, kako je opisan pod (a) i (b), postojati pri svakoj pojedinoj vožnji predmetnog vozila ili je dovoljna srednja vrijednost koja se odnosi na sve vožnje predmetnog vozila? 3. (a) Treba li nacionalnu odredbu države članice Unije o vremenu vožnje i razdoblju odmora za vozila i kombinacije vozila za prijevoz tereta najveće dopuštene mase veće od 2,8 do 3,5 tona, koja doslovno preuzima odredbe članka 13. stavka 1. Uredbe br. 561/2006, tumačiti isključivo na temelju prava Unije? (b) Može li nacionalni sud unatoč doslovnom prenošenju prava Unije primijeniti kriterije različite od onih prava Unije za tumačenje odredaba preuzetih iz prava Unije? 4. Protivi li se kvalifikaciji pošiljke kao pošiljke u sklopu univerzalne usluge na temelju Direktive 97/67 ako se povezano s tim nude dodatne usluge kao: – preuzimanje (bez vremenskog ograničenja), – preuzimanje (s vremenskim ograničenjem), – provjera dobi primatelja, – plaćanje pouzećem, – vozarina na teret primatelja do 31,5 kilograma, – usluga prosljeđivanja pošte, – povratnica, – odabir dana, – odabir vremena?”
56

Ne čini se ni da je potonje društvo stavljeno u nepovoljniji položaj u ranije opisanom trećem slučaju, u kojem je pozitivan rezultat stalne poslovne jedinice viši od iznosa odbitka za rizični kapital koji se odnosi na tu poslovnu jedinicu. Naime, kada je riječ o rezidentnom društvu sa stalnom poslovnom jedinicom u Belgiji, čini se da se učinci tog odbitka ograničavaju na sastavni dio njegove porezne osnovice, koji se odnosi na pozitivan rezultat koji je ta poslovna jedinica ostvarila, a da se pritom ne smanjuje porezna osnovica potonjeg društva, kako ona proizlazi iz prihoda koje je ono steklo. Stoga se u ovom posljednjem slučaju čini da okolnost da to društvo može provesti odbitak za rizični kapital koji se odnosi na njegovu poslovnu jedinicu, dok rezidentno društvo koje ima stalnu poslovnu jedinicu u drugoj državi članici čiji je prihod izuzet od poreza u Belgiji u skladu s ugovorom o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja to ne može provesti, ne može imati za posljedicu to da porezna osnovica tog društva bude viša od porezne osnovice prvog društva.
72

Budući da Komisija upućuje na da se u planovima o kvaliteti zraka mora navesti datum do kojeg će doći do usklađenosti s graničnim vrijednostima utvrđenima u Prilogu XI. Direktivi 2008/50, Francuska Republika ističe da nijedna odredba te direktive izričito ne nalaže tijelima država članica da u svojim planovima navedu takav datum. Naime, među informacijama koje treba uključiti u lokalne, regionalne ili nacionalne planove za poboljšanje kvalitete zraka, Prilog XV. navedenoj direktivi predviđa da se u njima moraju nalaziti „vremenski plan provedbe” i „procjena planiranog poboljšanja kvalitete zraka i očekivanog vremena potrebnog za postizanje tih ciljeva”. No, iz toga ne proizlazi da se u navedenim planovima mora navesti datum do kojeg će doći do usklađivanja s graničnim vrijednostima. Izraz „postizanje tih ciljeva” odnosi se na ciljeve poboljšanja kvalitete zraka utvrđene u tim planovima, a ne na usklađivanje s graničnim vrijednostima utvrđenima u tom prilogu.
6

U članku 7. stavcima 2. do 4. te uredbe predviđeno je: „2. Svako nadležno tijelo treba poduzeti potrebne mjere da bi osiguralo da barem sljedeći podaci budu objavljeni u Službenom listu Europske unije, najmanje jednu godinu prije objave poziva na dostavu ponuda ili jednu godinu prije izravnog sklapanja: (a) ime i adresa nadležnog tijela; (b) vrsta predviđenog sklapanja; (c) usluge i područja potencijalno obuhvaćena sklapanjem. Nadležna tijela mogu odlučiti ne objaviti ove podatke ako se ugovor o javnim uslugama odnosi na manje od 50000 godišnje prevezenih kilometara usluga javnog prijevoza putnika. Ako se ovi podaci promijene nakon njihove objave, nadležno tijelo na odgovarajući način objavljuje ispravak što je prije moguće. Ovaj ispravak ne dovodi u pitanje datum objave izravnog odabira ili poziva na dostavu ponuda. Ovaj se stavak ne primjenjuje na članak 5. stavak 5. 3. U slučaju izravnog sklapanja ugovora o javnim uslugama željezničkim prijevozom [željezničkog prijevoza], kako je određeno člankom 5. stavkom 6., nadležno tijelo treba objaviti sljedeće podatke u roku jedne godine od sklapanja: (a) naziv ugovorne stranke, njezinu vlasničku strukturu i, ako je to prikladno, naziv subjekta ili subjekata koji nad njom imaju zakonski nadzor; (b) trajanje ugovora o javnim uslugama; (c) opis usluga prijevoza putnika koje će se obavljati; (d) opis parametara financijske naknade; (e) ciljeve u smislu kvalitete, kao što su točnost, pouzdanost i mjerodavne nagrade i sankcije; (f) uvjete vezane uz nužno potrebna sredstva. 4. Ako to zainteresirana stranka zatraži, nadležno tijelo joj treba proslijediti razloge svoje odluke o izravnom sklapanju ugovora o javnim uslugama.”
17

Na temelju članka 1. odjeljka 2. dijela A stavka 2. Priloga I. decreto n. 264 – Regolamento recante criteri indicativi per agevolare la dimostrazione della sussistenza dei requisiti per la qualifica dei residui di produzione come sottoprodotti e non come rifiuti (Uredba br. 264 o pravilima koja se odnose na indikativne kriterije za olakšavanje dokazivanja postojanja uvjeta za kvalifikaciju ostataka proizvodnje kao nusproizvoda, a ne kao otpada), od 13. listopada 2016. (GURI br. 38, od 15. veljače 2017.): „Na temelju propisa primjenjivih na datum stupanja na snagu ove uredbe, za proizvodnju energije gorivom mogu se koristiti samo proizvodi iz ostataka biomase iz Priloga X. u dijelu V. [Zakonodavne uredbe br. 152/2006] i članka 2.a Uredbe sa zakonskom snagom br. 171 od 3. studenoga 2008., ne dovodeći u pitanje buduće odredbe kojima se izričito uređuje uporaba proizvoda iz ostataka biomase kao gorivo. U slučaju namjene za proizvodnju energije izgaranjem, tvari iz članka 185. [Zakonodavne uredbe br. 152/2006] u svakom slučaju podliježu sustavu otpada samo ako nisu navedene u odredbama iz ovog stavka.”
10

Opći sud je pobijanom presudom tu tužbu u cijelosti odbio. Opći sud je u točkama 53. do 59. pobijane presude prije svega smatrao da žalbeno vijeće nije moglo temeljiti spornu odluku na članku 80. stavku 1. Uredbe br. 207/2009 jer nedostatak u obrazloženju ne predstavlja očitu postupovnu pogrešku u smislu te odredbe. Opći sud zatim je u točkama 60. do 88. i 92. do 95. pobijane presude ocijenio da se sporna odluka može temeljiti na općem pravnom načelu koje dopušta povlačenje nezakonitih upravnih akata, s obzirom na to da su ispunjeni uvjeti za primjenu tog načela. Iako je EUIPO počinio pogrešku u izboru pravne osnove sporne odluke, Opći je sud u točki 89. pobijane presude podsjetio da takva pogreška dovodi do poništenja predmetnog akta samo ako može imati posljedice za njegov sadržaj. Budući da je u točkama 90. i 91. pobijane presude utvrdio da pogreška žalbenog vijeća u pogledu odabira pravne osnove ne opravdava poništenje sporne odluke, Opći sud odbio je tužbu.
123

Zatim valja podsjetiti na to da, na temelju članka 69. stavka 1. Zakona o redovnim sudovima, zainteresirani suci moraju podnijeti zahtjev za produljenje obnašanja sudačkih dužnosti najranije dvanaest, a najkasnije šest mjeseci prije dosezanja uobičajene dobne granice za odlazak u mirovinu. Osim toga, kao što je to Komisija navela u svojim pisanim očitovanjima i na raspravi a da to Republika Poljska nije osporila, navedena odredba ministru pravosuđa ne određuje rok u kojem u tom pogledu mora donijeti svoju odluku. Ta odredba može produljiti razdoblje nesigurnosti predmetnog suca, u kombinaciji s odredbom članka 69. stavka 1.b tog istog zakona, koja predviđa da, ako postupak u vezi s produljenjem obnašanja sudačke dužnosti nije okončan prije nego što je sudac navršio uobičajenu dob za odlazak u mirovinu, on ostaje na svojoj dužnosti do okončanja navedenog postupka. Iz prethodno navedenog proizlazi da je diskrecijom ministra pravosuđa obuhvaćeno i razdoblje tijekom kojeg su suci tako prepušteni iščekivanju njegove odluke, nakon što su zatražili produljenje obnašanja svojih dužnosti.
10

Člankom 14. stavkom 1. iste uredbe propisuje se: „Kada je vjerovnik u državi članici ishodio izvršivu presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojom se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika te vjerovnik ima razloga vjerovati da dužnik ima jedan ili više računa u banci u određenoj državi članici, ali ne zna ni ime i/ili adresu banke ni IBAN, BIC ili neki drugi bankovni broj kojim se može identificirati banka, on može zatražiti da sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu od tijela za informacije države članice izvršenja zatraži dobivanje informacija potrebnih za omogućavanje identifikacije banke ili banaka i jednog ili više računa dužnika. Ne dovodeći u pitanje prvi podstavak, vjerovnik može podnijeti zahtjev iz tog podstavka kada presuda, sudska nagodba ili vjerodostojna isprava koju je vjerovnik ishodio još uvijek nije izvršiva i ako je iznos koji treba blokirati znatan, uzimajući u obzir relevantne okolnosti, a vjerovnik je dostavio dostatne dokaze da uvjeri sud da postoji hitna potreba za informacijama o računu jer bez tih informacija postoji opasnost da bi naknadno izvršenje tražbine vjerovnika u odnosu na dužnika vjerojatno bilo ugroženo i da bi to naposljetku moglo dovesti do znatnog pogoršanja financijske situacije vjerovnika.”
26

Kao prvo, valja istaknuti da potrošnja energenata u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku ne može dovesti do primjene iznimke od oporezivog događaja kojim nastaje obveza plaćanja poreza za one energente koji se koriste za proizvodnju energije koja sama po sebi nije namijenjena proizvodnji energenata. To je osobito slučaj, kao što je to tužitelj u glavnom postupku potvrdio na raspravi, s upotrebom toplinske energije proizvedene u termoelektrani njegova poduzeća za potrebe grijanja prostorija tog poduzeća.
46

Uvodno treba podsjetiti na to da je članak 11. Direktive POU, na koji se djelomično odnosi to pitanje, tumačen na način da je njegovo područje primjene ograničeno na aspekte spora koji se odnose na pravo javnosti na sudjelovanje u postupku odlučivanja sukladno detaljnim pravilima koja su u tom području utvrđena direktivom. Suprotno tomu, isključeni su postupci preispitivanja koji se odnose na svako drugo pravilo iz te direktive i, a fortiori, na svako drugo zakonodavstvo, bilo Unijino ili ono država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 15. ožujka 2018., North East Pylon Pressure Campaign i Sheehy, C‑470/16, EU:C:2018:185, t. 36. i 39.).
23

Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da točka FCL.065 Priloga I. Uredbi br. 1178/2011 uz određena ograničenja dopušta imateljima dozvole pilota da nastave raditi kao piloti zrakoplova u komercijalnom zračnom prijevozu u dobi od 60 do 64 godine. Naime, on naglašava da ta odredba ne zabranjuje imateljima dozvole pilota da obavljaju svoje dužnosti u komercijalnom zračnom prijevozu sve do navršenih 65 godina.
70

Kada je, kao drugo, riječ o ispitivanju selektivnosti mjere o kojoj je riječ u glavnim predmetima, do koje može doći zbog činjenice da se naknada za korištenje kopnenih voda za proizvodnju električne energije ne primjenjuje na proizvođače hidroelektrične energije koji djeluju u slivovima koji se nalaze na području samo jedne autonomne zajednice, valja podsjetiti da, prema sudskoj praksi Suda, referentni pravni okvir za ocjenu selektivnosti mjere ne mora nužno biti određen unutar granica područja predmetne države članice, nego to može biti onaj s područja u okviru kojeg regionalna ili lokalna vlast izvršava nadležnost koju ima na temelju ustava ili zakona. To je tako ako to tijelo ima pravni i činjenični status na temelju kojeg je dovoljno autonomno u odnosu na središnju vladu države članice, što dovodi do toga da, na temelju mjera koje donosi, temeljnu ulogu u definiciji političkog i gospodarskog okruženja u kojem poduzetnici djeluju ima to tijelo, a ne središnja država (vidjeti u tom smislu presudu od 26. travnja 2018., ANGED, C‑233/16, EU:C:2018:280, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
27

U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Wien (Upravni sud u Beču) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „Treba li se članak 288. UFEU‑a u vezi s člankom 5. stavkom 4. [Direktive 91/676] ili s člankom 5. stavkom 5. u vezi s Prilogom I. dijelom A točkom 2. [te direktive] tumačiti na način da su (a) javni isporučitelj vode, […] s obzirom na to da je zbog navodno nedostatnih planova djelovanja (budući da je na području ovog isporučitelja vodne usluge prekoračena vrijednost od 50 mg/l koncentracije nitrata u vodi), obvezan provoditi mjere prerade vode, […] (b) potrošač […] koji je zakonski ovlašten koristiti vodu iz vlastitog kućnog zdenca […], ali koji, zbog navodno nedostatnih planova djelovanja jer koncentracija nitrata u vodi njegova mjesta crpljenja vode (kućni zdenac) prekoračuje vrijednost od 50 mg/l, ne može koristiti svoje zakonsko, iako ograničeno, pravo korištenja podzemnih voda na svojem zemljištu, […] (c) općina [koja] […] koristi odnosno stavlja na raspolaganje općinski zdenac […] samo kao zdenac s vodom koja nije za piće […], s obzirom na to da [zbog navodno nedostatnih planova djelovanja] vrijednost koncentracije nitrata u vodi u mjestu crpljenja vode prekoračuje 50 mg/l te nije moguće korištenje vode kao vode za piće, [izravno zahvaćeni u smislu sudske prakse Suda, u ovom slučaju zato što Direktiva Vijeća 91/676 nije pravilno prenesena, zbog čega su im u okviru te direktive priznata subjektivna prava] – za izmjenu već donesenog nacionalnog programa djelovanja za prijenos Direktive [91/676], (prema članku 5. stavku 4. [te direktive]) na način da se donesu strože mjere radi postizanja ciljeva iz članka 1. [navedene direktive], posebice postizanja vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l, – za donošenje dodatnih mjera ili pojačanih djelovanja (prema članku 5. stavku 5. Direktive [91/676]) radi ostvarenja ciljeva iz članka 1. [te direktive], posebice postizanja vrijednosti koncentracije nitrata u podzemnim vodama iz pojedinih mjesta crpljenja do najviše 50 mg/l? Pri tome je u sva tri slučaja osigurana zaštita zdravlja potrošača: u slučajevima navedenima pod (b) i (c) crpljenjem vode od isporučitelja vodne usluge (s obveznim priključivanjem i pravom na priključivanje) ili, u slučaju spomenutom pod (a), odgovarajućim mjerama prerade vode.”
5

U skladu s člankom 71. navedene direktive koji se odnosi na „Podugovaranje”: „[…] 2. U dokumentaciji o nabavi javni naručitelj može zahtijevati, ili država članica može od njega tražiti da zahtijeva, da ponuditelj u svojoj ponudi navede dio ugovora koji možda namjerava dati u podugovor trećim stranama i sve predložene podugovaratelje. […] 5. U slučaju ugovora o radovima i s obzirom na usluge koje se pružaju u prostoru pod izravnim nadzorom javnog naručitelja, nakon dodjele ugovora i najkasnije nakon što započne izvršenje ugovora, javni naručitelj zahtijeva od glavnog ugovaratelja da naznači javnom naručitelju ime, podatke za kontakt i zakonske predstavnike svojih podugovaratelja uključenih u te radove ili usluge ako je to poznato u tom trenutku. Javni naručitelj od glavnog ugovaratelja traži da obavijesti javnog naručitelja o svim promjenama u tim podacima za vrijeme trajanja ugovora, kao i o podacima koji se traže za sve nove podugovaratelje koje on naknadno uključi u te radove ili usluge. Neovisno o prvom podstavku, države članice mogu propisati obvezu dostavljanja traženih podataka izravno glavnom ugovaratelju. Ako je to potrebno za potrebe ovog članka stavka 6. točke (b), uz tražene podatke mogu biti priložene osobne izjave podugovaratelja, kao što je navedeno u članku 59. Provedbene mjere sukladno stavku 8. ovog članka mogu određivati da podugovaratelji koji se uključe nakon dodjele ugovora dostavljaju potvrde i druge popratne dokumente umjesto osobne izjave. Prvi se podstavak ne primjenjuje na dobavljače. Javni naručitelji mogu proširiti ili od njih države članice mogu zahtijevati da prošire obveze navedene u prvom podstavku na primjerice: (a) ugovore o nabavi robe, na ugovore o uslugama osim onih koji se odnose na usluge koje se pružaju u prostorijama pod izravnim nadzorom javnog naručitelja ili na dobavljače uključene u ugovore o radovima ili uslugama; (b) podugovaratelje podugovarateljâ glavnog ugovaratelja ili na subjekte koji se nalaze niže u podugovarateljskom lancu. 6. S ciljem izbjegavanja kršenja obveza iz članka 18. stavka 2., moguće je poduzeti odgovarajuće mjere, kao što su: (a) Ako nacionalno pravo države članice predviđa mehanizam zajedničke odgovornosti između podugovaratelja i glavnog ugovaratelja, dotična država članica osigurava primjenu mjerodavnih pravila u skladu s uvjetima iz članka 18. stavka 2. (b) Javni naručitelji mogu, u skladu s člancima 59., 60. i 61., provjeriti ili od njih države članice mogu zatražiti da provjere postoji li osnova za isključenje podugovaratelja u skladu s člankom 57. U takvim slučajevima, javni naručitelj zahtijeva da gospodarski subjekt zamijeni podugovaratelja za kojega je provjera pokazala da postoji obvezujuća osnova za isključenje. Javni naručitelj može zatražiti ili od njega država članica može zatražiti da gospodarski subjekt zamijeni podugovaratelja za kojega je provjera pokazala da postoji neobvezujuća osnova za isključenje. […]”
14

U skladu s člankom 106.a stavkom 1. Vreemdelingenweta 2000 (Zakon o strancima iz 2000.) od 23. studenoga 2000. (Stb. 2000., br. 495), kako je izmijenjen posredstvom wet tot wijziging van de Vreemdelingenwet 2000 in verband met de uitbreiding van het gebruik van biometrische kenmerken in de vreemdelingenketen in verband met het verbeteren van de identiteitsvaststelling van de vreemdeling (Zakon o izmjeni Zakona iz 2000. o strancima glede proširenog korištenja biometrijskih identifikatora u okviru suradnje između nadležnih tijela u vezi sa strancima radi poboljšanja identifikacije stranih državljana) od 11. prosinca 2013. (Stb. 2014., br. 2) (u daljnjem tekstu: Zakon o strancima): „Prikaz lica i prikaz otisaka deset prstiju stranog državljanina mogu se, kada se takva mogućnost ne predviđa europskim uredbama koje se odnose na biometrijske podatke iz stavka 1., uzeti i obrađivati kako bi se utvrdio njegov identitet radi provedbe ovog zakona. Prikazi lica i otisaka prstiju uspoređuju se s onima koji se nalaze u sustavu arhiviranja stranih državljana.”
42

Međutim, također valja podsjetiti na to da, u tom kontekstu, kao što to proizlazi iz članka 15. stavka 1. Direktive 2000/31 i kao što je to navedeno u točki 34. ove presude, sud države članice ne može, s jedne strane, izdati davatelju usluga smještaja informacija na poslužitelju nalog kojim se potonjemu nalaže da općenito nadzire informacije koje pohranjuju niti ga, s druge strane, obvezati da aktivno traži činjenice ili okolnosti na kojima se temelji nezakoniti sadržaj.