13

Člankom 37. loi no 2003‑8, du 3 janvier 2003, relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie (Zakon br. 2003‑8 od 3. siječnja 2003. o tržištima plina i električne energije i javnoj usluzi opskrbe električnom energijom, JORF od 4. siječnja 2003., str. 265.), kojim je izmijenjen Zakon br. 2000‑108, bilo je određeno: „I. – Stavak I. u članku 5. Zakona br. 2000‑108 […] mijenja se i glasi: ‚I. – Troškovi koji se mogu pripisati zadaćama javne usluge koje su povjerene operatorima električne energije u cijelosti se nadoknađuju. Oni obuhvaćaju: (a) u području proizvodnje električne energije: 1° dodatne troškove koji eventualno proiziđu iz primjene članaka 8. i 10. u odnosu na troškove koje izbjegne Électricité de France ili eventualno distributeri koji nisu nacionalizirani, navedeni u članku 23. Zakona br. 46‑628 od 8. travnja 1946. [o nacionalizaciji električne energije i plina] kojih bi se to moglo ticati. Iste vrijednosti izbjegnutih troškova služe kao referentna vrijednost za određivanje dodatnih troškova koji se nadoknađuju kada se predmetnim postrojenjima koristi Électricité de France ili distributer koji nije nacionaliziran. Kada je predmet ugovora otkup električne energije koju proizvodi postrojenje za proizvodnju koje se nalazi na području koje nije spojeno na mrežu kontinentalne Francuske, u odnosu na dio koji se odnosi na proizvodnju dodatni troškovi izračunavaju se prema utvrđenim tarifnim stavkama za prodaju tarifnim kupcima; 2° dodatne troškove proizvodnje u područjima koja nisu spojena na mrežu kontinentalne Francuske koji zbog posebnosti proizvodnog parka svojstvenih prirodi tih područja nisu obuhvaćeni dijelom koji se tiče proizvodnje u tarifama za prodaju tarifnim kupcima ili eventualnim gornjim granicama cijene predviđenima stavkom I. članka 4. ovog zakona; (b) u području opskrbe električnom energijom: 1° gubitak prihoda i troškove koje opskrbljivači električnom energijom snose zbog primjene posebne tarife za ‚proizvod za osnovne potrebe’, navedene u članku 4. stavku I. posljednjem podstavku. 2° troškove koje opskrbljivači električnom energijom snose zbog svojeg sudjelovanja u sustavu uspostavljenom radi osoba koje se nalaze u teškoj imovinskoj situaciji, navedenom u članku 2. stavku III. točki 1°. Ti se troškovi uzimaju u obzir do visine postotka troškova koje opskrbljivač snosi na temelju posebne tarife za ‚proizvod za osnovne potrebe’, navedene u prethodnom podstavku. Taj postotak utvrđuje ministar nadležan za energetiku. Ti troškovi računaju se na temelju primjerene računovodstvene evidencije operatora koji snose te troškove. Nadzor te računovodstvene evidencije, ustanovljene sukladno pravilima Energetske regulatorne agencije, na trošak operatora koji snose te troškove obavlja njihov revizor ili, za javna poduzeća, njihov javni računovođa. Energetska regulatorna agencija može na trošak operatora naložiti da te evidencije provjeri nezavisno tijelo. Ministar nadležan za energetiku svake godine propisuje iznos tih troškova na prijedlog Energetske regulatorne agencije. Nadoknađivanje tih troškova operatorima koji ih snose osigurava se doprinosima koje duguju krajnji potrošači električne energije koji se nalaze na državnom području. Iznos prethodno navedenih doprinosa izračunava se razmjerno količini potrošene električne energije. Međutim, električna energija koju je proizvođač proizveo za vlastitu uporabu ili ona koju je krajnji potrošač za vlastitu uporabu kupio od treće osobe koja upravlja postrojenjem za proizvodnju na mjestu potrošnje uzima se u obzir za potrebe izračuna doprinosa tek od 240 milijuna kilovatsati godišnje i po mjestu proizvodnje. Iznos doprinosa koji s obzirom na mjesto potrošnje duguju krajnji potrošači navedeni u prvom podstavku stavka I. članka 22. ne može prelaziti 500.000 [eura]. Iznos doprinosa primjenjiv na svaki kilovatsat računa se tako da doprinosi pokriju sve troškove predviđene u točkama (a) i (b) kao i troškove upravljanja koje snosi Caisse des dépôts et consignation [(Depozitni i založni fond, Francuska, u daljnjem tekstu: Depozitni fond)] navedene u daljnjem tekstu. Ministar nadležan za energetiku svake godine utvrđuje taj iznos na prijedlog Energetske regulatorne agencije. Doprinos primjenjiv na svaki kilovatsat ne smije prelaziti 7 % prodajne cijene po kilovatsatu, ne uključujući pretplate i bez poreza, što odgovara ugovaranju snage 6 kVA bez ograničenja i promjene cijena ovisno o dobu dana i godišnjem dobu. […]”