ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50.

Stoga treba naglasiti da Direktiva 2000/78 nije jedini propis prava Unije koji pruža zaštitu od nezakonite diskriminacije, neovisno o tome temelji li se ona na vjeri, spolnoj orijentaciji ili nekoj drugoj osnovi navedenoj u članku 21. Povelje. Posljedica presude Léger, i drugih presuda, na glavni postupak je da sve odredbe Okvirnog sporazuma, uključujući njegov članak 5. i pravila o pravnim lijekovima koja su povezana s tim člankom (vidjeti dodatno točke 63. do 77. ovog mišljenja), treba tumačiti u skladu s načelom jednakog postupanja u skladu s člankom 20. Povelje i zabranama koje se spominju u članku 21. stavku 1. Povelje, uključujući zabranu diskriminacije na temelju religije ili uvjerenja, s obzirom na to da je ta zabrana predviđena u odredbi primarnog prava Unije, to jest u članku 21. Povelje ( 44 ). Isto vrijedi u odnosu na članak 47. Povelje, s obzirom na važnost koju za rješavanje spora ima ustaljena sudska praksa u pogledu pravilâ o pravnim lijekovima koja su povezana s člankom 5. Okvirnog sporazuma, a koja su obuhvaćena člankom 47. Povelje ( 45 ).
17.

U listopadu 2013. tužitelj br. 2. zatražio je da mu se za razdoblje od srpnja 2005. do svibnja 2013. obračunaju kamate na iznos od 367081,58 eura. U pogledu tog zahtjeva porezna uprava je zaključila da pravo na kamate u skladu s člankom 205.a BAO‑a postoji samo za razdoblje od 1. siječnja 2012. do 8. travnja 2013. (u iznosu od 10021,32 eura). Žalbu podnesenu protiv tog rješenja sud je djelomično prihvatio 29. svibnja 2017. na način da je tužitelju br. 2. priznao zatezne kamate i za razdoblje od 2. rujna 2005. do 9. ožujka 2008. Revizijom porezne uprave podnesenom protiv te presude osporava se samo priznavanje zateznih kamata za razdoblje od 2. rujna 2005. do 9. ožujka 2008.
52.

No, smatram da je rasuđivanje koje je Opći sud iznio po analogiji zahvaćeno pogreškom koja se tiče prava. Naime, valja zaključiti da se u članku 9. stavku 4. drugoj rečenici Uredbe br. 1073/1999 samo utvrđuje da „[i]nstitucija, tijelo, ured ili agencija pokreće na temelju unutarnjih istraga stegovne ili sudske postupke kako nalažu te istrage”. Usto, kao što to proizlazi iz naslova njezina članka 9., predmetna odredba uređuje, među ostalim, „mjer[e] poduzet[e] nakon istrage” koju je OLAF proveo jer se navedena odredba inače tiče samo istraga koje je on proveo. Prema tome, uzimajući u obzir tekstualno i kontekstualno tumačenje, predmet članka 9. stavka 4. druge rečenice Uredbe br. 1073/1999 nije ni uređivanje ni ograničavanje Komisijine ovlasti i manevarskog prostora glede mogućnosti pokretanja sudskog progona ili sudjelovanja, osobito putem imovinskopravnog zahtjeva, u sudskom postupku, i to neovisno o njezinim ovlastima ili dužnostima u pogledu mjera koje treba poduzeti na temelju OLAF‑ovih istraga.
69.

Što se tiče opasnosti od dvostrukog oporezivanja, jasno je da kriterij registracije ne može sam po sebi otkloniti takvu opasnost, s obzirom na to da, kao što to dokazuje glavni predmet, brod može biti upisan u dva ili više različita upisnika i posljedično, biti više ili manje izravno povezan s najmanje dvije države. Također je točno da, do sada, pravo kojim se uređuju upisnici brodova nije bilo predmet ikakvog usklađivanja, niti na razini međunarodnog prava ni na razini prava Unije, na način koji bi isključio upis istog broda u upisnike dvaju različitih država. Posljedično, u slučaju dvostrukog upisa u Uniji, svaku od dvije države moglo bi se smatrati državom članicom u kojoj je vozilo registrirano, što bi moglo dovesti do dvostrukog oporezivanja.
18.

U tim je okolnostima Raad van State (Državno vijeće, Nizozemska) prekinuo postupak i uputio Sudu sljedeća prethodna pitanja: 1. (a) Treba li članak 5. stavak 1. Direktive 2008/68/EZ tumačiti na način da mu je protivan zahtjev, sadržan u dozvoli izdanoj punionici UNP‑a, prema kojem dotičnu punionicu UNP‑a smije opskrbljivati isključivo toplinski izolirana cisterna za UNP, dok takva obveza nije izravno propisana jednom ili više prijevoznika koji obavljaju prijevoz cisternama za UNP? (b) Je li za davanje odgovora na prvo pitanje relevantno to da je država članica s organizacijama sudionika na tržištu UNP‑a (uključujući upravitelje punionica UNP‑a, proizvođače, prodavače i prijevoznike UNP‑a) sklopila sporazum Safety Deal hittewerende bekleding op LPG‑autogastankwagens [(Sigurnosni sporazum o toplinskoj izolaciji cisterni za UNP – autoplin)], kojim su se njegove stranke obvezale da će upotrebljavati toplinsku izolaciju, a dotična država članica je s tim u vezi donijela okružnicu Circulaire effectafstanden externe veiligheid LPG‑tankstations voor besluiten met gevolgen voor de effecten van een ongeval [(Okružnica o sigurnosnim udaljenostima u vezi s vanjskom sigurnošću punionica UNP‑a za potrebe rješenjâ u vezi s posljedicama havarije)] kojom je propisana dodatna politika upravljanja rizikom koja polazi od pretpostavke da će se punionice UNP‑a opskrbljivati isključivo toplinski izoliranim cisternama? 2. (a) Ako nacionalni sud […] ocjenjuje zakonitost rješenja o izvršenju kojim se želi ostvariti ispunjenje zahtjeva iz dozvole koji se više ne može pobijati i koji je protivan pravu Unije: – dopušta li pravo Unije, a osobito sudska praksa Suda o nacionalnoj postupovnoj autonomiji, to da nacionalni sud načelno smatra da je takav uvjet za izdavanje dozvole zakonit, osim ako je to u očitoj suprotnosti s nadređenim pravom, uključujući pravo Unije? Ako je to slučaj, postavlja li pravo Unije za tu iznimku (dodatne) uvjete? – ili pak pravo Unije – uzimajući u obzir, među ostalim, presude Suda u predmetima Ciola (C‑224/97, EU:C:1999:212) i ED & F Man Sugar (C‑274/04, EU:C:2006:233) – podrazumijeva da nacionalni sud mora izuzeti od primjene takav uvjet za izdavanje dozvole zbog njegove suprotnosti s pravom Unije? (b) Je li za odgovor na pitanje 2.(a) relevantno to ima li rješenje o izvršenju obilježja odštete ili kaznene sankcije?”
35.

Ukratko, čini se da je slijed događaja bio „gubitak povjerenja koji povjerenik navodi – odluka Komisije – navodna šteta”. Ne čini se da je bio „navodni povjerenikov protupravni čin – navodna šteta”. U takvom scenariju, to jest ako radnju koja je prouzročila navodnu štetu (kako imovinsku – neostvareni dohodak koji bi Komisija tuženiku inače isplatila, tako i neimovinsku – utjecaj na tuženikov ugled ( 13 )) zapravo čini službena odluka institucije Unije (konkretno Komisije), nije mi jasno zašto je uopće potrebno razmatrati opseg tuženikova imuniteta. S obzirom na to, očito je da je autor te odluke tuženik, to jest Komisija (ili pak Europska unija, koju zastupa Komisija).
27.

U potporu toj žalbi žalitelj iz kasacijskog postupka iznio je da 31. svibnja 2017., u trenutku kada su ga belgijska tijela saslušala u okviru određivanja države članice odgovorne za razmatranje njegova zahtjeva za međunarodnu zaštitu, on još nije mogao istaknuti činjenicu da je, s jedne strane, njegov brat naknadno stigao u Belgiju i u toj državi članici podnio zahtjev za azil i, s druge strane, da su belgijska tijela prihvatila odgovornost za razmatranje potonjeg zahtjeva. Na taj se novi element mogao pozvati tek u svojoj tužbi protiv odluke od 1. kolovoza 2017. Žalitelj iz kasacijskog postupka tvrdio je da su belgijska tijela trebala zajedno ispitati zahtjeve za azil koje su podnijeli on i njegov brat zbog zajedničkih elemenata koji se odnose na progon koji su obojica pretrpjela. U tom pogledu, iz kasacijskog postupka osporava odbijanje Conseila du contentieux des étrangers (Vijeće za sporove u vezi sa strancima) da uzme u obzir tu novu okolnost koja je nastala nakon odluke od 1. kolovoza 2017. i to što je on samo proveo nadzor zakonitosti, iako je navedena okolnost mogla biti odlučujuća u svrhu pravične analize njegova zahtjeva za azil i spriječiti donošenje odluke o njegovu transferu.
99.

Kad bi se taj pristup prihvatio, to bi značilo da se kriterij gospodarstva zamjenjuje kriterijem korisnika. Neovisno o SBP‑u gospodarstva na kojem C. J. posluje, on bi imao pravo na potporu ako njegov udio u vlasništvu nad tim gospodarstvom ne premašuje SBP utvrđen nacionalnim pravilom.
48.

U tom pogledu, najprije, iz teksta članka 15. stavka 1. Direktive o boravku proizlazi da se odluke kojima se ograničava slobodno kretanje odnose na građane Unije i članove njihovih obitelji ( 23 ). Što se tiče građana Unije, odluka o protjerivanju može se stoga donijeti zbog nepoštovanja uvjeta predviđenih u članku 6. stavku 1. (boravak do tri mjeseca) ili u članku 7. stavku 1. točkama (a) do (c) (boravak dulji od tri mjeseca) te direktive, kao što se to ističe u točkama 38. i 40. ovog mišljenja. Što se tiče članova obitelji, takva se odluka također može donijeti zbog nepoštovanja uvjeta izvedenog prava na boravak ili zadržavanja tog prava, kao što se to navodi u točki 42. ovog mišljenja.
35.

Kao što je to objasnio sud koji je uputio zahtjev, državni tajnik ne razmatra neovjerene dokumente koje je tražitelj azila dostavio u okviru naknadnog zahtjeva jednostavno zbog toga što ih se ne smatra „novim elementima ili utvrđenjima”. To znači da su oni odbačeni već s obzirom na prvi kriterij iz članka 40. stavka 2., a ne s obzirom na drugi kriterij iz članka 40. stavka 3. Direktive o postupcima. Kako ću to objasniti u nastavku, smatram da ex ante pravilo ili takva praksa jednostavno nije u skladu s člankom 40. stavcima 2. i 3. te direktive. Naravno da mogu postojati mnogi slučajevi u kojima su neovjereni dokumenti bezvrijedni u smislu svoje dokazne snage, osobito ako čak i površno čitanje pokazuje da su izrađeni u tu svrhu. Ipak, ne mogu se svi takvi neovjereni dokumenti jednostavno odbaciti: mnogo toga ovisit će o pitanjima konteksta, relevantnosti, izvedivosti provjere vjerodostojnosti, a možda čak u nekim slučajevima i o teretu koji bi svaki pokušaj utvrđenja vjerodostojnosti dokumenata nametnuo tijelu odlučivanja.
1.

George Orwell je 1946. na sljedeći način prokomentirao kampanju „Keep Death off the Roads” („Spriječimo smrt na cestama”), koju je u to vrijeme vodila bivša država članica Europske unije: „Ako doista želite spriječiti smrt na cestama, morate preustrojiti cijeli cestovni sustav na način da sudari postanu nemogući. Razmislite što to znači (primjerice, cijeli London bi se morao srušiti i ponovno izgraditi) i uvidjet ćete da to trenutačno ne može učiniti nijedna država. Sve manje od toga bile bi palijativne mjere, koje se u konačnici svode na povećavanje opreza ljudi.” ( 2 )
2.

Doduše, baze podataka mogu u pravu država članica biti zaštićene autorskim pravom. Međutim, ta zaštita obično zahtijeva određeni stupanj originalnosti prilikom odabira ili raspoređivanja podataka. No, kako bi baza podataka bila korisna, ona mora, koliko je to moguće, biti iscrpna, a podaci raspoređeni prema redoslijedu relevantnom za vrstu dotičnih podataka, to jest abecedno, kronološki ili na drugi način, kako bi se omogućilo lako pronalaženje traženih podataka jer je to primarna namjena baze podataka. S obzirom na to, u većini situacija ni odabir građe baze ni njezin raspored ne mogu biti originalni ( 2 ). Povrh toga, iako struktura baze podataka može biti zaštićena autorskim pravom, to ne može biti slučaj s njezinim sadržajem, osim ako je on sam originalan.
61.

Stoga se na temelju suglasnog tumačenja tvrdnji stranaka, uključujući i one luksemburške vlade, može utvrditi da se dio djelatnosti koje obavlja odvjetnik kao zastupnik, privremeni zastupnik ili skrbnik punoljetnih osoba lišenih poslovne sposobnosti može smatrati „usko povezanim sa socijalnom skrbi” s obzirom na to da je povezan sa skrbi o osobi lišenoj poslovne sposobnosti i njezinim osobnim životnim izborima te da je također „bitan” za intervencije socijalne zaštite i socijalne sigurnosti koje obavlja zakonski zastupnik, privremeni zastupnik i skrbnik jer je nužan da se korisniku osiguraju životni uvjeti koji su dostojni s obzirom na njegova psihička ili fizička oštećenja ( 18 ). Riječ je, dakle, o aktivnostima koje su izraz potrebe za skrbi, pomoći i zaštitom osoba s psihičkim i fizičkim oštećenjima koje one inače ne bi mogle samostalno poduzeti. Može se, među ostalim, raditi o odluci da se dotičnu osobu smjesti u zdravstvenu ustanovu prilagođenu njezinim potrebama ili joj se osigura kućna njega.
128.

Prvim razlogom nedopuštenosti, koji najprije ističe, Komisija smatra da WDFG nije dokazao da se amortizacija financijskog goodwilla koju je proveo primjenom sporne mjere odnosila na transakciju „izravnog” stjecanja, što je jedina kategorija stjecanja koju obuhvaća osporavana odluka, kao što to potvrđuje odluka Komisije od 15. listopada 2014. ( 117 ). Prema mojem mišljenju, taj razlog treba odbiti. Naime, iz tužbe pred Općim sudom koja je podnesena 14. svibnja 2010. proizlazi, s jedne strane, da je primjenom sporne mjere Autogrill España (koji je postao WDFG) proveo amortizaciju financijskog goodwilla koji proizlazi iz predmetne transakcije, koja se sastoji od stjecanja svih udjela britanskog društva World Duty Free Europa u svibnju 2008., i, s druge strane, da se na temelju osporavane odluke društvu Autogrill España naložio povrat iznosa koje je ono na taj način odbilo. U tim okolnostima, koje nisu predmet Komisijina osporavanja, proizlazi da su španjolska tijela smatrala da je Autogrill España stvarni korisnik sustava potpora za koji je utvrđeno da je nezakonit, unatoč tomu što su u to vrijeme španjolska upravna i sudska tijela još uvijek tumačila da se ta odredba primjenjuje samo na izravna stjecanja ( 118 ) i da je u trenutku podnošenja tužbe to društvo imalo aktivnu procesnu legitimaciju za pobijanje te odluke, na temelju čije je provedbe u odnosu na tu društvo donesen nalog za povrat. Što se tiče drugog razloga nedopuštenosti koji Komisija ističe podredno, kojim tvrdi da WDFG nema pravni interes nakon što je donesena odluka od 15. listopada 2014., smatram da taj razlog također treba odbiti. Naime, iako WDFG smatra da je transakcija koju je proveo Autogrill España, s obzirom na to da predstavlja izravno stjecanje, obuhvaćena odlukom iz 2014., WDFG zadržava pravni interes za pobijanje osporavane odluke, barem dok se ne ukine nalog za povrat koji je donesen provedbom te odluke.
33.

Stoga je kao prvo potrebno istražiti je li članak 32. Direktive 2001/24 u predmetnom sporu primjenjiv i vodi li njegova primjena stvarno do toga da odluka Banco de Portugal iz prosinca 2015. u glavnom postupku ne proizvodi nikakav učinak (odjeljak B.). U slučaju da se na to mora odgovoriti niječno, potrebno je razjasniti može li sud koji je uputio zahtjev priznavanje odluke učiniti ovisnim o tome da ta odluka poštuje načela pravne sigurnosti i djelotvorne sudske zaštite (odjeljak C.). Naposljetku ostaje za ispitati rezultira li priznavanje odluke samo po sebi povredom tih načela s obzirom na posebne okolnosti glavnog postupka (odjeljak D.).
1.

Treba li odredbe članka 9. stavka 1. točke (c) Direktive o pticama tumačiti na način da im se protivi to da države članice dopuštaju uporabu sredstava, mjera ili metoda za hvatanje ili ubijanje koje mogu dovesti do sporednog ulova, pa makar to bilo u minimalnom opsegu i strogo privremeno? Ako je potrebno, koji se kriteriji, koji se među ostalim odnose na ograničeni razmjer ili opseg tih sporednih ulova, na dozvoljeni način lova koji u načelu nije poguban i na obvezu da se slučajno uhvaćene jedinke oslobode a da im se pritom ne nanese ozbiljna šteta, mogu primijeniti kako bi se kriterij selektivnosti iz tih odredbi smatrao ispunjenim?
132.

Taj dojam potvrđuje odluka kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku. Sud koji je uputio zahtjev navodi da se mogu pojaviti dvojbe u pogledu primjerenosti Interpolovih pravila o zaštiti podataka u smislu Direktive 2016/680 ako on, u situaciji poput one iz glavnog postupka, ne osigura brisanje ili ispravljanje osobnih podataka sadržanih u crvenoj tjeralici zbog primjenjivosti načela ne bis in idem. To bi – prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev – odmah dovelo do pitanja trebaju li države članice odbiti surađivati s Interpolom.
32.

Kako bi se odgovorilo na to pitanje, valja najprije provjeriti primjenjuje li se, i ovisno o slučaju u kojoj mjeri, Direktiva 2000/78 na takav propis, osobito ako zabrana koju predviđa dovodi do različitog postupanja na temelju invaliditeta i može li se to različito postupanje opravdati legitimnim ciljem.
12.

Protiv žalitelja se od srpnja 2004. do veljače 2016. pred belgijskim sudovima vodio kazneni postupak za djela korupcije u razdoblju od 1999. do 2005. u vezi s upravljanjem javnim nabavama. Prema optužbama on je ta djela korupcije počinio tijekom obavljanja svojih dužnosti u području javne nabave koje je uključivalo Uniju. Europska unija, koju je zastupala Komisija, bila je građanskopravna stranka u tom postupku.
25.

U skladu sa zahtjevom Suda, svoju ću analizu ograničiti na prvo do trećeg i peto do sedmog pitanja suda koji je uputio zahtjev. Ovo mišljenje tako ću izložiti na sljedeći način. Počet ću kratkim očitovanjima o dopuštenosti (A). Analizu o meritumu započet ću preoblikovanjem pitanjâ (B.1). Zatim ću se usredotočiti na pojam „građanske i trgovačke stvari” u smislu preinačene Briselske uredbe i Uredbe o dostavi (B.2). Zatim ću razmotriti pitanje mogu li javni bilježnici u Hrvatskoj sami (na temelju Uredbe o dostavi) izvršiti dostavu rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave (B.3). Potom ću ispitati pitanje može li se parkiranje na označenom parkiralištu na javnoj cesti smatrati djelatnošću koja dovodi do „posebne” ili „isključive” nadležnosti u skladu s preinačenom Briselskom uredbom (B.4). Zaključit ću širim strukturnim problemima istaknutima u ovom predmetu (C).
28.

Komisija je u uvodnima izjavama 94. do 110. sporne odluke ocijenila da donošenje prethodnih poreznih mišljenja kao cjelina predstavlja program potpora, koji je utemeljen na članku 185. stavku 2. točki (b) ZPD‑a iz 1992., kako ga primjenjuje belgijska porezna uprava. Usto, Komisija je smatrala da su ta izuzeća odobrena bez potrebe za provedbenim mjerama temeljnih odredaba, s obzirom na to da su belgijska tijela odobrila prethodna porezna mišljenja na temelju sustavnog načina postupanja. Osim toga, Komisija je istaknula da su korisnici izuzeća definirani na općenit i apstraktan način temeljnim odredbama sustava. Naime, one se odnose na subjekte koji su dio multinacionalne grupe društava ( 12 ).
32.

Čini mi se da je to tumačenje potkrijepljeno rješenjem koje je Sud donio u predmetu Wunderlich ( 10 ). Tom je prilikom Sudu postavljeno pitanje treba li let smatrati otkazanim u slučajevima u kojima su mjesta polaska i dolaska tog leta u skladu sa zakazanim rasporedom letenja, ali je tijekom navedenog leta izvršeno nezakazano pristajanje u zračnu luku. Budući da je smatrao da odgovor jasno proizlazi iz presude Sousa Rodríguez i dr. ( 11 ), Sud je u toj presudi odlučio da se na temelju potonje okolnosti ne može smatrati da je predmetni let otkazan s obzirom na to da je taj let stigao na mjesta polaska i dolaska u skladu sa zakazanim rasporedom letenja ( 12 ). Drugim riječima, razlog iz kojeg se ne može zaključiti da je let otkazan temelji se, prema mišljenju Suda, na činjenici da se izmjena plana putovanja navedenog leta nije odnosila ni na polazišnu ni na odredišnu zračnu luku. Iz toga zaključujem, a contrario, da svaka izmjena koja se odnosi na jedan od tih dvaju elemenata u načelu dovodi do zaključka prema kojem je predmetni let otkazani let u smislu Uredbe br. 261/2004.
112.

Time ne želim sugerirati da bi zakoni država članica trebali slijediti, prema mojemu mišljenju nezadovoljavajuću, situaciju koja postoji u pravu Unije, a u kojoj se pojedince usmjerava institucionalnoj stranci sudskog postupka kako bi dobili pristup elementima sudskog spisa ( 54 ). Međutim, u situacijama poput predmetnog slučaja, zahtjev za pristup informacijama o okolišu koje su povezane s odlučivanjem u pitanjima okoliša doista se može podnijeti institucijama koje praktički donose odluke o prostornom planiranju i odluke u žalbenim postupcima protiv prvonavedenih odluka. Upravo je to, barem iz mojeg, možda neopravdano, uskog viđenja procesa, ono na što se ciljalo Direktivom 2003/4 i Aarhuškom konvencijom: omogućiti pojedincima da dođu do informacija te time možebitno utječu na odlučivanje u fazi u kojoj se to odlučivanje doista odvija.
10.

U skladu s člankom 31. stavkom 3. Zakona o obveznom osiguranju: „U slučaju prijelaza ili prijenosa vlasništva nad registriranim motornim vozilom čiji imatelj, unatoč obvezi da to učini, nije sklopio ugovor o obveznom osiguranju od građanskopravne odgovornosti vlasnika motornih vozila, imatelj na kojeg je vlasništvo nad vozilom prešlo ili na kojeg je preneseno dužan je sklopiti ugovor o obveznom osiguranju od građanskopravne odgovornosti imatelja motornih vozila na datum prijelaza odnosno prijenosa vlasništva nad motornim vozilom, a najkasnije do početka uporabe tog vozila. Ako je posjed nad motornim vozilom prenesen bez prijelaza odnosno prijenosa vlasništva nad tim vozilom, a prethodni imatelj tog vozila nije sklopio ugovor o osiguranju od građanskopravne odgovornosti vlasnika motornih vozila unatoč obvezi da to učini, naknadni imatelj vozila dužan je sklopiti ugovor o osiguranju od građanskopravne odgovornosti imatelja motornih vozila na datum kada stjecanja posjeda nad odnosnim vozilom, a najkasnije do početka uporabe tog vozila.”
87.

Dana 2. ožujka 2007. National Organic Standards Board (NOSB) (Nacionalni odbor za organske standarde, Sjedinjene Američke Države) zaprimio je jedan zahtjev koji se odnosi na Phymatolithon calcareum ili Lithothamnium corallioide ( 25 ). Budući da je morao opravdati da je proizvod „općenito priznat kao siguran” („Generally Recognized as Safe” (GRAS)), Marigot je u prilogu 2. svojem zahtjevu podnio dopis od 21. travnja 2000. koji potječe od nadležne službe US Food and Drug Administration (Uprava za hranu i lijekove, Sjedinjene Države), koja je za potrebe postupka promijenila oznaku proizvoda kako bi ga okvalificirala kao „kalcij dobiven iz morskih algi” zbog njegova sastava, smatrajući da upotrijebljeni izraz „kalcificirana alga” ne opisuje prikladno predmetnu tvar jer to netočno podrazumijeva da je karakteristično svojstvo tvari alga, a ne kalcij ( 26 ).
11.

U članku 1. navodi se: „1. Ova se Direktiva primjenjuje na poduzeća s poslovnim nastanom u državi članici koja, u okviru transnacionalnog pružanja usluga, upućuju radnike u skladu sa stavkom 3. na državno područje države članice. […] 3. Ova se Direktiva primjenjuje u mjeri u kojoj poduzeća iz stavka 1. poduzimaju jednu od sljedećih transnacionalnih mjera: […] (c) ustupaju radnika, kao poduzeće za privremeno zapošljavanje ili poduzeće koje ustupa radnike, poduzeću korisniku koje ima poslovni nastan ili posluje na državnom području države članice, pod uvjetom da postoji radni odnos između poduzeća za privremeno zapošljavanje ili poduzeća koje radnika ustupa i radnika za vrijeme upućivanja. Ako radnik kojeg je poduzeće za privremeno zapošljavanje ili poduzeće koje ustupa radnike ustupilo poduzeću korisniku, kako je navedeno u točki (c), treba obavljati rad u okviru transnacionalnog pružanja usluga u smislu točke (a), (b) ili (c) koje pruža poduzeće korisnik na državnom području države članice koja nije ona u kojoj radnik uobičajeno radi za poduzeće za privremeno zapošljavanje ili poduzeće koje ustupa radnike, ili za poduzeće korisnika, smatra se da je radnika na državno područje te države članice uputilo poduzeće za privremeno zapošljavanje ili poduzeće koje ustupa radnike s kojim je radnik u radnom odnosu. Smatra se da je poduzeće za privremeno zapošljavanje ili poduzeće koje ustupa radnike poduzeće iz stavka 1. te ono mora u potpunosti poštovati relevantne odredbe ove Direktive i Direktive 2014/67/EU Europskog parlamenta i Vijeća. […]”