ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

utvrdi da: budući da je nastavila s prekoračenjem godišnjih graničnih vrijednosti za NO2 u zonama UK0001 (Greater London Urban Area); UK0002 (West Midlands Urban Area); UK0003 (Greater Manchester Urban Area); UK 0004 (West Yorkshire Urban Area); UK 0013 (Teesside Urban Area); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (Southampton Urban Area); UK0024 (Glasgow Urban Area); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) i UK0036 (North East) te s prekoračenjem satnih graničnih vrijednosti za NO2 u zoni UK0001 (Greater London Urban Area) i to od stupanja na snagu tih graničnih vrijednosti 1. siječnja 2010., Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske nije postupila u skladu s člankom 13. stavkom 1. Direktive 2008/50/EZ (1) u vezi s njezinim Prilogom XI.;
3.

U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje i, prema tome, prihvaćanja mogućnosti da država članica primijeni i neki drugi uvjet osim onog iz članka 10. stavka 2. (da je član obitelji „ovisan o izbjeglici”), je li ona ovlaštena, ako to smatra prikladnim, postaviti bilo koji uvjet, uključujući i one koji su u članku 4. stavcima 2. i 3. ustanovljeni u pogledu drugih članova obitelji ili smije primijeniti isključivo uvjet iz članka 4. stavka 3. Direktive? U tom slučaju, što podrazumijeva uvjet iz članka 4. stavka 3. Direktive, prema kojem su članovi obitelji „objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health”? Treba li ga tumačiti na način da član obitelji ne može [skrbiti] „o vlastitim potrebama”, na način da „nije sposoban” brinuti se „o sebi” ili na neki drugi način?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 3. listopada 2018. uputio Court of Session, Edinburgh (Ujedinjena Kraljevina) – Andy Wightman i dr. protiv Secretary of State for Exiting the European Union

(Predmet C-621/18)

(2018/C 445/12)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Session, Edinburgh

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham, Joanna Cherry

Tuženik: Secretary of State for Exiting the European Union

Druge stranke u postupku: Chris Leslie, Tom Brake

Prethodna pitanja

Ako je država članica sukladno članku 50. Ugovora o Europskoj uniji službeno obavijestila Europsko vijeće o svojoj namjeri da se povuče iz Europske unije, dopušta li pravo Unije to da država članica jednostrano povuče službenu obavijest koju je dostavila i, ako dopušta, pod kojim uvjetima i s kojim učincima glede ostanka države članice u Europskoj uniji?
C 445/6

Žalba koju je 21. rujna 2018. podnio The Goldman Sachs Group Inc. protiv presude Općeg suda (osmo vijeće) od 12. srpnja 2018. u predmetu T-419/14: The Goldman Sachs Group protiv Europske komisije

(Predmet C-595/18 P)

(2018/C 445/07)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelj: The Goldman Sachs Group Inc. (zastupnik: A. Mangiaracina, avvocatessa, J. Koponen, advokat)

Druge stranke u postupku: Europska komisija, Prysmian SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Srl

Zahtjevi

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine pobijanu presudu;

— poništi u cijelosti ili djelomično (npr. od svibnja 2007. ili studenoga 2007. nadalje, kada su GS Group i s njim povezana društva držali oko samo 45 % i 26 % dionica društva Prysmian) članke 1., 2., 3. i 4. Odluke Komisije C(2014) 2139 (1) od 2. travnja 2014. u dijelu u kojem se odnose na žalitelja; i/ili

— smanji novčanu kaznu izrečenu žalitelju člankom 2. Odluke Komisije C(2014) 2139 od 2. travnja 2014; i

— naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog postupka i žalbenog postupka.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Prvi žalbeni razlog: Opći sud je pogrešno primijenio članak 101. UFEU-a i članak 23.2 Uredbe 1/2003 (2) držeći žalitelja odgovornim za povredu koju je društvo Prysmian počinilo u razdoblju od 29. srpnja 2005. do 3. svibnja 2007. (u daljnjem tekstu: razdoblje prije IPO-a).

Drugi žalbeni razlog: Žalitelj nije vršio odlučujući utjecaj u smislu koji se zahtijevao sudskom praksom u razdoblju od 3. svibnja 2007. do 28. siječnja 2009. (u daljnjem tekstu: razdoblje poslije IPO-a).

Treći žalbeni razlog: Zahtjev da Sud žalitelju odobri bilo smanjenje novčane kazne dodijeljene društvu Prysmian.

(1) Odluka Komisije od 2. travnja 2014. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije i članka 53. Sporazuma o EGP-u (Predmet AT.39610 — Energetski kabeli)

(2) Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ-u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.)
1)

time što je sustavno i kontinuirano prekoračivala vrijednosti koncentracije PM10, a to je prekoračenje još uvijek u tijeku, a) u pogledu dnevnih graničnih vrijednosti: — od 2008. u sljedećim zonama: IT1212 (zona doline rijeke Sacco); IT1215 (aglomeracija Rim); IT1507 (bivša zona IT1501, zona obnove – područje Napulja i Caserte); IT0892 (Emilia Romagna, Zapadna visoravan); zona IT0893 (Emilia Romagna, Istočna visoravan); IT0306 (aglomeracija Milano); IT0307 (aglomeracija Bergamo); IT0308 (aglomeracija Brescia); IT0309 (Lombardija, visoravan pojačane urbanizacije A); IT0310 (Lombardija, visoravan pojačane urbanizacije B); IT0312 (Lombardija, dolina D); IT0119 (Visoravan Pijemonta); zona IT0120 (brežuljkasti krajolik Pijemonta); — od 2009. u sljedećim zonama: IT0508 i IT0509 (bivša zona IT0501, aglomeracija Venecija-Treviso); IT0510 (bivša zona IT0502, aglomeracija Padova); IT0511 (bivša zona IT0503, aglomeracija Vicenza), IT0512 (bivša zona IT0504, aglomeracija Verona); IT0513 i IT0514 (bivša zona IT0505; zona A1 – provincija regije Veneto); — u zoni IT0907 (zona Prato Pistoia) od 2008. do 2013. i, ponovno, od 2015.; u zoni IT0909 (zona Valdarno Pisano i visoravan grada Lucca) i IT0118 (aglomeracija Torino) od 2008. do 2012. i, ponovno, od 2014.; u zoni IT1008 (zona ternijske kotline i IT1508 (bivša zona IT1504, obalno-brdovita zona grada Beneventa), od 2008. do 2009. i, ponovno, od 2011.; u zoni IT1613 (Puglia – industrijska zona), 2008. i, ponovno, od 2011.; u zoni IT1911 (aglomeracija Palermo), od 2008. do 2012., 2014. i od 2016. i b) u pogledu godišnjih graničnih vrijednosti u zonama: IT1212 (dolina rijeke Sacco) od 2008. i bez prekida barem do 2016.; IT0508 i IT0509 (bivša zona IT0501, aglomeracija Venecija-Treviso) 2009., 2011. i od 2015.; IT0511 (bivša zona IT0503, aglomeracija Vicenza), 2011., 2012. i od 2015.; IT0306 (aglomeracija Milano), IT0308 (aglomeracija Brescia), IT0309 (Lombardija, visoravan pojačane urbanizacije A) i IT0310 (Lombardija, visoravan B) od 2008. do 2013. i od 2015.; IT0118 (aglomeracija Torino) od 2008. do 2012. i od 2015., Talijanska Republika nije ispunila svoju obvezu propisanu člankom 13. Direktive 2008/50/EZ, u vezi s Prilogom XI. toj direktivi.
5.

Mogu li se odredbe o poduzimanju sudske tužbe iz općih uvjeta sadržanih u ugovoru o obnovi smatrati nepoštenom odredbom zbog njihova sadržaja u okviru članka 3. stavka 1., u vezi s prilogom o nepoštenim odredbama i, konkretno, stavkom (q) tog priloga (nepoštene su odredbe one odredbe čiji su predmet isključenje ili ometanje prava potrošača na poduzimanje sudske tužbe ili provođenja svakog drugog pravnog lijeka), s obzirom na to da ograničavaju pravo potrošačâ na ostvarivanje prava koja mogu nastati ili pojaviti se nakon potpisivanja ugovora, kao što se to dogodilo s mogućnošću potraživanja povrata ukupnog iznosa plaćenih kamata (na temelju presude Suda od 21. prosinca 2016. (2))?”
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 30. srpnja 2018. uputio Conseil d'État (Francuska) – COPEBI SCA protiv Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

(Predmet C-505/18)

(2018/C 364/06)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Conseil d'État

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: COPEBI SCA

Druga stranka u postupku: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Druga stranka: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

Prethodno pitanje

Treba li Odluku Europske komisije 2009/402/EZ od 28. siječnja 2009. o „planovima za nepredvidive okolnosti” u sektoru voća i povrća koje je provela Francuska (C 29/05 (ex NN 57/05)) (1), tumačiti na način da obuhvaća potpore koje je Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Državni međustrukovni ured za voće, povrće i hortikulturu, ONIFLHOR) isplatio Comité économique agricole du bigarreau d’industrie (Poljoprivredni gospodarski odbor za trešnje bigarreau namijenjene industrijskoj preradi, CEBI) i koje su skupine proizvođača koji su članovi tog odbora dodijelile proizvođačima trešanja bigarreau namijenjenih industrijskoj preradi, uzimajući u obzir da CEBI nije jedan od osam poljoprivrednih gospodarskih odbora navedenih u točki 15. odluke od 28. siječnja 2009. i da su predmetne potpore, suprotno mehanizmu financiranja opisanom u točkama 24. do 28. te odluke, financirane samo subvencijama ONIFLHOR-a, a ne i dobrovoljnim doprinosima proizvođača, nazvanima „sektorski doprinosi”?

(1) SL L 127, str. 11.
5.

Budući da je nacionalni sud utvrdio zlouporabu uzastopnog zapošljavanja javnih službenika na određeno vrijeme u SERMAS-u, u kojem se nastoje zadovoljiti trajne i strukturne potrebe za uslugama koje pružaju javni službenici zaposleni na neodređeno vrijeme, s obzirom na to da u nacionalnom pravnom poretku ne postoji nikakva učinkovita i odvraćajuća mjera za sankcioniranje takve zlouporabe i poništavanje posljedica povrede prava Zajednice, treba li članak 5. Okvirnog sporazuma priloženog Direktivi 1999/70/EZ tumačiti na način da se njime nacionalni sud obvezuje na to da donese učinkovite i odvraćajuće mjere kojima se jamči koristan učinak Okvirnog sporazuma te da posljedično sankcionira navedenu zlouporabu i poništi posljedice povrede navedenih europskih propisa, a da pritom ne primijeni nacionalni propis kojim se to sprečava? U slučaju potvrdnog odgovora i kao što Sud Europske unije utvrđuje u točki 41. presude od 14. rujna 2016. u spojenim predmetima C-184/15 i C-197/15 (4): Je li u skladu s ciljevima koji se žele postići Direktivom 1999/70/EZ, kao mjera za sprečavanje i sankcioniranje zlouporabe uzastopnih ugovora na određeno vrijeme te poništavanje posljedica povrede prava Unije, promjena privremenog/povremenog/zamjenskog javnoslužbeničkog radnog odnosa u stalni javnoslužbenički radni odnos, bilo imenovanjem na stalno radno mjesto ili sklapanjem ugovora na neodređeno, čije je zaposlenje jednako stabilno kao i posao usporedivih stalnih javnih službenika, na temelju činjenice da nacionalni propisi u javnom sektoru apsolutno zabranjuju pretvaranje uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme u ugovor o radu na neodređeno vrijeme, s obzirom na to da ne postoji druga učinkovita mjera kojom bi se izbjegla i, ako je potrebno, sankcionirala zlouporaba uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme?
5.

Ako odgovor na prvo ili drugo pitanje znači to da članak 16. stavak 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži treba primjenjivati na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom, a odgovor na treće i četvrto pitanje znači ili to da društvo ne može koristiti prihode od dodjele interkonekcije za upravljanje ili održavanje ili ostvarivanje prihoda od ulaganja, ili to da poduzetnik može koristiti prihode za upravljanje ili održavanje, ali ne i za ostvarivanje prihoda od ulaganja, je li primjena članka 16. stavka 6. Uredbe o uvjetima za pristup mreži na poduzetnika koji samo upravlja spojnim vodom suprotna načelu proporcionalnosti iz prava EU-a ili bilo kojem drugom primjenjivom načelu?
C 352/24

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. srpnja 2018. uputio Cour de cassation (Francuska) – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF protiv Institut national de l’audiovisuel

(Predmet C-484/18)

(2018/C 352/29)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Cour de cassation

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

Tuženik: Institut national de l’audiovisuel

Druge stranke: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

Prethodno pitanje

Treba li članak 2. točku (b), članak 3. stavak 2. točku (a) i članak 5. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (1), tumačiti na način da im nije protivno to da se nacionalnom odredbom poput one koja proizlazi iz članka 49., II, Zakona br. 86-1067 od 30. rujna 1986. o slobodi komuniciranja izmijenjenog člankom 44. Zakona br. 2006-961 od 1. kolovoza 2006., uvede, u korist Nacionalnog audiovizualnog instituta, korisnika prava iskorištavanja nacionalnih programskih društava na audiovizualnim arhivima, derogativni režim koji predviđa da uvjeti iskorištavanja izvedbe umjetnika izvođača i naknade do kojih te izvedbe dovode budu uređene ugovorima sklopljenim između samih umjetnika izvođača ili organizacija zaposlenika koje zastupaju umjetnike izvođače i tog instituta, pri čemu ti ugovori moraju osobito precizirati ljestvicu plaća i načine isplate tih plaća?

(1) SL 2001. L 167, str. 10. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17. svezak 1., str. 119.)
1.

Treba li članke 5. do 7. Uredbe (EZ) br. 261/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. veljače 2004. o utvrđivanju općih pravila odštete i pomoći putnicima u slučaju uskraćenog ukrcaja i otkazivanja ili dužeg kašnjenja leta u polasku te o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 295/91 (u daljnjem tekstu: Uredba) (1) tumačiti na način da se putnici na letu čiji je raspored promijenjen mogu izjednačiti s putnicima čiji je let otkazan kako bi se i na njih primijenilo pravo na naknadu štete i da se, prema tome, mogu pozvati na to pravo – predviđeno u članku 7. navedene uredbe – kada ih zračni prijevoznik obavijesti o promjeni rasporeda dan prije polaska predviđenog prvotnim rasporedom i kada zbog te promjene oni izgube tri sata ili više u odnosu na sat prvotno predviđenog dolaska, odnosno kada na krajnje odredište stignu s najmanje tri sata zakašnjenja u odnosu na raspored koji je prvotno dostavio zračni prijevoznik?
1.

Jesu li članak 23. stavak 1. točka (c) Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u verziji koja je bila na snazi 2013., i članak 23. stavci 1. i 2. točka (c) istog zakonika, u verziji koja je bila na snazi 2014., spojivi s pravom Unije ako se tumače na način da nakon obratnog spajanja, kamate na zajmove ugovorene kod treće strane (koje bi pripojeno društvo moglo odbiti da nije došlo do spajanja) radi stjecanja kapitala društva kćeri preuzimatelja, prenesene na temelju spajanja, ne mogu više biti porezni odbitak od dobiti društva preuzimatelja, osobito s obzirom na činjenicu da ta nemogućnost odbitka kamata može predstavljati prepreku ili ograničenje koncentracija obuhvaćenih Direktivom Vijeća 2009/133/EZ (1) povredom njezinih načela i ciljeva kao i članka 4.?
C 328/29

Tužba podnesena 25. srpnja 2018. – Europska komisija protiv Republike Austrije

(Predmet C-487/18)

(2018/C 328/39)

Jezik postupka: njemački

Stranke

Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: M. Noll-Ehlers, M. Patakia, agenti)

Tuženik: Republika Austrija

Tužbeni zahtjev

Tužitelj od Suda zahtijeva da:

— utvrdi da je Republika Austrija povrijedila svoje obveze koje proizlaze iz članka 15. stavka 4. u vezi s člankom 13. stavkom 1. Direktive Vijeća 2011/70/Euratom od 19. srpnja 2011. o uspostavi okvira Zajednice za odgovorno i sigurno gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom (1), na način da nije obavijestila Komisiju o svojem nacionalnom programu za gospodarenje istrošenim gorivom i radioaktivnim otpadom,

— naloži Republici Austriji snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Tuženik je do danas Komisiju obavijestio samo o nacrtu nacionalnog programa. U svojim odgovorima na službenu opomenu i obrazloženo mišljenje tuženik je pojasnio da nacionalni program još mora usvojiti savezna vlada, do čega još uvijek nije došlo. Tek nakon tog usvajanja moguće je obavijestiti Komisiju o nacionalnom programu. Međutim, tuženik još uvijek nije ispunio te najave. Stoga on još uvijek nije obavijestio Komisiju o nacionalnom programu te nije ispunio obvezu iz članka 15. stavka 4. u vezi s člankom 13. stavkom 1. Direktive.

(1) SL 2011., L 199, str. 48. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 28., str. 136.)
1.

Žalitelj tvrdi, kao prvo, da izračun uobičajene vrijednosti nije različita metodologija u odnosu na utvrđivanje uobičajene vrijednosti upućivanjem na stvarnu domaću prodaju, s obzirom na to da oboje imaju zajednički cilj najboljeg utvrđivanja uobičajene vrijednosti uzimajući u obzir posebna obilježja svakog slučaja i podatke o troškovima/cijeni koji se s vremenom mijenjaju. Naime, u članku 2. stavcima 1. do 6. navodi se nekoliko okolnosti kojima se opravdava uporaba izračuna uobičajene vrijednosti umjesto uporabe stvarne domaće prodaje u svrhu izračuna dampinške marže od slučaja do slučaja. Ograničavanjem diskrecije institucija Unije da izračunavaju uobičajenu vrijednost tijekom djelomične privremene revizije, dok se u ranijim ispitnim postupcima u istu svrhu koristila stvarna domaća prodaja, institucije Unije lišava se mogućnosti da koriste različite mogućnosti iz članka 2. Temeljne uredbe. S obzirom na bitne razlike u cijeni između vinske kiseline proizvedene prirodnim putem i sintetički, izračun analogne uobičajene vrijednosti u Argentini u Uredbi 626/2012 najbolje je odražavao činjenicu da je argentinski analogni proizvođač proizvodio vinsku kiselinu korištenjem prirodne metode koja je skuplja od sintetičke metode koju je koristio žalitelj.
4.

Treba li direktive navedene u trećem prethodnom pitanju, sudsku praksu Suda osobito uspostavljenu presudama Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) te Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), koje se odnose na prihvaćanje zahtjeva za reviziju, te temeljna načela koja je Sud utvrdio u predmetima C-470/99, C-327/00 i C-241/06 u pogledu rokova utvrđenih u nacionalnom pravu za pokretanje postupaka pravne zaštite koji se odnose na sklapanje ugovora o javnoj nabavi, tumačiti na način da nacionalni sudovi pravilno postupaju kada ne uzimaju u obzir, s obzirom na to da se stranka u drugostupanjskom postupku nepravodobno na nju pozvala, presudu Suda donesenu na zahtjev drugostupanjskog suda u postupku za koji je nadležan ili presudu Suda čija verzija na službenom jeziku države članice nije bila dostupna do drugog stupnja, i kada ipak odbiju zahtjev za reviziju koji je ta stranka podnijela navodeći presude Suda na koje se pozvala, a da pritom nisu uzeli u obzir ni te presude ni relevantne činjenice na kojima su se one temeljile?
1.

Treba li ciljeve Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost ([„Direktiva o PDV-u”]) (1), posebno zahtjeve o sprječavanju sukoba nadležnosti između država članica i dvostrukog oporezivanja navedene u uvodnim izjavama 17. i 62., te Uredbu Vijeća (EU) br. 904/2010 (2), osobito uvodne izjave 5., 7. i 8. i članke 28. do 30., tumačiti na način da im se protivi praksa porezne uprave države članice koja dovodi do dvostrukog oporezivanja poreznog obveznika kvalificiranjem transakcije koje se razlikuje od pravnog tumačenja porezne uprave druge države članice u pogledu iste transakcije i istih činjenica i od njezina odgovora na zahtjev za porezno tumačenje, kao i od zaključka do kojeg je ta porezna uprava došla tijekom provedbe poreznog nadzora, a kojim se zaključkom potvrđuje i jedno i drugo?
Predmet C-440/18 P: Žalba koju je 4. srpnja 2018. podnio Verein Deutsche Sprache e.V. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2018. u predmetu T-468/16, Verein Deutsche Sprache e.V. protiv Europske komisije

Žalba koju je 4. srpnja 2018. podnio Verein Deutsche Sprache e.V. protiv presude Općeg suda (drugo vijeće) od 23. travnja 2018. u predmetu T-468/16, Verein Deutsche Sprache e.V. protiv Europske komisije

(Predmet C-440/18 P)

Stranke

Žalitelj: Verein Deutsche Sprache e.V. (zastupnik: W. Ehrhardt, odvjetnik)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda od 23. travnja 2018. u predmetu T-468/16 i poništi odluku glavnog tajnika u ime Komisije u skladu s člankom 4. Provedbenih pravila za Uredbu (EZ) br. 1049/2001 ( 1 ) od 10. lipnja 2016.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Žalitelj ističe sljedeće žalbene razloge:

Nepravilno vođenje postupka od strane Općeg suda: žalitelj smatra pogreškom to što Opći sud nije upotrijebio svoje instrumente za dobivanje informacija iz članka 24. Statuta te članaka 88. i 89. Poslovnika. On je Komisijin činjenični prikaz morao detaljnije ispitati i neovisno o tužiteljevu dokaznom prijedlogu. Za to je bilo dovoljno povoda u proturječjima u Komisijinim činjeničnim navodima.

Pogrešno postupanje s dokaznim prijedlogom od 20. veljače 2017.: žalitelj smatra pogreškom to što Opći sud nije detaljnije razmotrio dopis sveučilišnog znanstvenog djelatnika koji je bio predložen kao dokaz, a koji sadržava povlaštene informacije, iako je izričito dopustio taj dokaz.

Žalitelj prigovara da je Opći sud odbio saslušati Komisijinu glasnogovornicu kao svjedoka, iako je iz gore navedenog dokumenta proizlazilo dovoljno opravdanja za saslušanje.

Neprimjenjiva presumpcija zakonitosti: žalitelj smatra da se, za razliku od utvrđenja Općeg suda, presumpcija zakonitosti koju je razvio Sud ne može primijeniti na tvrdnje institucije EU-a, koje bi se, u slučaju da su točne, svele na nepoštovanje načela dobre uprave.

Sudska praksa koju Opći sud navodi u pogledu primjene presumpcije zakonitosti odnosi se na druge slučajeve i stoga se ne može prenijeti na ovaj slučaj.

Neuzimanje u obzir iznesenih indicija o postojanju drugih dokumenata: žalitelj osporava, ponavljajući svoje argumente, utvrđenje Općeg suda da on nije pružio nikakve čvrste indicije o postojanju drugih dokumenata.

Pogrešno neuzimanje u obzir žaliteljeva argumenta o zahtjevu transparentnosti: žalitelj tvrdi da Opći sud polazi od pogrešne presumpcije točnosti Komisijine tvrdnje o postojanju drugih dokumenata i zbog toga pogrešno zanemaruje žaliteljev argument o zahtjevu transparentnosti.

( 1 ) SL 2001., L 145, str. 43. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.)
2.

Ako je odbitak moguć: primjenjuje li se to također na trošak zamjenskog prijevoza do mjesta različitog od konačnog odredišta leta, ako putnik odbije zamjenski prijevoz do konačnog odredišta leta koji je zračni prijevoznik ponudio?
2.

Treba li Treću direktivu o električnoj energiji tumačiti na način da posebna mjera – poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se sastoji od obveznog nameta koji plaćaju regulirani subjekti, uključujući i imatelji odobrenja za opskrbu električnom energijom koje je izdao Ured, koji je utvrđen s obzirom na njihov ekonomski rezultat uključujući i onaj ostvaren obavljanjem djelatnosti u inozemstvu, s obzirom na to da ta mjera ne predstavlja sredstvo borbe protiv klimatskih promjena i da ne služi osiguranju opskrbe električnom energijom, niti se njome želi postići bilo kakav drugi cilj Treće direktive o električnoj energiji – ne potpada pod mjere koje država članica u skladu s Trećom direktivom o električnoj energiji može donijeti, čak i kada proizlazi da su one protivne cilju koji se navedenom direktivom želi postići?