Privremena verzija

MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA

od 25. veljače 2021.( )

Predmet C-12/20

DB Netz AG

protiv

Bundesrepublik Deutschland

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Visoki upravni sud savezne zemlje Sjeverne Rajne-Vestfalije, Njemačka))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Željeznički prijevoz – Međunarodni željeznički teretni koridori – Uredba (EU) br. 913/2010 – Članak 13. stavak 1. – Uspostava jedinstvenog kontaktnog mjesta za svaki pojedini teretni koridor – Članak 14. – Priroda okvirnih pravila koja je utvrdio izvršni odbor – Članak 20. – Regulatorna tijela – Direktiva 2012/34/EU – Članak 27. – Postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta – Uloga upravitelja infrastrukture – Članci 56. i 57. – Funkcije regulatornog tijela i suradnja između regulatornih tijela”





I. Uvod

1. Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Visoki upravni sud savezne zemlje Sjeverne Rajne-Vestfalije, Njemačka) odnosi se na tumačenje Uredbe (EU) br. 913/2010( ), čiji je cilj stvoriti europsku željezničku mrežu za konkurentni prijevoz robe, u vezi s Direktivom 2012/34/EU( ) o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora. Konkretnije, kako bi se poboljšao prijevoz robe i uvjeti korištenja željezničke infrastrukture u Europi, tom uredbom uspostavilo se devet teretnih koridora te je za svaki od njih uspostavljeno jedinstveno kontaktno mjesto( ), odnosno jedinstvena kontaktna točka na kojoj željeznički prijevoznici Unije mogu podnijeti svoje zahtjeve za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta za trase vlakova( ) koje prelaze barem jednu granicu.

2. Taj je zahtjev podnesen u okviru spora između društva DB Netz AG, upravitelja željezničke infrastrukture, i Savezne Republike Njemačke, koju zastupa Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Savezna agencija za mreže za električnu energiju, plin, telekomunikacije, poštu i željeznice, Njemačka) (u daljnjem tekstu: Savezna agencija za mreže). Konkretnije, Savezna agencija za mreže protivila se, kao nacionalno regulatorno tijelo, nacrtu izmjene izvješća o željezničkoj mreži društva DB Netz. Cilj te izmjene bio je ukinuti mogućnost uporabe prijavnog obrasca za podnošenje zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu u slučaju tehničkog kvara elektroničkog sustava za rezervaciju.

3. U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati koje je tijelo nadležno za određivanje postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu. Osim toga, navedeni sud pita može li nacionalno regulatorno tijelo prilikom preispitivanja izvješća o mreži upravitelja željezničke strukture donijeti odluku o meritumu a da se pritom ne savjetuje s ostalim predmetnim nacionalnim regulatornim tijelima.

4. U ovom ću mišljenju predložiti Sudu da presudi da postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu mogu urediti samo upravitelji infrastrukture. Također ću mu predložiti da presudi da nacionalna regulatorna tijela imaju obvezu međusobnog savjetovanja prije donošenja odluke o meritumu.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Direktiva 2012/34

5. Direktiva 2012/34 ukinula je i zamijenila niz prethodnih direktiva u području željezničkog prijevoza, a osobito Direktivu 91/440/EEZ ( ) i Direktivu 2001/14/EZ( ).

6. Člankom 27. stavcima 1. i 2. Direktive 2012/34 određuje se:

„1. Upravitelj infrastrukture dužan je, nakon savjetovanja sa zainteresiranim strankama, sastaviti i objaviti izvješće o mreži […].

2. Izvješće o mreži sadrži opis infrastrukture koja je dostupna željezničkim prijevoznicima te podatke o uvjetima za pristup mjerodavnoj željezničkoj infrastrukturi. […] Sadržaj izvješća o mreži propisan je u Prilogu IV.”

7. Člankom 57. stavkom 1. te direktive predviđa se:

„1. Regulatorna tijela […] surađuju u svrhu koordinacije u donošenju odluka u Uniji […].”

8. Člankom 65. navedene direktive predviđa se:

„Direktive [91/440] i [2001/14], kako su izmijenjene direktivama iz Priloga IX. dijela A, stavljaju se izvan snage s učinkom od [17. lipnja 2015.] […].

Upućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu X.”

9. U skladu s Prilogom IV. istoj direktivi:

„Izvješće o mreži iz stavka 27. sadrži sljedeće podatke:

[…]

3. Odjeljak o načelima i kriterijima dodjele kapaciteta. […] On sadržava određene kriterije koji se primjenjuju za vrijeme tog postupka, posebno:

(a) postupke prema kojima podnositelji zahtjeva mogu zatražiti kapacitet od upravitelja infrastrukture;

[…]”

10. Prilog X. Direktivi 2012/34 sadržava korelacijsku tablicu odredbi te direktive i, među ostalim, odredbi Direktive 2001/14.

2. Uredba br. 913/2010

11. U uvodnoj izjavi 7. Uredbe br. 913/2010 navodi se:

„(7) Ova Uredba, ako nije drukčije propisano, ne bi trebala dovoditi u pitanje prava i obaveze upravitelja infrastrukture koje su navedene u Direktivi [91/440] i Direktivi [2001/14] [...].”

12. Članak 8. stavci 1. i 2. te uredbe određuje:

„1. Za svaki pojedini teretni koridor, dotične države članice uspostavljaju izvršni odbor koji je zadužen za određivanje općih ciljeva teretnih koridora, nadzor i provedbu mjera kako je izričito navedeno u stavku 7. ovog članka, te u člancima 9. i 11., članku 14. stavku 1. i članku 22. Izvršni odbor sastoji se od predstavnika državnih tijela dotičnih država članica.

2. Za svaki pojedini teretni koridor, dotični upravitelji infrastrukture te, ako je to bitno, tijela za dodjelu iz članka 14. stavka 2. Direktive [2001/14], uspostavljaju upravni odbor zadužen za poduzimanje mjera izričito navedenih u stavcima 5., 7., 8. i 9. ovog članka, te u člancima 9. do 12., članku 13. stavku 1., članku 14. stavku 2., 6. i 9., članku 16. stavku 1., članku 17. stavku 1. i člancima 18. i 19. ove Uredbe. Upravni odbor sastoji se od predstavnika upravitelja infrastrukture.”

13. Člankom 13. stavkom 1. navedene uredbe predviđa se:

„1. Upravni odbor za teretni koridor određuje ili uspostavlja jedno zajedničko mjesto kojem podnositelji zahtjeva podnose svoje zahtjeve i dobivaju odgovore, na jedinstvenom mjestu i u okviru jedinstvenog postupka, za dodjelu željezničkog infrastrukturnog kapaciteta za teretne vlakove koji prelaze barem jednu granicu prometujući na teretnom koridoru (dalje u tekstu one-stop shop).”

14. Članak 20. stavak 1. iste uredbe predviđa:

„1. Regulatorna tijela iz članka 30. Direktive [2001/14]( ) surađuju u nadzoru tržišnog natjecanja na željezničkom teretnom koridoru. Poglavito, ona osiguravaju nediskriminirajući pristup koridoru […].”

B. Njemačko pravo

1. AEG

15. Člankom 14. stavkom 1. Allgemeines Eisenbahngesetza (Opći zakon o željeznicama) od 27. prosinca 1993., u verziji iz članka 1. točke 11. Zakona od 27. travnja 2005. (BGBl. L 5, str. 1138., u daljnjem tekstu: AEG), određuje se:

„Poduzeća za željezničku infrastrukturu osiguravaju nediskriminirajuće korištenje željezničkih infrastruktura kojima upravljaju i nediskriminirajuće pružanje usluga koje nude […].”

16. Člankom 14.d AEG-a određuje se:

„Javna poduzeća za željezničku infrastrukturu obavješćuju regulatorno tijelo o

[…]

6. prijedlogu preinake ili izmjene izvješća o mreži i uvjeta korištenja objekata za pružanje usluge, uključujući predviđena načela za ubiranje pristojbi i njihov iznos.

[…]”

17. Člankom 14.e tog zakona predviđa se:

„(1) Nakon što primi obavijest u skladu s člankom 14.d regulatorno tijelo može odbiti preinaku ili izmjenu koja je predložena u skladu s člankom 14.d prvom rečenicom točkom 6., u roku od […] četiri tjedna, pod uvjetom da predviđene odluke nisu u skladu s odredbama propisa o željeznicama koje se odnose na pristup željezničkoj infrastrukturi. […]”

2. EIBV

18. Člankom 4. Eisenbahninfrastruktur-Benutzungsverordnunga (Uredba o korištenju željezničke infrastrukture, od 3. lipnja 2005.) (BGBl. I, str. 1566., u daljnjem tekstu: EIBV), predviđa se:

„(1) Upravitelj željezničkih pruga određuje i […] dostavlja uvjete korištenja (referentni uvjeti korištenja mreže) koji se primjenjuju na isporuku usluga iz točke 1. Priloga 1. Na zahtjev osoba koje imaju pravo na pristup, upravitelj željezničkih pruga o njihovu im trošku dostavlja izvješće o mreži.

(2) Izvješće o mreži sadržava barem podatke iz Priloga 2. i drugih odredbi ove uredbe kao i opće uvjete korištenja trasa vlakova. […]”

19. U skladu s Prilogom 2. EIBV-a:

„Izvješće o mreži iz stavka 4. sadržava sljedeće podatke:

[…]

3. Načela i kriteriji dodjele željezničkog kapaciteta. Potrebno je dostaviti informacije o općim obilježjima kapaciteta željezničkih pruga koji je na raspolaganju osobama koje imaju pravo na pristup kao i o svim ograničenjima korištenja, uključujući i očekivanu potrebu za kapacitetom u svrhu održavanja. Potrebno je dostaviti i informacije o razvoju i rokovima koji se odnose na postupak dodjele željezničkog infrastrukturnog kapaciteta, među ostalim,

(a) o postupku u skladu s kojim osobe koje imaju pravo na pristup mogu željezničkom upravitelju podnijeti zahtjev za dodjelu trasa;

[…]”

III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom

20. DB Netz, društvo kći u stopostotnom vlasništvu grupe Deutsche Bahn AG, javno je poduzeće za željezničku infrastrukturu koje upravlja najvećom željezničkom mrežom u Njemačkoj.

21. Kao upravitelj infrastrukture, DB Netz dužan je, na temelju nacionalnog prava kojim se prenosi članak 27. Direktive 2012/34, sastaviti i objaviti izvješće o mreži koje sadržava, među ostalim, informacije o postupku u skladu s kojim osobe koje imaju pravo na pristup( ) upravitelju željezničkih pruga podnose zahtjev za dodjelu prethodno određenih trasa vlakova.

22. DB Netz sudjeluje i u upravljanju teretnim koridorima na europskoj razini u smislu Uredbe br. 913/2010, čiji je cilj stvaranje europske željezničke mreže za konkurentni prijevoz robe. Konkretnije, koristi šest teretnih koridora navedene željezničke mreže( ).

23. Svakim teretnim koridorom upravlja izvršni odbor, sastavljen od predstavnika nacionalnih tijela dotičnih država članica, i upravni odbor, koji uspostavljaju predmetni upravitelji infrastrukture. Upravni odbor, među ostalim aktivnostima, za svaki teretni koridor određuje ili uspostavlja jedinstveno kontaktno mjesto, čime korisnicima koridora daje mogućnost da svoje zahtjeve za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta podnesu na jedinstvenom mjestu i u okviru jedinstvenog postupka.

24. Upravni odbori teretnih koridora, u kojima je sudjelovao DB Netz, odlučili su 2015. da se zahtjevi za dodjelu željezničkog infrastrukturnog kapaciteta za prethodno određene međunarodne trase vlakova mogu podnijeti na jedinstvenim kontaktnim mjestima koja odgovaraju tim koridorima samo pomoću elektroničkog sustava za rezervaciju pod nazivom „PCS”( ).

25. Nakon te odluke DB Netz obavijestio je 31. kolovoza 2015. Saveznu agenciju za mreže, koja je nadležna kao nacionalno regulatorno tijelo, o nacrtu izmjene svojeg izvješća o mreži. Tom je izmjenom DB Netz namjeravao ukinuti mogućnost korištenja prijavnog obrasca u slučaju tehničkog kvara PCS-a, čime bi se dopustilo samo korištenje navedenog sustava za rezervaciju. Prema njegovu mišljenju, takva mogućnost korištenja prijavnog obrasca nije predviđena pravilima koja je donio upravni odbor.

26. Odlukom od 22. rujna 2015. Savezna agencija za mreže odbila je taj nacrt izmjene a da pritom nije razmotrila posebnu regulatornu situaciju u drugim dotičnim državama članicama te se nije koordinirala s nadležnim nacionalnim regulatornim tijelima tih država. Prema mišljenju Savezne agencije za mreže, takvo je ukidanje protivno obvezi društva DB Netz, koja proizlazi iz nacionalnog prava, da zajamči nediskriminirajuće korištenje željezničke infrastrukture kojom on upravlja kao i nediskriminirajuće pružanje usluga koje nudi, uključujući obradu zahtjeva za dodjelu trasa vlakova.

27. DB Netz podnio je 15. ožujka 2016. tužbu Verwaltungsgerichtu Köln (Upravni sud u Kölnu, Njemačka) kojom je tražio da se poništi odluka o odbijanju Savezne agencije za mreže. Budući da je ta tužba odbijena, DB Netz podnio je žalbu sudu koji je uputio zahtjev.

28. U tom kontekstu, sud koji je uputio zahtjev smatra da je Savezna agencija za mreže imala dovoljno razloga pretpostaviti da bi izmjena postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu predstavljala moguću diskriminaciju ako za sustav za rezervaciju PCS, u slučaju njegova tehničkog kvara, ne bi postojalo alternativno rješenje. Naime, taj sud smatra da, zbog važnosti točnog trenutka u kojem je podnesen zahtjev za pristup infrastrukturnom kapacitetu i s obzirom na pravo da se taj zahtjev podnese u bilo kojem trenutku, koje se predviđa EIBV-om, opasnost od sprečavanja pristupa željezničkoj infrastrukturi u slučaju tehničkog kvara sustava PCS nije zanemariva.

29. Međutim, kao prvo, sud pita može li DB Netz urediti taj postupak u svojem izvješću o mreži te može li ga se tako podvrgnuti sveobuhvatnom nadzoru Savezne agencije za mreže, ili je upravni odbor isključivo nadležan u tom području.

30. Konkretnije, taj sud ističe da, iako se člankom 13. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 ne ovlašćuje izričito upravni odbor da uredi postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu, ta se odredba ipak može tako tumačiti kako bi se zajamčio njezin korisni učinak jer zahtjev za dodjelu kapaciteta zahtijeva standardizaciju postupka. Međutim, navedeni sud utvrđuje da doslovno tumačenje propisa ne dopušta da se izričito zaključi da upravni odbor ima ovlast da odredi takav postupak.

31. Kao drugo, sud koji je uputio zahtjev pita, ako DB Netz treba urediti taj postupak koji treba podvrgnuti nadzoru Savezne agencije za mreže, treba li to nacionalno regulatorno tijelo, prilikom preispitivanja izvješća o mreži, poštovati odredbe članka 20. Uredbe br. 913/2010 kojim se zahtijeva suradnja s ostalim regulatornim tijelima ili pak podliježe samo odredbama Direktive 2012/34. K tomu, navedeni sud čak i u potonjem slučaju pita može li Savezna agencija za mreže djelovati a da se pritom ne savjetuje s ostalim nacionalnim regulatornim tijelima. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, nepostojanje takve suradnje može gotovo onemogućiti postizanje cilja iz članka 13. stavka 1. Uredbe br. 913/2010, odnosno mogućnost da se infrastrukturni kapacitet zatraži na jedinstvenom mjestu i u okviru jedinstvenog postupka.

32. Kao treće, ako je sam upravni odbor za teretni koridor ovlašten odrediti postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu, sud koji je uputio zahtjev smatra da je dvojbena činjenica da Savezna agencija za mreže može provesti preispitivanje izvješća o mreži društva DB Netz, koje premašuje materijalnu usklađenost s pravilima koje je donio taj odbor.

33. Konačno, kao četvrto, ako su nacionalna regulatorna tijela ovlaštena preispitivati postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu, sud koji je uputio zahtjev pita predstavljaju li okvirna pravila koja je uspostavio izvršni odbor na temelju članka 14. stavka 1. Uredbe br. 913/2010 odredbu prava Unije kojom se obvezuju države članice i njihova regulatorna tijela, koja podliježe konačnom obvezujućem tumačenju Suda i kojoj se protivi odluka nacionalnog regulatornog tijela kao što je ona donesena u glavnom postupku.

34. U tim je okolnostima Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Visoki upravni sud savezne zemlje Sjeverne Rajne-Vestfalije, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:

„1. Treba li [Uredbu br. 913/2010], osobito u pogledu zadaća dodijeljenih upravnom odboru teretnog koridora u članku 13. stavku 1., članku 14. stavku 9. i članku 18. točki (c) te uredbe, tumačiti na način da je upravni odbor za teretni koridor ovlašten samostalno utvrđivati postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu navedenom u članku 13. stavku 1. Uredbe uključujući primjerice – u okolnostima kao u predmetnom slučaju – za propisivanje isključive upotrebe elektroničkih instrumenata za rezervaciju ili taj postupak podliježe općim odredbama članka 27. stavaka 1. i 2. u vezi s točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. Direktivi [2012/34], tako da ga mogu urediti isključivo upravitelji infrastrukture uključeni u teretni koridor u svojim izvješćima o mreži?

2. Ako na prvo pitanje valja odgovoriti na način da se postupak naveden u [prvom pitanju] može urediti samo izvješćima o mreži upravitelja infrastrukture uključenih u teretni koridor, je li preispitivanje izvješća o mreži koje provodi nacionalno regulatorno tijelo u tom pogledu uređeno člankom 20. Uredbe br. 913/2010 ili isto tako isključivo odredbama Direktive [2012/34] i nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu?

(a) Ako je preispitivanje uređeno člankom 20. [Uredbe br. 913/2010], je li u skladu s odredbama tog članka to da nacionalno regulatorno tijelo osporava pravilo iz izvješća o mreži, poput onog navedenog u [prvom pitanju], a da pritom ono ne djeluje zajednički i usklađeno s regulatornim tijelima drugih država uključenih u teretni koridor niti se s njima barem prethodno savjetuje kako bi se osigurao ujednačen pristup?

(b) U dijelu u kojem je preispitivanje uređeno odredbama Direktive [2012/34] i nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu, je li s njima, osobito s općom obvezom koordinacije predviđenom u članku 57. stavku 1. drugoj rečenici Direktive, u skladu to da nacionalno regulatorno tijelo osporava pravilo iz izvješća o mreži, a da pritom ono ne djeluje zajednički i usklađeno s regulatornim tijelima drugih država uključenih u teretni koridor niti se s njima barem prethodno savjetuje kako bi se osigurao ujednačen pristup?

3. Ako na prvo pitanje valja odgovoriti na način da je upravni odbor za teretni koridor ovlašten samostalno uređivati postupak naveden u [prvom pitanju], je li nacionalno regulatorno tijelo u skladu s člankom 20. Uredbe br. 913/2010 ili odredbama Direktive [2012/34] te nacionalnim propisima donesenim za njezinu provedbu ovlašteno provesti preispitivanje izvješća o mreži upravitelja infrastrukture kojim se nadilazi provjera njihove materijalne usklađenosti s postupkom koji je propisao upravni odbor i, prema potrebi, osporiti ih kada sadržavaju odredbe kojima se uređuje taj postupak? U slučaju potvrdnog odgovora, na koji način valja odgovoriti na drugo pitanje u podtočkama (a) i (b) uzimajući u obzir tu ovlast regulatornog tijela?

4. U mjeri u kojoj su nacionalna regulatorna tijela na temelju gore navedenih pitanja ovlaštena za preispitivanje postupka navedenog u [prvom pitanju], treba li članak 14. stavak 1. [Uredbe br. 913/2010] tumačiti na način da su okvirna pravila, koja je na temelju te odredbe propisao izvršni odbor, pravo Unije koje je obvezujuće za nacionalna regulatorna tijela i nacionalne sudove, ima prednost pred nacionalnim pravom i podliježe konačnoj interpretaciji Suda?

5. Ako na četvrto pitanje valja odgovoriti potvrdno, protivi li se odredbi, koju su u skladu s člankom 14. stavkom 1. [Uredbe br. 913/2010] izvršni odbori svih teretnih koridora donijeli na temelju članka 8. stavka 2. dotičnih okvirnih pravila, u skladu s kojom se kapacitet koridora objavljuje i dodjeljuje putem međunarodnog sustava prijave, koji mora, koliko je to moguće, biti usklađen s ostalim teretnim koridorima, odluka nacionalnog regulatornog tijela kojom se upravitelju infrastrukture uključenom u teretni koridor u svrhu njegova izvješća o mreži nameću zahtjevi u pogledu oblika tog sustava za prijavu koji usto nisu dogovoreni s nacionalnim regulatornim tijelima država uključenih u teretne koridore?”

35. DB Netz, Savezna agencija za mreže koja zastupa Saveznu Republiku Njemačku i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja Sudu. Rasprava nije održana.

IV. Analiza

A. Uvodne napomene

36. Kao što sam to naveo u točki 3. ovog mišljenja, u zahtjevu za prethodnu odluku u biti se od Suda traži da odluči koje je tijelo nadležno za određivanje postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu. K tomu, od Suda se traži da pojasni treba li se regulatorno tijelo, prilikom preispitivanja izvješća o mreži upravitelja željezničke infrastrukture, prije donošenja odluke savjetovati s drugim predmetnim tijelima.

37. Prije ispitivanja merituma pitanjâ suda koji je uputio zahtjev, valja pojasniti odnos između Uredbe br. 913/2010 i Direktive 2012/34.

38. Na početku ističem, kao što su to tvrdile Komisija i Savezna agencija za mreže, da iz uvodne izjave 7. Uredbe br. 913/2010 proizlazi da se ta uredba, ako nije drukčije propisano, primjenjuje tako da se ne dovode u pitanje prava i obveze upravitelja infrastrukture koje su navedene u Direktivi 91/440 i u Direktivi 2001/14. Međutim, budući da su te direktive stavljene izvan snage Direktivom 2012/34, iz članka 65. potonje direktive proizlazi da se „[u]pućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju […] upućivanjima na ovu Direktivu”.

39. Iz toga slijedi da je Direktiva 2012/34 okvir za odredbe Uredbe br. 913/2010, koje stoga treba tumačiti s obzirom na tu direktivu.

40. Kao prvo, utvrđujem da se u skladu s člankom 2. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 definicije „upravitelj infrastrukture” i „izvješće o mreži”, koje se pojavljuju u Direktivi 2012/34, primjenjuju na navedenu uredbu.

41. Kao drugo, napominjem da je, u skladu s člankom 27. stavkom 1. Direktive 2012/34, svaki upravitelj( ) dužan sastaviti i objaviti izvješće o nacionalnoj mreži. U tom se izvješću detaljno utvrđuju opća pravila, postupci i kriteriji za programe dodjele kapaciteta, uključujući sve podatke o uvjetima za pristup željezničkoj infrastrukturi i podnošenje zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta( ). K tomu, u skladu s člankom 27. stavkom 2., u vezi s točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. toj direktivi, izvješće o mreži sadržava „postupke prema kojima podnositelji zahtjeva mogu zatražiti kapacitet od upravitelja infrastrukture”.

42. Predmetno izvješće preispituje nacionalno regulatorno tijelo koje, u smislu članka 55. stavka 1. Direktive 2012/34, uspostavlja svaka država članica te je to tijelo samostalno i potpuno neovisno( ). To je tijelo nadležno, među ostalim, provjeriti sadržava li izvješće o mreži diskriminatorne odredbe( ). Štoviše, člankom 20. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 predviđa se da je isto tijelo nadležno i za osiguravanje nediskriminirajućeg pristupa teretnom koridoru.

43. Osim toga, podsjećam da se Uredbom br. 913/2010, kako bi se olakšalo podnošenje zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta za teretne koridore, uvela mogućnost podnošenja tih zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu, odnosno jedinstvenoj kontaktnoj točki za svaki teretni koridor na kojoj podnositelji zahtjeva mogu rezervirati unaprijed zadane trase vlakova.

44. Štoviše, Uredbom br. 913/2010 određuje se da se za svaki teretni koridor uspostavlja upravni i izvršni odbor. Ti se odbori, predviđeni člankom 8. stavcima 1. i 2. te uredbe razlikuju po tome što ih se uspostavlja i sastavlja na drukčiji način.

45. S jedne strane, izvršni odbor uspostavljaju dotične države članice za svaki pojedini teretni koridor, a sastoji se od predstavnika državnih tijela tih država članica( ). Taj je odbor zadužen, među ostalim, za određivanje općih ciljeva teretnog koridora i okvirnih pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na tom teretnom koridoru( ).

46. S druge strane, upravni odbor uspostavljaju upravitelji infrastrukture, a sastoji se od njihovih predstavnika( ). Taj je odbor zadužen, među ostalim aktivnostima, za određivanje ili uspostavljanje jedinstvenog kontaktnog mjesta za svaki teretni koridor, za osiguranje najbolje moguće suradnje u pogledu dodjele kapaciteta upraviteljima infrastrukture i za sastavljanje i objavu dokumenta (nazvanog „CID”( )) koji sadržava podatke o uvjetima korištenja teretnog koridora( ).

47. Prije svega ću iznijeti razloge zbog kojih smatram, za razliku od društva DB Netz, da postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu treba urediti upravitelj infrastrukture u izvješću o mreži (odjeljak B). Zatim ću tvrditi, za razliku od Savezne agencije za mreže, da se nacionalno regulatorno tijelo prije donošenja odluke o meritumu treba savjetovati s drugim predmetnim tijelima kako bi se, koliko je to moguće, osigurao zajednički pristup (odjeljak C). Na kraju ću zaključiti da okvirna pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta, koja utvrđuje izvršni odbor teretnog koridora, ne predstavljaju akt prava Unije i ne obvezuju to regulatorno tijelo (odjeljak D).

B. Nadležno tijelo za određivanje postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu (prvo pitanje)

48. Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita je li tijelo nadležno za određivanje postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu iz članka 13. stavka 1. Uredbe br. 913/2010 upravni odbor za teretni koridor ili nacionalni upravitelj infrastrukture.

49. Valja podsjetiti da je, s ciljem utvrđivanja pravila za usklađivanje u pogledu teretnih koridora( ), člankom 13. Uredbe br. 913/2010 propisano jedinstveno kontaktno mjesto koje određuje ili uspostavlja upravni odbor predmetnog koridora. Konkretno, ti se zahtjevi odnose na dodjelu unaprijed zadanih trasa vlakova, takozvanih Pre-arranged Train Paths (ili PaPs)( ).

50. Međutim, DB Netz tvrdi da je uspostavljanje jedinstvenog kontaktnog mjesta suštinski povezano s određivanjem postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu kapaciteta na tom kontaktnom mjestu i da, posljedično, ovlast za određivanje ili uspostavu jedinstvenog kontaktnog mjesta, koja se upravnom odboru dodjeljuje člankom 13. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 podrazumijeva i ovlast tog odbora da odredi načine na koje se podnosi zahtjev na kontaktnom mjestu. Naime, prema mišljenju društva DB Netz, mogućnost upravitelja infrastrukture da postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu urede u svojem izvješću o mreži dovodi do opasnosti od proturječnih pravila te je protivna cilju Uredbe br. 913/2010 da se uskladi taj postupak.

51. Međutim, smatram, poput Komisije, da je ovlast koja se upravnom odboru teretnog koridora dodjeljuje Uredbom br. 913/2010 ograničena na mjere koje se u njoj izričito navode i kojima se ne predviđa nadležnost za određivanje postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu. Suprotno tomu, kao što to proizlazi iz Direktive 2012/34, ta nadležnost pripada upraviteljima infrastrukture. Kao što to dokazujem u nastavku, takvo je tumačenje osobito potkrijepljeno ciljevima Uredbe br. 913/2010.( )

52. U skladu s ustaljenom sudskom praksom( ), moja se analiza temelji na tekstu Uredbe br. 913/2010 i Direktive 2012/34 kao i na pripremnim aktima i ciljevima koji se nastoje postići tom uredbom.

1. Doslovno tumačenje Uredbe br. 913/2010 i Direktive 2012/34

53. Što se tiče teksta Uredbe br. 913/2010, važno je najprije uputiti na njezin članak 8. stavak 2., prema kojem je upravni odbor teretnog koridora „zadužen za poduzimanje mjera izričito navedenih” u određenom broju odredbi, uključujući članak 8. stavak 9. i članak 14. stavak 9. te uredbe.

54. Konkretno, u skladu s člankom 8. stavkom 9. Uredbe br. 913/2010 upravni odbor „dužan je uskladiti […] korištenje interoperabilnih informatičkih tehnologija ili alternativnih rješenja koja će možda u budućnosti rješavati zahtjeve za dodjelu međunarodnih željezničkih trasa vlakova”. K tomu, u skladu s člankom 14. stavkom 9. te uredbe taj odbor određuje „postupke za osiguranje najbolje moguće suradnje u pogledu dodjele kapaciteta upraviteljima infrastrukture […] za zahtjeve iz članka 13. stavka 1.”( ).

55. Sud je uostalom utvrdio da cilj pojednostavnjenja dodjele infrastrukturnog kapaciteta za teretne koridore na kontaktnom mjestu „potvrđuje uspostava tijela za upravljanje koja trebaju osigurati koordinaciju upravljanja željezničkog prometa duž svakog teretnog koridora”( ).

56. Prema mojem mišljenju, iz toga proizlazi da upravni odbor ima isključivo koordinacijsku ulogu koja se osobito odnosi na zahtjeve za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta nakon što su podneseni( ). Suprotno tomu, nije odgovoran za određivanje postupaka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu. Za to su, u skladu s Direktivom 2012/34, odgovorni upravitelji infrastrukture.

57. Naime, podsjećam da iz članka 27. stavaka 1. i 2., u vezi s točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. Direktivi 2012/34 proizlazi da upravitelj infrastrukture sastavlja i objavljuje izvješće o mreži koje sadržava, među ostalim, postupke prema kojima se mogu zatražiti kapaciteti od upravitelja infrastrukture( ). Stoga te postupke treba urediti u izvješću o mreži koje sastavlja upravitelj. Prema tome, ovlast određivanja postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu proizlazi samo iz nadležnosti upravitelja( ).

58. To se tumačenje ne dovodi u pitanje činjenicom da se točka 3. podtočka (a) Priloga IV. Direktivi 2012/34 izričito odnosi na zahtjeve podnesene „upravitelju infrastrukture”, a ne na one podnesene na jedinstvenom kontaktnom mjestu. Naime, kao što to tvrdi Savezna agencija za mreže, čak i ako podnositelji zahtjeva podnose svoje zahtjeve na jedinstvenom kontaktnom mjestu, oni se praktično obraćaju upraviteljima infrastrukture koji upravljaju teretnim koridorom. U tom kontekstu, jedinstveno kontaktno mjesto samo je tijelo koje podnositeljima zahtjeva omogućuje da podnesu zahtjeve a da pritom ne trebaju kontaktirati sve upravitelje infrastrukture koji upravljaju predmetnim teretnim koridorom( ).

59. Stoga mi se čini da je, kao što je to istaknula Savezna agencija za mreže, postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu obvezan sastavni dio izvješća o mreži i da, kao takav, ne može podlijegati autonomnom regulatornom sustavu koji je u nadležnosti upravnog odbora.

60. Prema mojem mišljenju, to tumačenje potvrđuje presuda SJ( ) koja se odnosi na provedbu postupaka javne nabave u prometnom sektoru, u kojoj je Sud tumačio Prilog IV. Direktivi 2012/34 i zaključio da „svaki zahtjev za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta mora, na temelju Direktive 2012/34, upravitelju infrastrukture podnijeti željeznički prijevoznik u skladu s izvješćem o mreži koji je sastavio i mora odgovarati načelima i kriterijima koji se nalaze u tom izvješću”.

61. S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da iz teksta Uredbe br. 913/2010 ili Direktive 2012/34, ni izričito ni prešutno ne proizlazi da je ovlast za određivanje postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu dodijeljena upravnom odboru. Suprotno tomu, doslovno tumačenje tih zakonodavnih tekstova upućuje na to da se takva ovlast dodjeljuje upraviteljima infrastrukture koji u svojem izvješću o mreži trebaju predvidjeti uvjete pristupa željezničkoj infrastrukturi, uključujući postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu.

2. Pripremni akti Uredbe br. 913/2010

62. Čini mi se da to tumačenje potvrđuju pripremni akti Uredbe br. 913/2010. Naime, iz tih akata proizlazi da je namjera zakonodavca bila da se upraviteljima infrastrukture da mogućnost da imaju vodeću ulogu u upravljanju jedinstvenim kontaktnim mjestom.

63. Iako se takva namjera ne može izvesti iz Komisijina prvotnog prijedloga( ), iz stajališta Europskog parlamenta u prvom čitanju jasno proizlazi da upravitelji infrastrukture „mogu imati ulogu pristupne točke jedinstvenom kontaktnom mjestu za podnositelje zahtjeva za dodjelu željezničke trase”( ). U svojem izvješću o Prijedlogu uredbe Parlament je izričito naglasio i da nije poželjno da jedinstveno kontaktno mjesto bude zasebna cjelina koja nije povezana s upraviteljima( ). K tomu, Vijeće Europske unije je u svojem zajedničkom stajalištu pojasnilo da se to kontaktno mjesto „temelji na suradnji između upravitelja infrastrukture”( ).

64. Namjera da se jedinstveno kontaktno mjesto ne odvoji od upravitelja infrastrukture također proizlazi iz Komisijina mišljenja o amandmanima Parlamenta na stajalište Vijeća, u kojem se izričito navelo da funkciju jedinstvenog kontaktnog mjesta može obavljati „tehničko tijelo unutar strukture upravljanja koridorom ili predmetni upravitelji infrastrukture”( ).

65. Stoga iz pripremnih akata Uredbe br. 913/2010 proizlazi da je jedinstveno kontaktno mjesto zamišljeno kao tijelo koje je usko povezano s upraviteljima infrastrukture koje zakonodavac nije namjeravao isključiti iz ovlasti za određivanje postupaka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu.

66. Slijedom toga utvrđujem da nastanak Uredbe br. 913/2010 pojačava doslovno tumačenje koje sam prethodno predložio, a prema kojem su za određivanje postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu nadležni upravitelji infrastrukture( ).

3. Ciljevi Uredbe br. 913/2010

67. Što se tiče ciljeva koji se nastoje postići Uredbom br. 913/2010, smatram da tumačenje koje se ovdje predlaže omogućuje da se osobito ostvari cilj jačanja suradnje između upravitelja infrastrukture i utvrđivanja pravila kojima se konkretno nastoje uspostaviti jedinstvena kontaktna mjesta koja podnositeljima zahtjeva omogućuju da svoje zahtjeve za dodjelu kapaciteta podnesu na jedinstvenom mjestu i u okviru jedinstvenog postupka.

68. DB Netz tvrdi da se taj cilj može ugroziti ako se upraviteljima omogući da uređuju postupak podnošenja zahtjeva u svojem izvješću o mreži. Konkretnije, takvo rješenje može dovesti do opasnosti od nedosljednih pravila između različitih nacionalnih dokumenata.

69. Međutim, postupak naveden u izvješću o mreži odražava suradnju između upravitelja infrastrukture, u skladu s odredbama Direktive 2012/34( ). Štoviše, naglašavam da se uloga upravnog odbora predviđena Uredbom br. 913/2010 sastoji upravo od suradnje s upraviteljima infrastrukture i njihove koordinacije kako bi se izbjeglo da nacionalna izvješća o mreži sadržavaju proturječna pravila.

70. U tom pogledu, podsjećam da su, kao što sam to iznio u točkama 53. do 56. ovog mišljenja, funkcije koje obavlja upravni odbor teretnog koridora ograničene određenim odredbama Uredbe br. 913/2010 i da se nijednom od tih odredbi tom odboru ne dodjeljuje ovlast da sam određuje postupak podnošenja zahtjeva iz članka 13. stavka 1. te uredbe. Suprotno tomu, iz navedene uredbe proizlazi da upravni odbor treba osigurati najbolju moguću suradnju između upravitelja infrastrukture( ).

71. Dodajem da se takvo tumačenje ne dovodi u pitanje člankom 18. točkom (c) Uredbe br. 913/2010, kojim se predviđa da upravni odbor sastavlja, redovito ažurira i objavljuje dokument („CID”) koji sadržava: informacije vezane uz postupak iz članka 13. stavka 1. te uredbe( ). Naime, kao što to tvrdi Savezna agencija za mreže, taj je dokument isključivo informativan i ne ovlašćuje upravni odbor da na obvezujući način utvrdi postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu( ).

72. S obzirom na ta razmatranja, smatram da se tumačenjem Uredbe br. 913/2010, u vezi s Direktivom 2012/34, na način da upravitelji infrastrukture imaju nadležnost da u svojem izvješću o mreži uređuju postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta, omogućuje da se zajamči korisni učinak članka 13. stavka 1. te uredbe te se time ne sprečava usklađivanje takvog postupka.

73. Iz toga zaključujem da je u ovom slučaju DB Netz, kao upravitelj željezničke infrastrukture, u suradnji s ostalim upraviteljima infrastrukture, nadležan odrediti postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu, ali ne, kao što to tvrdi DB Netz, odlukom upravnog odbora teretnog koridora u kojem sudjeluje.

74. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prvo prethodno pitanje odgovori da Uredbu br. 913/2010, u vezi s člankom 27. stavcima 1. i 2. i točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. Direktivi 2012/34, treba tumačiti na način da postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu iz članka 13. stavka 1 te uredbe trebaju uređivati upravitelji infrastrukture u svojem izvješću o mreži.

C. Dužnost suradnje između regulatornih tijela (drugo pitanje)

75. Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita je li preispitivanje izvješća o mreži koje provodi nacionalno regulatorno tijelo uređeno člankom 20. Uredbe br. 913/2010 ili isključivo odredbama Direktive 2012/34, konkretno odredbama članka 57. stavka 1., i proizlazi li iz okvirnih pravila koja se primjenjuju u ovom slučaju dužnost suradnje između nacionalnih regulatornih tijela.

76. Taj sud u biti želi znati je li prilikom preispitivanja izvješća o mreži nacionalno regulatorno tijelo dužno osigurati zajednički pristup s drugim predmetnim tijelima prije nego što donese odluku, ili ima ovlast donijeti takvu odluku a da se pritom ne savjetuje s njima.

77. Kao prvo, ističem da ovlast nacionalnih regulatornih tijela za preispitivanje izvješća o mreži proizlazi iz teksta članka 56. stavaka 1. i 2. Direktive 2012/34( ), u vezi s člankom 57. te direktive( ), i iz članka 20. stavaka 1. i 3. Uredbe br. 913/2010( ). Naime, iz tih odredbi proizlazi da ta tijela nadziru tržišno natjecanje na teretnim koridorima i, u tom pogledu, mogu intervenirati na vlastitu inicijativu s ciljem sprečavanja diskriminacije protiv podnositelja zahtjeva.

78. Članci 56. i 57. Direktive 2012/34 odnose se općenito na tržište željezničkih usluga, dok se članak 20. Uredbe br. 913/2010, koji odražava te odredbe u području tržišnog natjecanja, posebno odnosi na tržište za željeznički prijevoz robe.

79. Kao drugo, podsjećam da je u glavnom postupku Savezna agencija za mreže namjeravala intervenirati nakon izmjene izvješća o mreži društva DB Netz u pogledu postupka podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu. Konkretnije, Savezna agencija za mreže pretpostavila je da postoji diskriminacija koja proizlazi iz ukidanja bilo kakve alternative za podnošenje zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu u slučaju tehničkog kvara elektroničkog sustava za rezervaciju( ).

80. Prema tome, ako se glavni postupak odnosi na problem diskriminacije na željezničkoj mreži za prijevoz robe, smatram da članak 20. stavak 1. Uredbe br. 913/2010, kojim se konkretno predviđa mogućnost da regulatorna tijela interveniraju u odnosu na diskriminaciju u pogledu takvog koridora, predstavlja odredbu koja se primjenjuje na taj spor. Štoviše, tom se odredbom utvrđuje da ta tijela surađuju kako bi se osigurao nediskriminirajući pristup koridoru. U ovom je slučaju očito da ta suradnja nije postojala jer je, u skladu s odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, Savezna agencija za mreže donijela odluku o meritumu a da se pritom nije savjetovala s drugim predmetnim tijelima.

81. U tom pogledu, Savezna agencija za mreže tvrdi da se članak 20. Uredbe br. 913/2010 ne primjenjuje u ovom slučaju jer se primjenjuje samo u određenim slučajevima, osobito kad se nacionalnom regulatornom tijelu prijavljuju određeni događaji u okviru djelovanja jedinstvenog kontaktnog mjesta( ). Taj se članak 20. ne primjenjuje u okviru općeg nadzora izvješća o mreži.

82. Suprotno onomu što tvrdi Savezna agencija za mreže, smatram da je tekst članka 20. stavka 1. Uredbe br. 913/2010 dovoljno širok da se može primijeniti u slučaju kao što je onaj u glavnom postupku koji se odnosi na opći problem diskriminacije. K tomu, smatram da iz te odredbe proizlazi dužnost suradnje između nacionalnih regulatornih tijela koja ih obvezuje da osiguraju ujednačen pristup kad se donosi odluka o meritumu.

83. Naime, člankom 20. stavkom 1. Uredbe br. 913/2010 utvrđuje se opća obveza suradnje između regulatornih tijela u pogledu tržišnog natjecanja u okviru teretnog koridora. Kao što je to naglasila Komisija, ta odredba ima širok doseg koji nije ograničen na nadzor djelatnosti jedinstvenog kontaktnog mjesta.

84. Uvodna izjava 25. Uredbe br. 913/2010 potkrepljuje to razmatranje te se u njoj navodi da je „[s] ciljem osiguranja nediskriminirajućeg pristupa međunarodnim željezničkim uslugama, potrebno […] osigurati učinkovitu koordinaciju između regulatornih tijela na različitim mrežama koje obuhvaća teretni koridor”( ).

85. Tako smatram, kao i Komisija, da iz tog članka 20. stavka 1. proizlazi da je zakonodavac Unije predvidio suradnju između regulatornih tijela u obliku koordinacije, koja logično treba podrazumijevati savjetovanje s drugim nacionalnim regulatornim tijelima, s ciljem da se, koliko je to moguće, dođe do zajedničkog stajališta. Suprotno tomu, u nijednoj se odredbi Uredbe br. 913/2010 ne navodi da regulatorno tijelo svoje odluke treba donijeti uz pristanak drugih regulatornih tijela ili da je obvezano odlukama tih tijela.

86. Iz toga slijedi da regulatorno tijelo ne može donijeti odluku, kao što je ona u glavnom postupku, a da se pritom ne savjetuje s drugim predmetnim tijelima.

87. Slijedom toga, smatram da na drugo prethodno pitanje treba odgovoriti da, prilikom preispitivanja izvješća o mreži, regulatorno tijelo treba poštovati članak 20. Uredbe br. 913/2010 te ima obvezu da se prije donošenja svoje odluke savjetuje s drugim predmetnim nacionalnim regulatornim tijelima kako bi se, koliko je to moguće, osigurao zajednički pristup.

88. S obzirom na odgovor na prvo i drugo pitanje, nije potrebno razmatrati treće pitanje.

D. Priroda okvirnih pravila predviđenih za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta i posljedice koje iz toga proizlaze za nacionalna regulatorna tijela (četvrto i peto pitanje)

89. Kao što sam to utvrdio u prethodnom odjeljku, nacionalna regulatorna tijela ovlaštena su preispitivati izvješće o mreži koje sadržava postupak podnošenja zahtjeva na jedinstvenom kontaktnom mjestu.

90. U takvoj situaciji sud koji je uputio zahtjev iznosi dvojbu u pogledu prirode okvirnih pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru, koja je utvrdio izvršni odbor na temelju članka 14. stavka 1. Uredbe br. 913/2010. Konkretnije, navedeni sud želi znati jesu li ta okvirna pravila akt prava Unije koji obvezuje nacionalna regulatorna tijela kao i nacionalne sudove, pri čemu podliježe konačnom i obvezujućem tumačenju Suda te mu se protivi jednostrana odluka takvog regulatornog tijela čiji je cilj propisati sustav za podnošenje zahtjeva za dodjelu kapaciteta koji nije koordiniran s drugim nacionalnim regulatornim tijelima.

91. Kako bi se odgovorilo na to pitanje valja podsjetiti da, u skladu s člankom 8. stavcima 1. i 4. Uredbe br. 913/2010, izvršni odbor teretnog koridora uspostavljaju „dotične države članice”, a on „donosi odluke na temelju zajedničkog pristanka predstavnika državnih tijela dotičnih država članica”( ).

92. Osim toga, iz teksta članka 14. stavka 1. Uredbe br. 913/2010 proizlazi da izvršni odbor određuje predmetna okvirna pravila u skladu s člankom 39. Direktive 2012/34. Međutim, u toj se posljednjoj odredbi navodi da su države članice te koje propisuju okvir za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta, pod uvjetom da se zajamči neovisnost upraviteljâ infrastrukture.

93. Kao i Komisija, smatram da iz prethodno navedenog proizlazi da izvršni odbor nije institucija, tijelo, ured ili agencija Unije, nego je tijelo koje su uspostavile dotične države članice.

94. Tim okvirnim pravilima, koja je kolektivno donio taj odbor, nastoji se provesti pravo Unije koje je predviđeno Direktivom 2012/34 i Uredbom br. 913/2010.

95. Iz toga proizlazi, kao što to tvrdi Komisija, da okvirna pravila koja je utvrdio izvršni odbor u skladu s člankom 14. stavkom 1. Uredbom br. 913/2010, nisu akt prava Unije i nemaju njegova posebna obilježja koja uključuju to da takav akt obvezuje nacionalna tijela i sudove, da je nadređen nacionalnom pravu( ) i podliježe konačnom i obvezujućem tumačenju Suda.

96. Stoga, ta okvirna pravila ne obvezuju nacionalno regulatorno tijelo te im se ne protivi to da ono intervenira u slučaju kao što je to onaj u glavnom postupku, u svrhu rješavanja problema diskriminacije u pogledu postupka podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta, koji se navodi u izvješću o mreži upravitelja infrastrukture.

97. Dodajem da su ovlasti za intervenciju tog tijela ipak uređene, osobito člankom 20. Uredbe br. 913/2010. Kao što to proizlazi iz odgovora na drugo pitanje, nacionalno regulatorno tijelo ne može upravitelju infrastrukture, kao što je DB Netz, propisati zahtjev u pogledu postupka podnošenja zahtjeva za kapacitet ako se u tom pogledu nije savjetovalo s drugim nacionalnim regulatornim tijelima. Ta obveza ne postoji zbog pravne prirode okvirnih pravila koja je utvrdio izvršni odbor, kao što to sud koji je uputio zahtjev smatra u svojem petom pitanju, nego zbog opsega ovlasti dodijeljenih regulatornim tijelima Direktivom 2012/34 i Uredbom br. 913/2010.

98. Stoga predlažem Sudu da na četvrto i peto pitanje odgovori da okvirna pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru koja je utvrdio izvršni odbor na temelju članka 14. stavka 1. Uredbe br. 913/2010 nisu akt prava Unije i ne obvezuju nacionalno regulatorno tijelo.

V. Zaključak

99. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westphalen (Visoki upravni sud savezne zemlje Sjeverne Rajne-Vestfalije, Njemačka) odgovori na sljedeći način:

1. Uredbu (EU) br. 913/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 22. rujna 2010. o europskoj željezničkoj mreži za konkurentni prijevoz robe, kako je izmijenjena Uredbom (EU) br. 1316/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2013., u vezi s člankom 27. stavcima 1. i 2. i točkom 3. podtočkom (a) Priloga IV. Direktivi 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora, treba tumačiti na način da postupak podnošenja zahtjeva za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na jedinstvenom kontaktnom mjestu iz članka 13. stavka 1. te uredbe trebaju uređivati upravitelji infrastrukture u svojem izvješću o mreži.

2. Prilikom preispitivanja izvješća o mreži, regulatorno tijelo treba poštovati članak 20. Uredbe br. 913/2010, kako je izmijenjena Uredbom br. 1316/2013, te ima obvezu da se prije donošenja odluke savjetuje s drugim predmetnim nacionalnim regulatornim tijelima kako bi se, koliko je to moguće, osigurao zajednički pristup.

3. Okvirna pravila za dodjelu infrastrukturnog kapaciteta na teretnom koridoru koja je utvrdio izvršni odbor na temelju članka 14. stavka 1. Uredbe br. 913/2010, kako je izmijenjena Uredbom br. 1316/2013, nisu akt prava Unije i ne obvezuju nacionalno regulatorno tijelo.