MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

M. CAMPOSA SANCHEZ‑BORDONE

od 3. svibnja 2016. ( 1 )

Predmet C‑525/14

Europska komisija

protiv

Češke Republike

„(Tužba zbog povrede obveze koju je Komisija podnijela protiv Češke Republike) — Povreda obveze — Slobodno kretanje robe — Članak 34. UFEU‑a — Količinska ograničenja uvoza — Mjere s istovrsnim učinkom — Plemenite kovine na koje se utiskuje žig u trećoj zemlji u skladu s nizozemskim zakonodavstvom — Uvoz u Češku Republiku nakon stavljanja u slobodan promet u državi članici koja ne mora biti Kraljevina Nizozemska — Odbijanje priznavanja žiga — Zaštita potrošača — Dopuštenost“

1. Češka Republika poriče povredu obveze koju joj Komisija stavlja na teret i tvrdi da člancima 34. i 36. UFEU‑a nije zabranjena upravna praksa njezinog nacionalnog laboratorija za žigosanje jer se žigovi WaarborgHolland utiskuju i u Nizozemskoj i u poslovnim nastanima koji se nalaze u trećim zemljama (Kina i Tajland).

2. Sud je dosad razvio ustaljenu sudsku praksu o uzajamnom priznavanju državnih žigova država članica. Novost je ove tužbe potreba za odlučivanjem primjenjuje li se navedena sudska praksa i na predmete izrađene od plemenitih kovina podrijetlom iz trećih zemalja, koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet u Europskoj uniji s državnim žigom nizozemskog laboratorija WaarborgHolland, koji se utiskuje u tim trećim zemljama.

3. Točno je da puštanje u slobodan promet podrazumijeva izjednačavanje proizvoda unutar Zajednice s proizvodima koji su iz stranih zemalja stigli u Uniju. To izjednačavanje, međutim, može biti nedovoljno za ostvarivanje uzajamnog priznavanja: prethodno stavljanje na tržište u nekoj od država članica, u skladu s njezinim nacionalnim propisima, uvjet je za to da druga država članica (država članica odredišta) prihvati jednakost i ne nametne primjenu svojih propisa. Kako bi se utvrdilo u kojem se opsegu i u kojim okolnostima zahtijeva ispunjavanje navedenog uvjeta, u predmetnom je slučaju potrebno detaljnije pojašnjenje.

I. Postupak radi utvrđivanja povrede obveze

4. Komisija je Češkoj Republici 30. rujna 2011. poslala pismo opomene u kojem je zatražila pojašnjenja o njezinom odbijanju priznavanja nizozemskih žigova, osobito žigova laboratorija WaarborgHolland.

5. U svojem odgovoru od 30. studenoga 2011. Češka Republika potvrdila je da ne priznaje te nizozemske žigove, što prema njezinom mišljenju nije problem slobodnog kretanja robe, već slobodnog pružanja usluga. Češka vlada opravdala je odbijanje time što je nemoguće razlikovati predmete označene žigovima WaarborgHolland u Nizozemskoj od onih označenih u trećim zemljama i potom uvezenih u Uniju.

6. Budući da je češke vlasti nisu uvjerile svojim objašnjenjima, Komisija je Češkoj Republici 30. svibnja 2013. poslala obrazloženo mišljenje u kojem je navela da se odredbe UFEU‑a o slobodnom kretanju robe primjenjuju na robu puštenu u slobodan promet u carinskom području Unije i time na robu trećih zemalja uvezenu u neku od država članica u skladu s člankom 29. UFEU‑a. Komisija je pozvala Češku Republiku da se uskladi s člankom 34. UFEU‑a u roku od dva mjeseca.

7. U svojem odgovoru od 23. srpnja 2013. Češka Republika ostala je pri svojem stajalištu prema kojem je potrebom da zaštiti svoje potrošače ustrajna opravdati odbijanje prodaje predmeta izrađenih od plemenitih kovina i označenih žigovima WaarborgHolland.

8. Zbog stava Češke Republike Komisija je 20. studenoga 2014. podnijela ovu tužbu zbog povrede obveze braneći teze iznesene tijekom prethodnog postupka. U svojem odgovoru na tužbu Češka Republika ostala je pri stajalištu koje je zauzela prema Komisiji.

9. Dopisom od 26. veljače 2015. Francuska je od predsjednika Suda zatražila da joj dopusti intervenciju u predmetni postupak u potporu tezi Češke Republike. Dana 9. travnja 2015. tajništvo Suda obavijestilo je Francusku o prihvaćanju njezinog zahtjeva u skladu s člankom 130. Pravilnika te je 26. svibnja 2015. dostavilo njezin zahtjev za intervenciju.

10. Komisija je, kao i Češka Republika, ostale su pri svojim suprotstavljenim stajalištima u replici i odgovoru na repliku, kao i tijekom rasprave pred Sudom koja je održana 17. veljače 2016.

II. Dopuštenost tužbe

11. Prema mišljenju Češke Republike tužba je djelomično nedopuštena jer joj je Komisija neprecizno i dvosmisleno stavila na teret povredu obveze, pozivajući se na odbijanje priznavanja „određenih nizozemskih žigova” i „posebno žigova WaarborgHolland”, dok se u predsudskom postupku i u tužbi pozvala samo na žigove WaarborgHolland, a da nije spomenula druge. Tužba bi, dakle, trebala biti ograničena na ovo posljednje postupanje čeških vlasti.

12. Komisija se protivi prigovoru djelomične nedopuštenosti tvrdeći da nije proširila predmet tužbe, s obzirom na to da je tijekom predsudskog postupka (posebno u obrazloženom mišljenju) Češkoj Republici stavila na teret povredu članka 34. UFEU‑a jer ne priznaje „određene nizozemske žigove”.

13. Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u tužbi zbog povrede obveze treba se naznačiti predmet spora, kao i sažeti prikaz tužbenih razloga te ta naznaka mora biti dovoljno jasna i precizna da bi tuženik mogao pripremiti obranu, a Sud provesti nadzor. Iz toga slijedi da temeljni pravni i činjenični elementi na kojima se zasniva tužba trebaju biti na dosljedan i razumljiv način vidljivi iz samog teksta tužbe te da u njoj istaknuti zahtjevi trebaju biti formulirani na nedvosmislen način kako bi se izbjeglo da sud odluči ultra petita ili propusti odlučiti o nekom od prigovora.

14. Sud je također presudio da u okviru tužbe zbog povrede obveze Komisija treba iznijeti prigovore na dosljedan i precizan način kako bi se državi članici i Sudu omogućilo da pravilno razumiju doseg povrede prava Unije koja se stavlja na teret. To je nužno da bi država članica mogla na koristan način istaknuti navode u svoju obranu i Sud provjeriti postojanje povrede obveze koja se stavlja na teret ( 2 ).

15. S obzirom na te zahtjeve smatram da je argument Češke Republike osnovan te da tužbu koju je podnijela Komisija valja proglasiti djelomično nedopuštenom. Ograničenje predmeta povrede obveze neprecizno je kada se govori o tome da Češka odbija priznati „određene nizozemske žigove”, iako Komisija navodi – i o tome dostavlja podatke – samo predmete označene u laboratoriju WaarborgHolland, sa sjedištem u Goudi, koji je jedini premjestio svoju djelatnost u treće zemlje (konkretno u Kinu i Tajland).

16. Komisija nije dala nikakvu naznaku o tome da češke vlasti odbijaju priznati žig koji utiskuje drugi nizozemski laboratorij (Edelmetaal Waarborg Nederland B. V., sa sjedištem u Joureu). Osim toga, Češka Republika tvrdi, a Komisija to ne osporava, da zahtijeva samo to da se češkim žigom označuju predmeti izrađeni od plemenitih kovina koji su označeni žigom WaarborgHolland.

17. Iako postoji određena dosljednost postupanja Komisije u predsudskom i sudskom postupku, smatram da su optužbe Komisije protiv Češke Republike, u pogledu njezinog odbijanja priznavanja nizozemskih žigova koji nisu WaarborgHolland, bile neprecizne. Stoga, tužbu Komisije valja proglasiti djelomično nedopuštenom u dijelu koji se odnosi na te žigove, a dopustiti je kada je riječ o odbijanju čeških vlasti da priznaju predmete izrađene od plemenitih kovina koji su označeni žigovima WaarborgHolland.

III. Analiza merituma

18. Prije analize povrede obveze koju je Komisija stavila na teret Češkoj Republici korisno je iznijeti neke dijelove međunarodnih propisa, kao i propisa Europske unije, o trgovini predmetima izrađenima od plemenitih kovina.

A. Uvodna razmatranja o trgovini predmetima izrađenima od plemenitih kovina

19. Prodaja tih predmeta jedno je od područja u kojima se usklađivanjem zakonodavstava nisu mogle ukloniti tehničke prepreke (nastale zbog brojnih pravila država članica Unije). Zbog neuspješnih naknadnih prijedloga Komisije ( 3 ), Sud je kao alternativu neusklađenosti primjenjivao, a sama Komisija ju je poticala, pravnu tehniku uzajamnog priznavanja ( 4 ).

20. Uzrok nepostojanja pravog unutarnjeg tržišta predmeta izrađenih od plemenitih kovina, sa slobodnim kretanjem robe, proizlazi iz toga što brojne države članice imaju nacionalne laboratorije za žigosanje koji primjenjuju različite oznake i žigove kako bi zajamčili podrijetlo i stupanj čistoće tih predmeta ( 5 ). Svrha tih žigova jest zaštititi potrošače, spriječiti prijevare i zajamčiti pošteno poslovanje.

21. Nacionalni propisi koji se odnose na predmete izrađenih od plemenitih kovina vrlo su raznoliki. Petnaest zemalja (među kojima su Češka Republika i Nizozemska) uvelo je sustav obveznog označivanja, za koje je zadužen njihov službeni laboratorij za žigosanje, kako bi se označio predmet koji je uspješno ispitan. U sedam država članica postoji sustav dobrovoljnog označivanja, dok u ostalih pet ne postoji nikakav sustav označivanja.

22. Većina tehničkih prepreka trgovini ovim predmetima proizlazi iz postupka nadzora proizvoda koji provodi službeni laboratorij za žigosanje (engl. assay office) prije stavljanja proizvoda na nacionalno tržište, kao i iz zahtjeva za obveznom oznakom ( 6 ), žigom, na kojoj je prikazan proizvođač, priroda kovine i stupanj njezine čistoće. Najčešći su sljedeći žigovi: — Državni žig službenog laboratorija za žigosanje (u daljnjem tekstu: državni žig) kojim se naznačuje da je predmet uspješno ispitan i, općenito, na kojem se navodi priroda kovine i stupanj njezine čistoće. — Identifikacijski žig (žig podrijetla) proizvođača ili uvoznika, koji je obično registriran u zemlji u kojoj se provjerava predmet izrađen od plemenitih kovina. — Žig stupnja čistoće (ili žig kovine) ( 7 ), na kojem se navodi priroda plemenite kovine i stupanj njezine čistoće, izražen u karatima ili tisućinkama. — Zajednički kontrolni žig, utvrđen Konvencijom o nadzoru i označavanju predmeta od plemenitih kovina koja je potpisana 15. studenoga 1972. u Beču ( 8 ).

23. S obzirom na tehničke prepreke koje uzrokuju odstupanja među nacionalnim propisima o žigovima na predmetima izrađenima od plemenitih kovina, Sud je u ovom slučaju primijenio svoju sudsku praksu u vezi s člancima 34. i 36. UFEU‑a. To je učinio pozivajući se posebno na obvezu uzajamnog priznavanja istovrsnih žigova.

24. Stajalište suda jasno je izneseno u presudama Robertson i dr., Houtwiper, Komisija/Irska i Juvelta ( 9 ), u odnosu na slučajeve trgovine tim proizvodima unutar Zajednice. Nacionalni propisi predstavljaju mjere s istovrsnim učinkom kakav ima uvoz (i stoga su protivni članku 34. UFEU‑a) ako na proizvode uvezene iz drugih država članica, u kojima se oni zakonito žigošu i prodaju, nameću obvezu pribavljanja novog žiga države odredišta jer otežavaju i poskupljuju uvoz unutar EU‑a.

25. Međutim, Sud je prihvatio da u uvjetima neusklađenosti na razini Unije zahtjev označivanja državnim žigom i nepriznavanje žiga države podrijetla mogu biti opravdani važnim zahtjevima zaštite potrošača i poštenog poslovanja koji su razvijeni na temelju presude Cassis de Dijon ( 10 ). Državnim se žigom jamči da potrošač neće biti doveden u zabludu s obzirom na to da se stupanj čistoće predmeta izrađenog od plemenitih kovina ne može utvrditi pogledom, dodirom ili vaganjem ( 11 ). Kako kaže stara poslovica „nije zlato sve što sja”.

26. S druge strane, državni žig države odredišta ne zahtijeva se ako je predmet, uvezen iz druge države članice, označen žigom čiji su podaci, u bilo kojem obliku, jednaki onima koje propisuje država članica uvoza i razumljivi njezinim potrošačima ( 12 ). Pod tim se, dakle, podrazumijeva posebna primjena načela uzajamnog priznavanja istovrsnih nacionalnih trgovinskih propisa, kojoj je Sud često pribjegavao kao alternativi neusklađenosti zakonodavstava kako bi uklonio tehničke prepreke trgovini unutar Zajednice.

27. Što se tiče trgovine (predmetima izrađenima od plemenitih kovina) Unije s trećim zemljama, primjenjivih propisa je malo i tehničke su prepreke čak veće nego na tržištu unutar Zajednice zbog velike različitosti nacionalnih pravnih sustava. Naravno, na tu se trgovinu primjenjuju opći propisi Svjetske trgovinske organizacije, a posebno GATT i Sporazum o tehničkim preprekama u trgovini ( 13 ). U okviru zajedničke trgovinske politike Unija nije sklapala sporazume niti je u svojim ugovorima s trećim zemljama navodila odredbe o trgovini predmetima izrađenima od plemenitih kovina.

28. Jedan pokušaj uklanjanja tehničkih prepreka u međunarodnoj trgovini tim predmetima bila je Konvencija o nadzoru i označavanju predmeta od plemenitih kovina, potpisana u Beču 15. studenoga 1972., koja je stupila na snagu 1975. i čije su stranke sedamnaest država članica Unije te Švicarska, Norveška i Izrael (u daljnjem tekstu: Bečka konvencija) ( 14 ). U Češkoj Republici ta je Konvencija na snazi od 1994., a u Nizozemskoj od 1999.

29. Bečkom konvencijom provelo se minimalno usklađivanje propisa primjenjivih na žigove kako bi se omogućilo njihovo uzajamno priznavanje među državama strankama Konvencije. Nacionalni laboratoriji za žigosanje određeni u skladu s Konvencijom mogu utiskivati zajedničke kontrolne žigove na predmete izrađene od zlata, srebra i platine nakon što provjere njihovu čistoću primjenjujući svoje odobrene metode ispitivanja. Svaka država ugovornica dopušta uvoz proizvoda označenih zajedničkim kontrolnim žigom ( 15 ) na svoje državno područje i pri tome ne provodi niti ispitivanja niti dodatna žigosanja. Označivanje zajedničkim kontrolnim žigom dobrovoljno je i izvoznik može birati hoće li to zatražiti od svojeg nacionalnog laboratorija za žigosanje ili će robu bez žiga poslati u zemlju uvoza u kojoj se označava žigom ako je u skladu s Konvencijom i njezinim propisima. Države stranke prihvaćaju predmete označene zajedničkim kontrolnim žigom te trima drugim žigovima koji su predviđeni Konvencijom, ne zahtijevajući pritom dodatna ispitivanja ili žigosanja.

30. Zbog suzdržavanja nekih europskih država (posebno onih koje imaju nacionalne laboratorije za žigosanje s dugotrajnom praksom, tradicijom i iskustvom) od pristupanja Bečkoj konvenciji sklopljeni su bilateralni ugovori o uzajamnom priznavanju žigova s trećim zemljama koje su vrlo aktivne u međunarodnoj trgovini tim predmetima ( 16 ).

B. Povreda obveze za koju Komisija tereti Češku Republiku

1. Ograničenje slobodnog kretanja robe

31. Komisija smatra da je praksa Češke Republike prema kojoj ona zahtjeva označivanje češkim državnim žigom predmeta izrađenih od plemenitih kovina označenih žigom WaarborgHolland, mjera istovrsnog učinka kakav ima uvoz, zabranjena člancima 34. i 36. UFEU‑a.

32. Prema mišljenju Komisije, sudska praksa Suda o priznavanju žigova u potpunosti je primjenjiva na postupanje Češke Republike zato što se sloboda kretanja primjenjuje na robu iz država članica, kao i na robu koja dolazi iz trećih zemalja, a stavljena je u slobodan promet u skladu s člankom 29. UFEU‑a. Češka Republika ne može priznati državne žigove nekih država članica Unije i istodobno drukčije postupati s predmetima koji nose žig WaarborgHolland zato što taj laboratorij fizički utiskuje svoj žig u trećim zemljama nakon što je neke od svojih djelatnosti premjestio izvan Nizozemske i Unije.

33. Češka Republika odgovara da je njezino postupanje u skladu s člankom 34. UFEU‑a jer uzajamno priznavanje državnih žigova vrijedi samo za robu unutar Zajednice i, ako su se već prodavali u nekoj od država članica u skladu s njezinim nacionalnim zakonodavstvom, proizvode iz trećih zemalja koji su u Uniji stavljeni u slobodan promet. Predmeti koji su u trećim zemljama označeni žigovima WaarborgHolland, u Uniji su stavljeni u slobodan promet i ne prodaju se zakonito u nekoj državi članici Unije, ne ostvaruju, dakle, pravo na uzajamno priznavanje, iako laboratorij WaarborgHolland obavlja svoju djelatnost žigosanja izvan Unije u skladu s nizozemskim zakonodavstvom.

34. Prema mojem mišljenju treba biti jasno, kao prvo, da je Češka Republika odgovorna za upravnu praksu češkog laboratorija za žigosanje te se stoga prema sudskoj praksi Suda može smatrati mjerom s istovrsnim učinkom kakav ima količinsko ograničenje uvoza ( 17 ).

35. Kao drugo, ne slažem se s argumentom Češke Republike (navedenim u predsudskom postupku) da se njezino postupanje treba analizirati u skladu s propisima i sudskom praksom o slobodnom pružanju usluga. Kako je istaknula Komisija, ograničenja koja je nametnula Češka Republika ne utječu izravno na pružanje usluga žigosanja, već na trgovinu predmetima izrađenim od plemenitih kovina.. Žig se utiskuje u robu te je njezin sastavni dio, stoga češka praksa ne utječe na slobodno kretanje usluga, već na slobodno kretanje robe. To je jednako primjenjiva upravna praksa jedne države članice koja utječe na prodaju jedne vrste robe.

36. Kao treće, smatram da se češka upravna praksa, bez problema, uklapa u definiciju mjere istovrsnog učinka kakav ima količinsko ograničenje uvoza, koje je usvojeno u sudskoj praksi Suda pri tumačenju članka 34. UFEU‑a. Takvim treba smatrati svaki trgovinski propis država članica koji može izravno ili neizravno, stvarno ili potencijalno sprječavati trgovinu unutar Unije ( 18 ).

37. Sud je smatrao da zapreke slobodnom kretanju robe, koje zbog neusklađenosti zakonodavstava, proizlaze iz primjene pravila glede uvjeta koje mora ispunjavati roba podrijetlom iz drugih država članica, gdje je proizvedena i prodaje se u skladu sa zakonom, za tu robu, čak i ako se ta pravila bez razlike primjenjuju na sve proizvode, predstavljaju mjere istovrsnog učinka zabranjene člankom 34. UFEU‑a, osim ako tu primjenu može opravdati cilj općeg interesa koji ima prednost pred zahtjevima slobodnog kretanja robe ( 19 ).

38. Zahtjev utiskivanja češkog državnog žiga u predmete označene žigovima WaarborgHolland otežava njihovu prodaju na češkom državnom području jer im se nameće označivanje dvostrukim žigom; usto, zahtijeva se plaćanje naknade službenom laboratoriju za žigosanje države odredišta i odgađa se stavljanje na tržište s posljedičnim povećanjem troškova ( 20 ).

39. U načelu, i s pojašnjenjem koje ću dati naknadno, zabranom iz članka 34. UFEU‑a utječe se i na robu u trgovini unutar Zajednice i na robu iz trećih zemalja koja je u slobodnom prometu u Uniji. Sud je pojasnio da su, u odnosu na slobodno kretanje robe unutar Unije, proizvodi koji su u slobodnom prometu definitivno i potpuno izjednačeni s proizvodima podrijetlom iz država članica ( 21 ).

40. Češkom mjerom, dakle, povrjeđuje se članak 34. UFEU‑a, ako utječe na predmete izrađene od plemenitih kovina koji su proizvedeni i prodaju se u Nizozemskoj sa žigom WaarborgHolland. Povrjeđuje se i primjenom mjere na tu vrstu predmeta kada se oni izrađuju u trećim zemljama, označuju u jednoj od njih žigom WaarborgHolland te kada se uvoze i stavljaju u slobodan promet u bilo kojoj državi članici Unije prije nego što se uvezu u Češku Republiku.

2. Opravdanost ograničenja

41. Češka Republika, koju podupire Francuska, pokušava opravdati svoju upravnu praksu pozivajući se na važni zahtjev zaštite potrošača. Usto smatra da je u skladu s načelom proporcionalnosti jer se predmeti koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao na nizozemskom državnom području uopće ne razlikuju od predmeta koje je taj laboratorij označio državnim žigom u trećim zemljama. Kako tvrdi u svojem odgovoru na tužbu, pokušaji utvrđivanja sigurnih smjernica za razlikovanje jednih žigova od drugih putem razgovora s laboratorijem WaarborgHolland, nisu urodili plodom.

42. Kao što sam prethodno naveo, budući da Unija nije provela usklađivanje, Sud je prihvatio da se zahtjev označivanja državnim žigom i nepriznavanje žiga države podrijetla mogu opravdati važnim zahtjevima zaštite potrošača i poštenog poslovanja. U skladu s tim, Češka Republika mogla bi se pozvati na zaštitu potrošača kako bi opravdala praksu zahtijevanja češke oznake i odbijanja žigova WaarborgHolland.

43. Naime, ta bi češka upravna praksa bila utemeljena na zaštiti potrošača ako se kumulativno: a) žigovima WaarborgHolland ne pruža zaštita istovrsna zaštiti čeških državnih žigova i b) ako navedena praksa poštuje načelo proporcionalnosti.

a) Istovrsnost i uzajamno priznavanje čeških i nizozemskih državnih žigova

44. Prema mišljenju Komisije, češkim i nizozemskim žigovima potrošačima se osigurava slična zaštita, stoga bi Češka Republika trebala prihvatiti njihovo uzajamno priznavanje u skladu sa sudskom praksom Suda ( 22 ). Češke vlasti zapravo ne dovode u pitanje tu tvrdnju Komisije i ne prihvaćaju istovrsnost svojeg i nizozemskog državnog žiga za predmete koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao u trećim zemljama i koji su potom stavljeni u slobodan promet u Uniji te uvezeni u Češku Republiku, već samo za predmete koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao na državnom području Nizozemske.

45. Komisija smatra da se uzajamno priznavanje češkog i nizozemskog državnog žiga ne može isključiti zato što je laboratorij WaarborgHolland premjestio dio svoje djelatnosti u treće zemlje i s obzirom na to da nizozemske vlasti još uvijek prate izvodi li se u skladu s njihovim nacionalnim zakonodavstvom. U tom bi slučaju predmeti koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao na državnom području Nizozemske bili usporedivi s predmetima koje je taj laboratorij označio u trećim zemljama nakon što su stavljeni u slobodan promet u bilo kojoj državi članici Unije.

46. Suprotno tomu, Češka Republika, koju podupire Francuska, smatra da uzajamno priznavanje nije moguće kada se radi o predmetima izrađenima od plemenitih kovina označenima u trećim zemljama, iako su označeni u laboratoriju za žigosanje neke države članice i, navodno su u skladu sa zakonodavstvom te države, već samo u pogledu predmeta od plemenitih kovina kada su državni žigovi utisnuti na državnom području neke države članice Europske unije. Ti bi predmeti bili roba trećih zemalja i iako su stavljeni u slobodan promet u nekoj državi Unije, na njih se ne bi primjenjivalo načelo uzajamnog priznavanja, osim ako se u toj državi prodaju u skladu s njezinim nacionalnim zakonodavstvom.

47. Prema mojem mišljenju, rješenje spora zahtijeva primjenu načela uzajamnog priznavanja državnih žigova, prilagođenu različitim činjeničnim pretpostavkama. Kao prvo, smatram da je načelo u potpunosti primjenjivo u pogledu predmeta koji se izrađuju i prodaju zakonito u Nizozemskoj, a zatim se izvoze u Češku Republiku. Sudska praksa Suda o uzajamnom priznavanju istovrsnih državnih žigova potpuno je jasna u tim okolnostima.

48. Kao drugo, načelo je primjenjivo i na predmete izrađene od plemenitih kovina u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom u svojim radionicama u Kini ili Tajlandu i koji se naknadno uvoze i stavljaju u slobodan promet u Uniji, zakonito stavljaju na tržište u Nizozemskoj te potom izvoze u Češku Republiku. U tim okolnostima, ponovno se nameće uzajamno priznavanje češkog i nizozemskog državnog žiga, s obzirom na to da nizozemske vlasti provjeravaju jesu li predmeti uvezeni iz trećih zemalja sa žigom WaarborgHolland usklađeni s nizozemskim zakonodavstvom.

49. Kao treće, ovim načelom su obuhvaćeni i predmeti izrađeni od plemenitih kovina u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom u svojim radionicama u Kini ili Tajlandu koji se kasnije uvoze i stavljaju u slobodan promet u Uniji te zakonito stavljaju na tržište u državi članici odredišta koja nije Nizozemska i čijim je unutarnjim zakonodavstvom predviđena upotreba državnih žigova sličnih češkom žigu. U ovom slučaju, smatram da bi uzajamno priznavanje funkcioniralo na jednak način kao i u prethodnom slučaju jer bi država članica podrijetla provjerila usklađenost žigova WaarborgHolland koji su utisnuti u trećoj zemlji sa svojim zakonodavstvom. Češka Republika trebala bi se pouzdati u tu provjeru i primijeniti uzajamno priznavanje državnih žigova na predmetima koji se u tim uvjetima izvoze na njezino državno područje.

50. Suprotno tomu, tri su situacije u kojima se načelo uzajamnog priznavanja (nizozemskog i češkog državnog žiga) ne bi primjenjivalo, a to su: a) predmeti uvezeni izravno u Češku Republiku; b) predmeti koje je laboratorij WaarborgHolland označio u svojim radionicama u Kini ili Tajlandu, koji se naknadno uvoze i stavljaju u slobodan promet u nekoj državi Unije u kojoj se ne stavljaju na tržište, ali se potom izvoze u Češku Republiku; i c) predmeti koje je laboratorij WaarborgHolland označio u svojim radionicama izvan Unije, koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet i na tržište u nekoj državi Unije u kojoj nema nacionalnih propisa kojima se zahtijeva upotreba državnog žiga, i koji se potom izvoze u Češku Republiku.

51. U vezi s ovim trima skupinama predmeta nastaje problem, koji još uvijek nije konačno riješen, primjene načela uzajamnog priznavanja na robu koja se uvozi iz trećih država, koje je razrađeno u sudskoj praksi Suda u pogledu trgovine unutar Zajednice.

52. Komisija tvrdi da se stavljanjem u slobodan promet predmeti koji se uvoze i koji nose nizozemski žig koji je utisnuo laboratorij WaarborgHolland u trećim zemljama izjednačavaju s predmetima koje je taj laboratorij označio na nizozemskom državnom području. Suprotno tomu, Češka Republika smatra da se uzajamnim priznavanjem državnih žigova zahtijeva stavljanje tih predmeta u slobodan promet i, osim toga, njihova prodaja u nekoj državi članici u skladu s njezinim unutarnjim zakonodavstvom.

53. U članku 28. stavku 2. UFEU‑a navedeno je da odredbe o slobodnom kretanju robe „primjenjuju se na proizvode podrijetlom iz država članica i na proizvode iz trećih zemalja koji su u slobodnom prometu u državama članicama”. U članku 29. UFEU‑a navedeno je da „[s]matra se da su proizvodi iz treće zemlje u slobodnom prometu u nekoj državi članici ako je udovoljeno svim uvoznim formalnostima i ako su u toj državi članici naplaćene sve propisane carine ili davanja s istovrsnim učinkom te ako za takve proizvode nije iskorištena povlastica potpunog ili djelomičnog povrata takvih carina ili davanja” I u članku 79. Zajedničkog carinskog zakonika i u članku 129. Moderniziranog carinskog zakonika ( 23 ), koji će se primjenjivati od 16. travnja 2016., utvrđeno je da puštanjem u slobodni promet roba koja nije roba Zajednice stječe status robe Zajednice.

54. Ovim se propisima roba Unije izjednačuje s robom iz trećih zemalja koja je stavljena u promet nakon što je udovoljeno carinskim formalnostima i trgovinskoj politici, što potkrjepljuje sudska praksa Suda od presude Donckerwolke i dr. ( 24 ). Naime, izjednačavanjem se robi koja se uvozi iz trećih zemalja i stavlja u slobodan promet u nekoj državi članici ne jamči, samim time, potpuna sloboda kretanja u ostalim državama članicama ( 25 ). Roba koja se uvozi mora udovoljavati propisima države članice kako bi se najprije mogla staviti na tržište te zatim ostvariti pravo na slobodno kretanje i, konačno, na primjenu načela uzajamnog priznavanja ( 26 ).

55. Sud je potvrdio taj kriterij u presudi Expo Casa Manta ( 27 ), navodeći da je „prodaja [...] faza nakon uvoza. Kao što se neki proizvod zakonito proizveden u Zajednici ne može prodavati samo na temelju te činjenice, tako i zakoniti uvoz nekog proizvoda ne podrazumijeva da se taj proizvod automatski stavlja na tržište”; i da „u dijelu u kojem ne postoje propisi Zajednice kojima se usklađuju zahtjevi prodaje dotičnog proizvoda, država članica u kojoj se oni stavljaju u slobodan promet može se usprotiviti njihovoj prodaji, ako ne ispunjavanju odnosne zahtjeve utvrđene u nacionalnom pravu”. [neslužbeni prijevod]

56. Ove su se tvrdnje Suda odrazile na članke 27. do 29. Uredbe (EZ) br. 765/2008 ( 28 ), kojom se određuje nadzor koji nacionalna tijela za nadzor tržišta i carinske vlasti mogu izvoditi nad proizvodima uvezenima iz trećih zemalja prije njihovog puštanja u slobodan promet kako bi osigurala provođenje europskih propisa. Kontrole su ograničene na utvrđivanje ozbiljnih rizika za zdravlje i sigurnost, među kojima se ne navodi krivotvorenje predmeta izrađenih od plemenitih kovina.

57. Osim toga, logika načela uzajamnog priznavanja navodi me na tumačenje u skladu s kojim se njegova primjena treba ograničiti: a) na trgovinu unutar Zajednice robom podrijetla iz Unije, koja je zakonito proizvedena i stavljena u prodaju u nekoj državi članici u skladu s njezinim nacionalnim zakonodavstvom; i b) na robu iz trećih zemalja u slobodnom prometu koja je zakonito stavljena na tržište u jednoj državi članici i koja se izvozi u drugu državu članicu ( 29 ).

58. Suprotno od prethodno navedenog jest da uvoznici ne mogu ostvarivati pravo na uzajamno priznavanje kako bi u Uniji prodavali robu iz trećih zemalja koja nije u skladu s propisima nijedne države članice ( 30 ). Primjena tehnike uzajamnog priznavanja u međunarodnoj trgovini Unije s trećim zemljama zahtijeva sklapanje posebnog međunarodnog ugovora ( 31 ) ili uključivanje odgovarajućih odredbi koje su u skladu s propisima Svjetske trgovinske organizacije u širi trgovinski sporazum.

59. U skladu s ovim pretpostavkama treba razjasniti može li Češka Republika odbiti primjenu uzajamnog priznavanja u pogledu zaštite svojih potrošača i nametnuti žigosanje vlastitim državnim žigom predmeta koje je laboratorij WaarborgHolland označio u svojim radionicama izvan Unije. Prema mojem mišljenju i na temelju prethodnog rasuđivanja, Češka Republika može to napraviti u trima prethodno opisanim slučajevima ( 32 ), na koje nije moguće primijeniti sudsku praksu Suda o uzajamnom priznavanju državnog žiga među državama članicama.

60. Naime, ako predmet izrađen od plemenitih kovina ne udovoljava nacionalnom zakonodavstvu nijedne države članice o prodaji ove vrste robe (koja nije usklađena) ili ako se uvozi izravno iz treće zemlje, ne može ostvariti pravo uzajamnog priznavanja državnih žigova. To se uzajamno priznavanje primjenjuje isključivo, ponavljam, na predmete koji udovoljavaju propisima neke države članice čijim se zakonodavstvom zahtijeva upotreba žigova ili drugih sličnih mehanizama jer se temelji na uzajamnom povjerenju država članica o učinkovitosti njihovih mjera za sprječavanje prijevare potrošača na zlatarskim proizvodima.

61. Tog povjerenja nema u trgovini predmetima od plemenitih kovina između Unije i trećih zemalja u kojoj uporaba državnih žigova nije raširena, osim u slučaju potpisnika Bečke konvencije. Unija nije stranka te Konvencije kojoj je pristupilo šesnaest država članica Unije, uključujući Nizozemsku i Češku Republiku. Bečka konvencija, koja nije obuhvaćena pravom Unije, ne može poslužiti kao temelj za primjenu načela uzajamnog priznavanja koji upravo potječe od pravnog sustava Unije.

62. Komisija smatra da bi se i na ta tri slučaja trebala primjenjivati sudska praksa Suda o uzajamnom priznavanju državnih žigova. Prema njezinoj tvrdnji, predmeti koji se uvoze iz trećih zemalja i prodaju u slobodnom prometu u državama Unije u skladu su s nizozemskim zakonodavstvom, jer se laboratorij WaarborgHolland pri utiskivanju svojih žigova u radionicama koje se nalaze u trećim zemljama pridržava tog zakonodavstva i njegove laboratorije provjeravaju nizozemske vlasti isto kao što provjeravaju djelatnost koja se obavlja u Nizozemskoj. Premještajem usluga žigosanja koje je dopušteno nizozemskim zakonodavstvom u treće zemlje ( 33 ), ne bi se trebala spriječiti primjena načela uzajamnog priznavanja.

63. Komisija je izjavila, u tom istom smislu, da laboratorij WaarborgHolland ima potvrdu koju je izdalo nizozemsko akreditacijsko tijelo ( 34 ), na temelju koje može obavljati svoju djelatnost žigosanja izvan nizozemskog državnog područja. Na raspravi Komisija je tvrdila u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe br. 765/2008 ( 35 ), da su češke vlasti obvezne priznati istovrijednost potvrda tijela za ocjenjivanje sukladnosti (WaarborgHolland u ovom slučaju) koja su propisno ovlastila nacionalna akreditacijska tijela (u ovom predmetu Raad voor Accrediatie (Akreditacijsko vijeće)).

64. Komisija je usto istaknula ovlasti provjere nizozemskih vlasti pri primjeni nizozemskog nacionalnog zakonodavstva na djelatnost laboratorija WaarborgHolland u trećim zemljama, iako nije podnijela nijedan dokaz o učestalosti i intenzitetu tih provjera.

65. Ne vjerujem, međutim, da su ti čimbenici dovoljni za prihvaćanje argumenta Komisije. S jedne strane, uzajamno priznavanje predviđeno Uredbom br. 765/2008 za potvrde koje izdaju laboratoriji za ocjenjivanje sukladnosti koje je propisno ovlastilo nacionalno akreditacijsko tijelo, vrijedi samo kada se potvrđivanje provodi na državnom području neke od država članica Unije. Člankom 7. Uredbe br. 765/2008 kao iznimka se priznaje, u određenim slučajevima, prekogranična akreditacija, ali se ne navodi mogućnost potvrde koje se provode na državnom području izvan Unije, u skladu s praksom prihvaćanja potvrda samo kada je Unija sklopila međunarodni ugovor s trećom zemljom ( 36 ). Unija ni s Kinom ni s Tajlandom nije sklopila nikakav međunarodni sporazum o uzajamnom priznavanju ocjene sukladnosti koji bi se mogao primjenjivati na žigove koje je utisnuo laboratorij WaarborgHolland u tim zemljama.

66. S druge strane, kako su tvrdile Češka Republika i Francuska, ovlasti provjere nacionalnog akreditacijskog tijela koje nadzire djelatnosti laboratorija za žigosanje ne mogu biti iste na nizozemskom državnom području i u trećim zemljama. Za provjeru prijevara u pogledu predmeta izrađenih od plemenitih kovina potrebna je međusobna upravna suradnja laboratorija za žigosanje koji utvrđuju prijevare s kemijskom analizom proizvoda, i drugih javnih vlasti (carinskih i poreznih, policijskih vlasti, sudbene vlasti), koje su zadužene za progon i suzbijanje tih prijevara. Izvršavanje ovih ovlasti povlači za sobom moguće uvođenje mjera upravnog prava na temelju kojeg se izriču sankcije ili kaznenog prava, a priroda oba prava obvezno je teritorijalna, koja nizozemska tijela ne bi mogla provesti u trećim zemljama.

67. Konačno, obvezno žigosanje, u zemljama koje ga primjenjuju, upravna je aktivnost povezana s ostvarivanjem državnog suvereniteta, što se ne uklapa s mogućnošću premještaja u treće zemlje, osim ako postoji međunarodni sporazum ( 37 ).

68. Upravnom naravi djelatnosti žigosanja jamči se i veća neovisnost laboratorija u obavljanju te djelatnosti u odnosu na poduzeća iz sektora. Premještajem u treće zemlje neovisnost se može dovesti u opasnost jer, kako je navela Francuska na raspravi, zaštita upravnog prava u trećoj zemlji ne mora biti ista kao zaštita koju nudi država Unije.

69. Ukratko, u skladu s člankom 34. UFEU‑a i sudskom praksom Suda koja ga tumači u vezi s uzajamnim priznavanjem državnih žigova, Češka Republika mogla bi nametnuti obvezu utiskivanja svojeg državnog žiga na predmete izrađene od plemenitih kovina u trećim zemljama, koje laboratorij WaarborgHolland označuje nizozemskim žigom izvan Unije u trima sljedećim slučajevima: — Ako se uvoze izravno u Češku Republiku. — Ako se uvoze i stavljaju u slobodan promet, ali se zakonito ne prodaju u drugoj državi članici prije izvoza na češko državno područje. — Ako se uvoze, stavljaju u slobodan promet i zakonito prodaju u nekoj državi članici koja ne upotrebljava državni žig.

70. Suprotno tome, s obzirom na bitnu istovrsnost češkog i nizozemskog žiga koji utiskuje WaarborgHolland, Češka Republika počinila je povredu članka 34. UFEU‑a i sudske prakse Suda koja ga tumači, time što zahtijeva da se češki žig utiskuje u sljedeće kategorije predmeta izrađenih od plemenitih kovina: — predmete koji su izrađeni i zakonito se prodaju u Nizozemskoj sa žigom kojim ih je označio laboratorij WaarborgHolland, koji se izvoze u Češku Republiku; — predmete izrađene u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom u svojim radionicama izvan Unije, koji se uvoze, stavljaju u slobodan promet i zakonito prodaju u Nizozemskoj te naknadno izvoze u Češku Republiku; — predmete izrađene od plemenitih kovina u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom izvan Unije, koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet u Uniji te se zakonito prodaju u državi članici koja nije Nizozemska, čijim je unutarnjim zakonodavstvom predviđena upotreba državnih žigova sličnih češkom žigu.

b) Proporcionalnost mjere

71. U slučajevima u kojima, prema mojem shvaćanju, Češka Republika povrjeđuje članak 34. UFEU‑a treba još utvrditi može li se njezino postupanje smatrati takvim da poštuje načelo proporcionalnosti, odnosno, postoji li manje ograničavajuća alternativa trgovine unutar Zajednice kako bi se potrošači zaštitili od prijevara pri puštanju ovih predmeta u prodaju ( 38 ).

72. Kako ističe Francuska u svojem zahtjevu za intervenciju, jedna manje ograničavajuća alternativa mogla je biti ta da je laboratorij WaarborgHolland upotrijebio, u svojoj djelatnosti u trećim zemljama, žig koji je drukčiji od onog kojim se koristi na državnom području Nizozemske. Tako je Češka Republika mogla zatražiti utiskivanje češkog državnog žiga isključivo na predmete koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao u svojim podružnicama izvan Europske unije i istodobno priznati istovrsnost nizozemskog državnog žiga koji je laboratorij WaarborgHolland utisnuo u Nizozemskoj. Tu je mogućnost, čini se, razmatrala Češka Republika, ali laboratorij WaaborgHolland je nije prihvatio ( 39 ), zbog čega je, s obzirom na nemogućnost razlikovanja predmeta koje je laboratorij WaarborgHolland označio u Nizozemskoj, s jedne strane, i predmeta koje je označio u svojim prostorijama izvan Unije, s druge strane, Češka Republika svima nametnula obvezu pribavljanja češkog državnog žiga kao uvjeta za prodaju na njezinom državnom području.

73. Prema mojem mišljenju, tom se praksom ne poštuje načelo proporcionalnosti jer postoje manje ograničavajuće mjere trgovine unutar Zajednice, kao što bi bio zahtjev čeških vlasti za dokazom podrijetla predmeta. Taj bi se zahtjev mogao osmisliti, na primjer, tako da se traži da se na predmete koje je označio laboratorij WaarborgHolland utisne žig podrijetla kojim bi se naznačilo mjesto proizvodnje predmeta ( 40 ). Češke vlasti na taj bi način mogle priznati nizozemski žig koji je utisnuo laboratorij WaarborgHolland na predmete izrađene u Nizozemskoj i istodobno zahtijevati da se češki žig utisne samo na predmete koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao u trećim zemljama.

74. Opisana mjera ne bi bila odgovarajuća, međutim, za utvrđivanje predmeta koje je laboratorij WaarborgHolland žigosao u trećim zemljama, koji se uvoze i prodaju u Nizozemskoj (ili u državama članicama sa sustavima državnih žigova sličnima češkom sustavu) te potom izvoze u Češku Republiku. U tim slučajevima, prethodnu zakonitu prodaju u nekoj od država članica uvoznik bi mogao dokazati raznim dokazima, poput faktura za proizvod ili etiketa proizvoda, evidencije prodaje ili poreza ili pisane potvrde nadležnog tijela države članice prodaje ( 41 ). Svi su ti načini manje ograničavajući za trgovinu predmetima izrađenima od plemenitih metala od zahtijevanja utiskivanja češkog žiga na predmete označene žigom WaarborgHolland.

IV. Zaključak

75. Slijedom navedenih razmatranja, predlažem Sudu da: 1. Tužbu proglasi nedopuštenom, zbog nedostatka preciznosti, u dijelu u kojem se odnosi na prigovore Komisije Češkoj Republici u pogledu njezinog odbijanja da prizna nizozemske državne žigove koje nije utisnuo laboratorij WaarborgHolland. 2. Djelomično prihvati tužbu i proglasi da je Češka Republika povrijedila obveze koje ima na temelju članka 34. UFEU‑a zahtijevajući utiskivanje češkog državnog žiga na predmete od plemenitih kovina: — koji se izrađuju i zakonito prodaju u Nizozemskoj sa žigom kojim ih je označio laboratorij WaarborgHolland i koji se izvoze u Češku Republiku, — koji se izrađuju u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom u svojim radionicama izvan Unije i koji se uvoze, stavljaju u slobodan promet i zakonito prodaju u Nizozemskoj te naknadno izvoze u Češku Republiku; — koji se izrađuju u trećim zemljama, koje je laboratorij WaarborgHolland označio nizozemskim državnim žigom izvan Unije, koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet u Uniji te zakonito prodaju u državi članici koja nije Nizozemska, a čijim je unutarnjim zakonodavstvom predviđena upotreba državnih žigova sličnih češkom žigu, te se naknadno izvoze u Češku Republiku. 3. U preostalom dijelu odbije tužbu. 4. Odluči da svaka stranka u postupku snosi svoje troškove.

( 1 ) Izvorni jezik: španjolski

( 2 ) Presude Komisija/Estonija (C‑39/10, EU:C:2012:282), t. 24. do 26.; Komisija/Španjolska (C‑211/08, EU:C:2010:340), t. 32.; Komisija/Portugal (C‑458/08, EU:C:2010:692), t. 49.; Komisija/Poljska (C‑281/11, EU:C:2013:855), t. 121. do 123.; Komisija/Češka Republika (C‑343/08, EU:C:2010:14), t. 25. i Komisija/Španjolska (C‑375/10, EU:C:2011:184), t. 10. i 11.

( 3 ) Proposition de directive du Conseil concernant le rapprochement des legislations des états membres relatives aux ouvrages en metaux precieux (Prijedlog Direktive Vijeća o usklađivanju zakonodavstava država članica o predmetima od plemenitih kovina), COM/1975/607/final od 1. prosinca 1975. (SL 1976. C 11., str. 2.) povučen 1977. Prijedlog Direktive Vijeća o predmetima od plemenitih kovina, COM(93)322 final od 14. listopada 1993., koji je izmijenjen Izmijenjenim prijedlogom Direktive Europskog Parlamenta i Vijeća o predmetima od plemenitih kovina, COM(94) 267 final od 30. lipnja 1994. (SL C 209., str. 4.), koji je povučen 2005. [neslužbeni prijevod]

( 4 ) Vidjeti smjernice Komisije Primjena Uredbe o uzajamnom priznavanju na predmete od plemenitih kovina od 1. veljače 2010.

( 5 ) Prema dostupnim podacima, u razdoblju od 13. svibnja 2009., datuma stupanja na snagu Uredbe (EZ) br. 764/2008 Europskog Parlamenta i Vijeća, od 9. srpnja 2008., o utvrđivanju postupaka koji se odnose na primjenu određenih nacionalnih tehničkih propisa na proizvode koji se zakonito stavljaju na tržište u drugoj državi članici i o stavljanju izvan snage Odluke br. 3052/95/EZ (SL L 218., str. 21.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 38., str. 196.), do 31. prosinca 2011., od 1524 obavijesti o odbijanju uzajamnog priznavanja 90% odnosilo se na predmete izrađene od plemenitih kovina. Vidjeti dokument COM(2012) 292 final od 15. lipnja 2012. Komunikacija Komisije Europskom parlamentu i Vijeću koja sadržava Prvo izvješće o primjeni Uredbe (EZ) br. 764/2008 Europskog Parlamenta i Vijeća od 9. srpnja 2008. o utvrđivanju postupaka koji se odnose na primjenu određenih nacionalnih tehničkih propisa na proizvode koji se zakonito stavljaju na tržište u drugoj državi članici i o stavljanju izvan snage Odluke br. 3052/95/EZ, str. 8.

( 6 ) Vidi informacije na internetskoj stranici udruženja International Association of Assay Offices http://www.theiaao.com/hallmarking/.

( 7 ) Prema podacima koje je dostavila Komisija, u EU‑u trenutačno postoji 18 stupnjeva čistoće zlata, a samo su dva zajednička svim državama članicama (585 i 750). U slučaju srebra, 15 je nacionalnih stupnjeva čistoće u cijelom EU‑u, a samo se 800 i 925 prihvaćaju u svim državama članicama. Za platinu postoji 5 stupnjeva čistoće u EU‑u i ona se ne priznaje kao plemenita kovina u Bugarskoj, na Cipru i u Njemačkoj (Komisija, Primjena Uredbe o uzajamnom priznavanju na predmete od plemenitih kovina od 1. veljače 2010., str. 9.).

( 8 ) Tekst Konvencije, izmijenjen nekoliko puta, i države stranke Konvencije dostupni su na http://www.hallmarkingconvention.org/documents.php.

( 9 ) Presude Robertson i dr. (220/81, EU:C:1982:239); Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330); Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346), i Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11)

( 10 ) Presuda Rewe, pod nazivom Cassis de Dijon (120/78, EU:C:1979:42)

( 11 ) Vidjeti presude Robertson i dr. (220/81, EU:C:1982:239), t. 9. i 11., i Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), t. 11. i 14.

( 12 ) Presude Robertson i dr. (220/81, EU:C:1982:239), t. 12.; Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), t. 15.; Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346), t. 30. i 69., i Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), t. 22.

( 13 ) Međutim, s obzirom na to da su mjere „o uvozu ili izvozu zlata ili srebra” uključene među opće iznimke u članku XX GATT‑a, države mogu lako opravdati svoje restriktivne nacionalne propise.

( 14 ) Popis država stranaka i država sa statusom promatrača (Hrvatska, Italija, Srbija, Šri Lanka i Ukrajina) nalazi se na http://www.hallmarkingconvention.org/members‑observers.php.

( 15 ) Prilogom II. točkom 4. Konvencije određeno je da, osim zajedničkim kontrolnim žigom, predmeti trebaju biti označeni državnim žigom zemlje podrijetla ili zemlje odredišta, identifikacijskim žigom proizvođača ili žigom podrijetla i žigom čistoće.

( 16 ) Convention entre le Conseil fédéral suisse et le Gouvernement de la République française relative à la reconnaissance réciproque des poinçons officiels apposés sur les ouvrages en métaux précieux, publiée comme annexe au Décret no 89‑216 du 10 avril 1989 (JORF du 14 avril 1989. page 4741), sklopljena 2. lipnja 1987. i na snazi od 1. svibnja 1989.Convention entre la Confédération suisse et la République italienne relative à la reconnaissance réciproque des poinçons apposés sur les ouvrages en métaux précieux (RO 1974 753), sklopljena 15. siječnja 1970. i na snazi od 30. ožujka 1974.

( 17 ) Presuda Komisija/Njemačka (C‑387/99, EU:C:2004:235), t. 42., i Komisija/Španjolska (C‑88/07, EU:C:2009:123), t. 54.

( 18 ) Vidjeti posebno presude Dassonville (8/74, EU:C:1974:82), t. 5.; Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), t. 47., i Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), t. 16.

( 19 ) Vidjeti presude Robertson i dr. (220/81, EU:C:1982:239), t. 9.; Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), t. 11.; Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346), t. 26., i Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), t. 17.

( 20 ) Presude Houtwipper (C‑293/93, EU:C:1994:330), t. 13.; Komisija/Irska (C‑30/99, EU:C:2001:346), t. 27., i Juvelta (C‑481/12, EU:C:2014:11), t. 18.

( 21 ) Vidjeti u tom smislu presudu Tezi/Komisija (59/84, EU:C:1986:102), t. 26., i presudu UNIC i Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492), t. 41.

( 22 ) U skladu s kojom država članica povrjeđuje članak 34. UFEU‑a, ako za proizvode uvezene iz drugih država članica, u kojima su oni žigosani i zakonito se prodaju, nameće obvezu pribavljanja novog žiga države odredišta.

( 23 ) Uredba Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice ( SL L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.) i Uredba (EZ) br. 450/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o Carinskom zakoniku Zajednice (Modernizirani carinski zakonik) (SL L 145, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 245.).

( 24 ) U toj presudi Sud navodi da su, u odnosu na slobodno kretanje robe unutar Zajednice, proizvodi koji su u „slobodnom prometu” definitivno i potpuno izjednačeni s proizvodima podrijetlom iz država članica. Usto, Sud je istaknuo da iz tog izjednačavanja proizlazi da se odredbe članka 30., o zabrani količinskih ograničenja i svih mjera s istovrsnim učinkom, jednako primjenjuju na proizvode podrijetlom iz Zajednice, kao i na proizvode koji su stavljeni u slobodan promet u bilo kojoj državi članici, neovisno o njihovom prvotnom podrijetlu (presuda Donckerwolke i dr., 41/76, EU:C:1976:182, t. 17. i 18.) [neslužbeni prijevod] Vidjeti i presude Peureux (119/78, EU:C:1979:66), t. 26.; Tezi/Komisija(59/84, EU:C:1986:102), t. 26.; Budéjovicky Budvar (C‑216/01, EU:C:2003:618), t. 95., i UNIC i Uni.co.pel (C‑95/14, EU:C:2015:492), t. 41.

( 25 ) O tom se pitanju raspravlja u doktrini, a pozivam se na radove L. Ankersmita, „What if Cassis de Dijon were Cassis de Quebec? The assimilation of goods of third country origin in the internal market”, Commom Market Law Review, 2013., br. 6, str. 1387. do 1410.; J. Tegedera, „Applying the Cassis de Dijon doctrine to goods originating in third countries”, European Law Review, 1994., br. 1., str. 86. do 94.

( 26 ) Vidjeti S. Enchelmaier, „Article 36 TFEU: General”, u Oliver, Peter (ur.), Oliver on the Free Movement of Goods in the European Union, 5. izdanje., Hart, Oxford, 2010., str. 233.

( 27 ) Presuda C‑296/00 (EU:C:2002:316), t. 31. i 32., i presuda Alliance for Natural Health i dr. (C‑154/04 y C‑155/04, EU:C:2005:449), t. 95.

( 28 ) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 9. srpnja 2008. o utvrđivanju zahtjeva za akreditaciju i za nadzor tržišta u odnosu na stavljanje proizvoda na tržište i o stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 339/93 (SL L 218, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 51., str. 154.).

( 29 ) U uvodnoj izjavi 3. Uredbe br. 764/2008 navodi se da se pod načelom uzajamnog priznavanja, koje proizlazi iz sudske prakse Suda, podrazumijeva da „država članica ne smije na svom državnom području zabraniti prodaju proizvoda koji se zakonito stavljaju na tržište u drugoj državi članici, čak i ako su ti proizvodi proizvedeni u skladu s tehničkim propisima različitima od onih koji se primjenjuju na domaće proizvode. Jedina iznimka od tog načela su ograničenja koja su opravdana razlozima utvrđenim u članku 30. Ugovora ili na temelju drugih, prevladavajućih razloga od javnog interesa i koji su proporcionalni postavljenom cilju.”

Sama Komisija ističe da „(s) obzirom na proizvode uvezene iz trećih država, oni moraju biti zakonito stavljeni na tržište u državi članici ili u državi EFTA‑e koja je ugovorna stranka Sporazuma o EGP‑u kako bi imali koristi od uzajamnog priznavanja.” (Dokument COM(2013) 592 final,od 18. kolovoza 2013., Smjernice. Pojam „zakonito stavljanje na tržište” u Uredbi o uzajamnom priznavanju (EZ) br. 764/2008, str. 6.).

( 30 ) Prema mišljenju Gardeñesa Santiaga, u trgovini s trećim zemljama „pravilo koje se primjenjuje nije pravilo uzajamnog priznavanja, već upravo ono suprotno, odnosno pravilo stroge primjene zakona države uvoza ili prihvaćanja. To znači da pri uvozu u Zajednicu iz treće zemlje proizvod ili usluga mora biti u skladu s usklađenim propisima Zajednice, ako postoje, i propisima države članice u koju se uvozi, pri čemu nije dovoljno da je u skladu s propisima države podrijetla” (M. Gardeñes Santiago, La aplicación de la regla del reconocimiento mutuo y su incidencia en el comercio de mercancías y servicios en el ámbito comunitario e internacional, Eurolex, Madrid, 1999., str. 314.).

( 31 ) Europska unija sklopila je nekoliko sporazuma o uzajamnom priznavanju ocjena sukladnosti sa zemljama s naprednim gospodarstvima, kao što su Sjedinjene Američke Države, Kanada, Australija, Novi Zeland, Japan, Švicarska i Izrael. Svi sporazumi i njihov način primjene mogu se pronaći na internetskoj stranici Komisije na adresi http://ec.europa.eu/growth/single‑market/goods/international‑aspects/mutual‑recognition‑agreements/index_en.htm.

( 32 ) Radi se o: a) predmetima koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet u Češkoj Republici; b) predmetima koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet u nekoj državi Unije u kojoj se ne prodaju, ali se potom izvoze u Češku Republiku; i c) predmetima koji se uvoze i stavljaju u slobodan promet te se prodaju u nekoj državi Unije u kojoj nema nacionalnih propisa kojima se zahtijeva uporaba državnog žiga,i koji se potom izvoze u Češku Republiku.

( 33 ) College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Gospodarski prizivni sud) riješio je jedan spor o primjeni nizozemskog prava u ovom području, u kojem su se suprotstavila dva laboratorija za žigosanje zbog premještaja djelatnosti laboratorija WaarborgHolland u treće zemlje koja je presudom od 29. siječnja 2008. proglašena zakonitom. Tekst na engleskom jeziku dostupan je na http://www.hallmarking.com/downloads/decision_by_the_netherlands_and_industry_appeals_tribunal_ewn_versus_min_ea.pdf.

( 34 ) Tako navodi u odgovoru na pitanje koje joj je postavio Sud.

( 35 ) Njegov tekst glasi: „Nacionalna tijela priznaju istovrijednost usluga koje pružaju akreditacijska tijela koja su uspješno podvrgnuta uzajamnom vrednovanju prema članku 10. i time na temelju pretpostavke iz stavka 1. ovog članka prihvaćaju potvrde o akreditaciji tih tijela i ateste koje izdaju tijela za ocjenjivanje sukladnosti koja su ona akreditirala.”

( 36 ) Vidjeti na primjer Sporazum između Europske unije i Australije o izmjeni Sporazuma o uzajamnom priznavanju ocjene sukladnosti, potvrda i oznaka između Europske zajednice i Australije (SL 2012, L 359, str. 2.).

( 37 ) Ovom se okolnošću, prema mojem mišljenju, opravdava to što zemlje članice Bečke konvencije odbijaju takozvani „offshore hallmarking” odnosno premještaj djelatnosti laboratorija za žigosanje. Sve su se države ove Konvencije, osim Nizozemske, usprotivile prihvaćanju premještaja na sastanku Stalnog odbora Konvencije, koji se održao 2008. u Londonu (http://www.hallmarkingconvention.org/2008-spring‑meeting‑in‑london-2.htm i dokument PMC/SR 2/2008, 0d 16. svibnja 2008., str. 6.).

( 38 ) Presuda Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725), t. 65.

( 39 ) Prema mišljenju laboratorija WaarborgHolland, uporabom određenog žiga koji nije nizozemski (u njegovim radionicama koje se nalaze u trećim zemljama) mogao bi se stvoriti gubitak komercijalne vrijednosti povezan s ugledom njegovog državnog žiga na tržištu. U tim okolnostima, premještaj djelatnosti žigosanja možda mu ne bi bio zanimljiv.

( 40 ) Žig podrijetla obično se traži i navodi se, na primjer, u Bečkoj konvenciji.

( 41 ) Komisija navodi te i druge dokaze u svojem Dokumentu COM(2013) 592 final od 18. kolovoza 2013., Smjernice. Pojam „zakonito stavljanje na tržište” u Uredbi o uzajamnom priznavanju (EZ) br. 764/2008, str. 7.