ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
68

Taj zaključak nije doveden u pitanje argumentima Rumunjske koji se temelje na pravu na djelotvornu sudsku zaštitu, na situaciji pravne nesigurnosti i na financijskom riziku te države članice. Naime, iako uvjet u vezi s obvezujućim pravnim učincima treba tumačiti s obzirom na pravo na djelotvornu sudsku zaštitu kako je zajamčeno člankom 47. prvim stavkom Povelje Europske unije o temeljnim pravima, dovoljno je podsjetiti na to da to pravo nema za cilj izmijeniti sustav sudskog nadzora predviđenog Ugovorima, a osobito ne pravila o dopuštenosti tužbi izravno podnesenih sudu Unije, kao što to također proizlazi iz objašnjenjâ uz taj članak 47., koja u skladu s člankom 6. stavkom 1. trećim podstavku UEU‑a i člankom 52. stavkom 7. Povelje moraju biti uzeta u obzir prilikom njegova tumačenja (presuda od 3. listopada 2013., Inuit Tapiriit Kanatami i dr./Parlament i Vijeće, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, t. 97. i navedena sudska praksa). Stoga tumačenje pojma „akt koji se može pobijati” s obzirom na taj članak 47. ne može dovesti do uklanjanja tog uvjeta bez prekoračenja nadležnosti koje Ugovor dodjeljuje sudovima Unije (vidjeti prema analogiji presudu od 12. rujna 2006., Reynolds Tobacco i dr./Komisija, C‑131/03 P, EU:C:2006:541, t. 81., i rješenje od 14. svibnja 2012., Sepracor Pharmaceuticals (Ireland)/Komisija, C‑477/11 P, neobjavljeno, EU:C:2012:292, t. 54.).
15

U dijelu koji se odnosi na trajanje dijela davanja za nezaposlenost u vezi s doprinosom, članak 210. stavak 1. LGSS‑a glasi: „Trajanje davanja za nezaposlenost izračunava se na temelju razdobljâ zaposlenja za koja su doprinosi uplaćivani tijekom šest godina koje su prethodile pravnoj situaciji nezaposlenosti ili trenutku u kojem je završila obveza uplate doprinosa, u skladu sa sljedećom ljestvicom: Staž osiguranja (u danima)/Razdoblje isplate davanja (u danima) Od 360 do 539: 120 Od 540 do 719: 180 Od 720 do 899: 240 Od 900 do 1079: 300 Od 1080 do 1259: 360 Od 1260 do 1439: 420 Od 1440 do 1619: 480 Od 1620 do 1799: 540 Od 1800 do 1979: 600 Od 1980 do 2159: 660 Preko 2160: 720”
4

Osim javnih pružatelja radiodifuzijske usluge, na cjelokupnom danskom tržištu televizijskih usluga prisutni su i komercijalni pružatelji radiodifuzijske usluge. Među ostalim, potonje organizacije obuhvaćaju, s jedne strane, društvo Viasat Broadcasting UK Ltd (u daljnjem tekstu: Viasat) i, s druge strane, grupu koju čine društva SBS TV A/S i SBS Danish Television Ltd (u daljnjem tekstu: SBS).
1

Društvo Viasat Broadcasting UK Ltd (u daljnjem tekstu: Viasat) u svojoj žalbi zahtijeva djelomično ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 24. rujna 2015., TV2/Danmark/Komisija (T‑674/11, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2015:684), kojom je taj sud, s jedne strane, poništio Odluku Komisije 2011/839/EU od 20. travnja 2011. o mjerama koje je Danska poduzela (C 2/03) u korist TV2/Danmarka (SL 2011., L 340, str. 1.; u daljnjem tekstu: sporna odluka) u dijelu u kojem je Komisija smatrala da su prihodi od oglašavanja iz 1995. i 1996., koji su posredstvom Fonda TV2 isplaćeni društvu TV2/Danmark, državne potpore i, s druge strane, u preostalom dijelu odbio tužbu društva TV2/Danmark A/S za djelomično poništenje te odluke.
19

Članak 14.e AEG‑a, u verziji koja je bila na snazi na dan nastanka činjenica o kojima je riječ u glavnom postupku, predviđa: „(1) Nakon zaprimanja obavijesti u smislu članka 14.d, nadzorno tijelo može se usprotiviti […]: 1. prijedlogu odluke u smislu članka 14.d prve rečenice točaka 1., 3. i 5. u roku od 10 radnih dana, 2. prijedlogu odluke u smislu članka 14.d prve rečenice točke 2. u roku od jednog radnog dana, 3. prijedlogu odluke u smislu članka 14.d prve rečenice točke 4. u roku od četiri tjedna, 4. prijedlogu preinake ili izmjene u smislu članka 14.d prve rečenice točke 6. u roku od četiri tjedna, ako se predviđenim odlukama krše odredbe propisa o željeznicama o pristupu željezničkoj infrastrukturi. (2) Prije isteka roka određenog u: 1. stavku 1. točkama 1. do 3. predviđena odluka ne može se dostaviti osobama ovlaštenima na pristup; 2. stavku 1. točki 4. uvjeti korištenja željezničke mreže ili uvjeti korištenja objekata za pružanje usluga kao i načela za ubiranje pristojbi i njihov iznos ne mogu stupiti na snagu. (3) Ako nadzorno tijelo iskoristi svoje pravo na protivljenje: 1. u slučaju iz stavka 1. točaka 1. do 3. mora se donijeti odluka koja je u skladu s uputama nadzornog tijela; 2. u slučaju iz stavka 1. točke 4. to je prepreka za primjenu uvjeta korištenja željezničke mreže ili objekata za pružanje usluga, uključujući načela za ubiranje pristojbi i njihov iznos. (4) Nadzorno tijelo može u cijelosti ili djelomično odustati od traženja obavijesti predviđene u članku 14.d. Ono to odustajanje može ograničiti na neka javna poduzeća koja upravljaju željezničkom infrastrukturom. To je osobito posrijedi kada ne dovodi do opasnosti od narušavanja tržišnog natjecanja.”
17

U članku 125.a stavcima 1. i 2. navedene uredbe predviđa se: „1. Statut proizvođačke organizacije u sektoru voća i povrća zahtijeva od proizvođača koji su njezini članovi, posebno sljedeće: […] (c) da svoju cjelokupnu predmetnu proizvodnju stavljaju na tržište putem proizvođačke organizacije; […] 2. Neovisno o stavku 1. točki (c), kada proizvođačka organizacija to odobri i kada je to u skladu s uvjetima koje određuje proizvođačka organizacija, proizvođači članovi mogu: (a) prodati najviše utvrđeni postotak svoje proizvodnje i/ili proizvoda izravno na svojim gospodarstvima i/ili izvan svojih gospodarstava potrošačima za njihove osobne potrebe, s tim da taj postotak utvrđuju države članice i da on nije manji od 10 %; (b) sami ili putem druge proizvođačke organizacije koju odredi njihova vlastita organizacija stavljati na tržište količine proizvoda koje su neznatne u odnosu na opseg tržišne proizvodnje njihove organizacije; (c) sami ili putem druge proizvođačke organizacije koju odredi njihova vlastita organizacija stavljati na tržište proizvode koji, radi njihovih osobina, nisu uobičajeno obuhvaćeni komercijalnim aktivnostima dotične proizvođačke organizacije.”
27

U tom pogledu iz odluke kojom se upućuje zahtjev proizlazi da su određena obilježja uređenog tržišta navedena u toj definiciji doista prisutna u sustavu EFS. Na taj način, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, Euronext koristi sustav EFS koji podliježe kogentnim pravilima, odnosno pravilima sadržanima u dvama dokumentima koje je izdalo to tijelo, naslovljenima „EFS Trading Manual” i „TCS‑web user Guide to the EFS”. Nalozi koje brokeri agentima investicijskih fondova izdaju u okviru sustava EFS dovode do sklapanja ugovora o udjelima u tim fondovima. Usto, Euronext je dobio odobrenje za korištenje sustava EFS pri čemu ništa ne upućuje na to da postoji sumnja o mogućoj neusklađenosti tog sustava s odredbama glave III. Direktive 2004/39, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
2.

Europskoj komisiji nalaže se snošenje, osim vlastitih troškova, i troškova društava Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH (Njemačka), SGL Carbon GmbH (Austrija), SGL Carbon, SGL Carbon SA, SGL Carbon Polska S. A., ThyssenKrupp Steel Europe AG i Tokai erftcarbon GmbH, uključujući one koji se odnose na postupak privremene pravne zaštite u kojem je doneseno rješenje potpredsjednika Suda od 7. srpnja 2016., Komisija/Bilbaína de Alquitranes i dr. (C‑691/15 P‑R, neobjavljeno, EU:C:2016:597).
31

U ovom je slučaju nesporno, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 28. pobijane presude, da iz te odluke proizlazi da je odbijanje registracije predmetnog prijedloga za EGI obrazloženo neispunjavanjem uvjeta predviđenog u članku 4. stavku 2. točki (b) Uredbe br. 211/2011. U tom je smislu u navedenoj odluci istaknuto kako je Komisija ocijenila da je ni odredbe koje su u tom prijedlogu navedene – a koje se odnose na ekonomsku i monetarnu politiku Unije, to jest članci 119. do 144. UFEU‑a – ni bilo kakva druga pravna osnova ne ovlašćuju da podnese prijedlog za pravni akt Unije radi provedbe Ugovorâ koji bi bio usmjeren na ono na što se cilja predmetnim prijedlogom za EGI. U tom kontekstu Komisija je nadalje iznijela svoje mišljenje o članku 136. stavku 1. UFEU‑a i izložila razloge zbog kojih smatra da ta odredba ne može biti odgovarajuća pravna osnova u tom smislu.
14

Ta razlika u pravnoj kvalifikaciji kamata koje je primio Bank Austria dovela je do toga da obje države polažu isključivo pravo na oporezivanje tih kamata, zbog čega je došlo do dvostrukog oporezivanja tog društva za porezna razdoblja od 2003. do 2009.
28

Međutim, smatrati opravdanim primjenu članka 14. stavka 2. Uredbe br. 1408/71 u situaciji u kojoj osoba – od ukupnog broja radnih sati koje je u jednoj godini odradila za svojeg poslodavca s poslovnim nastanom u jednoj državi članici – samo 6,5 % odradi na državnom području druge države članice koja je ujedno država njezina boravišta, o čemu ne postoji prethodni sporazum s navedenim poslodavcem, dovelo bi, s jedne strane, do zanemarivanja derogativnog karaktera povezanosti s državom članicom boravišta i, s druge strane, do opasnosti od zaobilaženja kolizijskih pravila sadržanih u glavi II. te uredbe, kao što je to naglasio nezavisni odvjetnik u točki 29. svojeg mišljenja.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (u daljnjem tekstu: trusteeji Panayi) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (u daljnjem tekstu: porezna uprava) u vezi s oporezivanjem neostvarene kapitalne dobiti povezane s imovinom koju drži trust prilikom prijenosa boravišta njegovih trusteeja u državu članicu različitu od države članice podrijetla.
2

Zahtjev je podnesen u okviru spora između The Trustees of the BT Pension Scheme (u daljnjem tekstu: Trustees) i Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Porezna i carinska uprava, Ujedinjena Kraljevina, u daljnjem tekstu: Commissioners) u vezi s odbijanjem priznanja prava na porezni kredit mirovinskom fondu koji nije porezni obveznik poreza na dohodak od ulaganja zato što je primio dividende koje predstavljaju dohodak inozemnog podrijetla od rezidentnog društva u Ujedinjenoj Kraljevini.
9

Komisija je tako u članku 1. stavku 1. točkama (c) i (d) sporne odluke utvrdila da je društvo Philips od 28. siječnja 1997. do 30. siječnja 2006., a društvo LGE od 24. listopada 1996. do 30. siječnja 2006. sudjelovalo u zabranjenom sporazumu povezanom s CDT-ovima. Komisija je u članku 1. stavku 2. točkama (f) i (g) te odluke također utvrdila da je društvo Philips od 21. rujna 1999. do 30. siječnja 2006., a društvo LGE od 3. prosinca 1997. do 30. siječnja 2006. sudjelovalo u zabranjenom sporazumu povezanom s CPT-ovima.
8

Članak 135.D Zakona o financijama iz 1992., koji se odnosi na povrat iznosa registracijske pristojbe za vozila prilikom izvoza određenih vozila, unesen je Finance Actom 2012. (Zakon o financiranju iz 2012.) i primjenjuje se od 8. travnja 2013. Članak 135.D stavak 2. točka (b) Zakona o financijama iz 1992. unesen je, međutim, Zakonom o financijama iz 2014. Tako izmijenjen, članak 135.D Zakona o financijama iz 1992. glasi: „(1) Porezna uprava može izvršiti osobi povrat dijela registracijske pristojbe za vozila, iznos kojega se izračunava u skladu s odredbama ovog članka, na temelju prodajne cijene na slobodnom tržištu vozila koje je napustilo državu, kada – (a) to vozilo pripada kategoriji M1; (b) je to vozilo registrirano u skladu s člankom 131., pod uvjetom da je registracijska pristojba za vozila plaćena; (c) je vozilo neposredno prije povlačenja registrirano u skladu s člankom 131.; (d) je unutar 30 dana prije njegova povlačenja (i) vozilo i sve dokumente navedene u točkama (b) ili (c) i, (ii) po potrebi, važeću potvrdu o pregledu […] u odnosu na vozilo ispitala stručna osoba koja je utvrdila sukladnost svih relevantnih čimbenika; (e) u trenutku ispitivanja elemenata navedenih u točki (d) prodajna cijena vozila na slobodnom tržištu, odnosno cijena iz stavka 2., nije manja od 2000 eura i (f) kada su ispunjeni zahtjevi iz stavka 3. (2) Iznos povrata registracijske pristojbe za vozila – (a) izračunava se u odnosu na prodajnu cijenu vozila na slobodnom tržištu (koju je odredila porezna uprava) u trenutku ispitivanja iz stavka 1. točke (d) i (b) podrazumijeva iznos koji se izračunava pomoću jedne ili više drugih formula ili drugih sredstava za izračun koja može propisati ministarstvo odredbama propisa tog ministarstva, na temelju članka 141. (3) Zahtjev za povrat iznosa registracijske pristojbe za vozila na temelju ovog članka treba podnijeti u skladu s načinima i u obliku koji odobri porezna uprava te mu treba priložiti – (a) dokumente kojima se poreznoj upravi može u dovoljnoj mjeri dokazati da je vozilo napustilo državu unutar razdoblja od 30 dana nakon njezina ispitivanja na temelju ovog članka i (b) dokaz da je vozilo potom registrirano u drugoj državi članici ili je konačno izvezeno izvan Europske unije. (4) Iznos registracijske pristojbe za vozila izračunan u svrhu povrata na temelju ovog članka za odnosno vozilo valja umanjiti s obzirom na – (a) neto iznos svakog popusta ili povrata te pristojbe koji je prethodno odobren za vozilo na temelju ovog poglavlja, (b) upravne troškove u visini do 500 eura. (5) Svaki povrat registracijske pristojbe za vozila na temelju ovog članka izvršit će se osobi koja se u vrijeme ispitivanja iz stavka 1. točke (d) nalazi u registrima koji se vode u skladu s člankom 60. Finance Acta 1993. [(Zakon o financijama iz 1993.)].”
1

The Tea Board svojim žalbama traži poništenje presuda Općeg suda Europske unije od 2. listopada 2015., The Tea Board/OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑624/13, EU:T:2015:743), od 2. listopada 2015., The Tea Board/OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T‑625/13, neobjavljena, EU:T:2015:742), od 2. listopada 2015., The Tea Board/OHIM – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T‑626/13, neobjavljena, EU:T:2015:741) i od 2. listopada 2015., The Tea Board/OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑627/13, neobjavljena, EU:T:2015:740) (u daljnjem tekstu zajedno: pobijane presude), u mjeri u kojoj je Opći sud njima djelomično odbio njegove tužbe za poništenje odluka drugog žalbenog vijeća Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) od 11. i 17. rujna 2013. (predmeti R 1387/2012‑2, R 1501/2012‑2, R 1502/2012‑2 i R 1504/2012‑2, u daljnjem tekstu: sporne odluke), u vezi s postupcima prigovora između društava The Tea Board i Delta Lingerie.
19

Kao drugo, Savezna Republika Njemačka navela je da se pri prenošenju predmetne odredbe u nacionalno pravo vodilo računa upravo o zabrani narušavanja tržišnog natjecanja kada se to izuzeće ograničilo na određene kategorije profesija zdravstvenog sektora. U tom pogledu spomenuta država članica naglasila je to da je njemački zakonodavac ocijenio spomenuto izuzeće opravdanim samo u pogledu grupe profesija u području zdravstva s obzirom na to da ne postoje neovisni pružatelji usluga za aktivnosti koje nude takve grupe.
86

S tim u vezi ESS ističe proturječnost između ocjene sadržane u točki 115. pobijane presude i one iz točke 132. te presude. Naime, Opći sud je u toj točki 132. potvrdio da je znanje upućenog korisnika ograničeno i da, ako upućeni korisnik proizvoda, uzimajući u obzir utvrđivanje dotičnog proizvoda u koji je dizajn ugrađen ili na koji se primjenjuje, ne poznaje raniji proizvod u koji je raniji dizajn ugrađen ili na koji se primjenjuje, taj raniji dizajn nije prepreka priznavanju individualnoga karaktera kasnijem dizajnu. No, s jedne strane, individualni karakter i opseg zaštite dizajna dva su lica iste medalje i, s druge strane, čak i da je upućeni korisnik poznavao raniji proizvod, to ne znači nužno da se to znanje može uzeti u obzir u ocjeni individualnog karaktera dizajna koji se u skladu s člankom 36. stavkom 2. Uredbe br. 6/2002 namjerava ugraditi na drugi proizvod ili primijeniti na njega.
26

U pogledu merituma, Komisija tvrdi da Opći sud – osvrćući se na argument o nužnom podudaranju pravne osnove pripremnog i konačnog akta – nije pogrešno, prestrogo primijenio načelo tempus regit actum u točkama 118. do 122. pobijane presude, nego je na temelju njega izveo neizbježan zaključak, to jest da – s obzirom na to da je do pogreške u Odluci iz 2002. došlo na dan njezina donošenja – poništenje te odluke nije utjecalo na valjanost pripremnih akata pa Komisija nije bila dužna uputiti društvu Ferriere Nord novu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama.
41

Međutim, što se tiče saslušanja održanih tijekom 2002., predstavnici država članica nisu sudjelovali na onoj od 13. lipnja 2002., s obzirom na to da takvo sudjelovanje nije bilo predviđeno UEZUČ-om koji je tada bio na snazi. Nesporno je da se to saslušanje ticalo merituma predmeta, odnosno ponašanja koja je Komisija stavljala na teret poduzetnicima kojima je uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama. To osobito proizlazi iz točaka 379. do 382. sporne odluke, a potvrđeno je u točki 148. presuda Općeg suda od 9. prosinca 2014., Alfa Acciai/Komisija (T‑85/10, neobjavljena, EU:T:2014:1037) i od 9. prosinca 2014., Ferriera Valsabbia i Valsabbia Investimenti/Komisija (T‑92/10, neobjavljena, EU:T:2014:1032).
43

Nasuprot tomu, saslušanje od 30. rujna 2002., na koje su zastupnici država članica bili pozvani u skladu s tada već primjenjivim pravilima UEZ‑a – konkretno u skladu s člankom 11. stavkom 2. Uredbe br. 2842/98 – odnosilo se na predmet obavijesti o dodatno utvrđenim činjenicama, odnosno pravnim posljedicama koje je za vođenje postupka imao prestanak važenja UEZUČ-a. To, s jedne strane, proizlazi iz te obavijesti kojom su njezini adresati izričito pozvani da iznesu svoje stajalište o dodatno utvrđenim činjenicama. S druge strane, Komisija je u točki 382. sporne odluke izjavila da ne smatra potrebnim ponoviti saslušanje od 13. lipnja 2002., na temelju odredaba uredbi br. 17 i 1/2003, s obzirom na to da je to saslušanje na kojem nisu sudjelovali zastupnici država članica bilo provedeno u skladu s tada primjenjivim pravilima UEZUČ-a. Usto, na zajedničkoj raspravi u predmetima C‑85/15 P do C‑89/15 P, Komisija je na upit Suda potvrdila da obavijest o dodatno utvrđenim činjenicama nije ništa mijenjala u pogledu činjenica i dokaza koji su predmet postupka.
21

Usto, u ovom je slučaju relevantna presuda od 15. listopada 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582), koju navodi Opći sud, s obzirom na to da se predmet koji je doveo do te presude odnosio na otkrivanje postupovne pogreške do koje je došlo prilikom donošenja dotične odluke, a koja nije podrazumijevala utvrđenje nevaljanosti postupovnih radnji.
8

Članak 3. stavak 1. Unutarnjih propisa određuje: „1. Kada ured dobije obavijest o nezgodi koja se dogodila na području zemlje za koju je nadležan, a u kojoj je sudjelovalo vozilo iz neke druge zemlje, on bez čekanja službenog odštetnog zahtjeva počinje istraživati okolnosti nezgode. Što je ranije moguće, daje obavijest o takvoj nezgodi osiguratelju koji je izdao zelenu kartu ili policu osiguranja ili, ovisno o slučaju, odgovarajućem uredu. Ipak, ako to propusti učiniti, za to ne odgovara. Ako u tijeku te istrage ured ustanovi da je osiguratelj vozila koje je sudjelovalo u nezgodi utvrđen i da je njegov predstavnik osiguranja odobren u skladu s odredbama članka 4., tu informaciju odmah prosljeđuje predstavniku osiguranja na daljnji postupak.”
13

Odredbama 4. do 8. navedene dozvole nastoje se osigurati kvaliteta, dostupnost i učinkovitost poštanskih usluga. Na temelju njezine odredbe 4., društvo Ilves Jakelu dužno je prije početka pružanja usluge dostave poštanskih pošiljaka urediti uvjete isporuke. U skladu s odredbom 5. dozvole izdane odlukom od 30. siječnja 2014., to društvo mora osigurati takav ustroj svojih službi da se nepredane poštanske pošiljke mogu distribuirati najmanje jednom tjedno, osim u vrijeme blagdana. Prema odredbi 6. te dozvole, Ilves Jakelu mora imati službu za prekid dostave i službu za izmjenu adrese. Na temelju odredbe 7. navedene dozvole, ono mora svoje pošiljke označavati tako da ih je moguće razlikovati i odvojiti od sličnih pošiljaka koje distribuiraju drugi imatelji dozvola. U skladu s odredbom 8. spomenute dozvole, društvo Ilves Jakelu mora u svakoj općini njome obuhvaćenog državnog područja organizirati najmanje jedno sabirno mjesto za primanje poštanskih pošiljaka navedenih u članku 47. Zakona 415/2011 i vraćanje onih kod kojih je došlo do pogreške prilikom dostave.
65

S druge strane valja utvrditi da je zakonodavac Unije u toj istoj uvodnoj izjavi 76. naveo da ipak treba preispitati i druge metode provjere. Članak 18. stavak 2. Direktive 2009/28 tako predviđa da Komisija podnosi izvješće o funkcioniranju metode provjere na temelju masene bilance i mogućnostima uzimanja u obzir i drugih metoda provjeravanja, konkretnije onih u kojima nije potrebno da podaci o svojstvima fizički ostanu vrijediti za određene pošiljke ili mješavine, vodeći također računa o potrebi očuvanja cjelovitosti i učinkovitosti sustava provjeravanja i istodobno sprečavajući nerazumno veliko opterećenje za poduzetnike. U tom pogledu Komisija se odlučila za zadržavanje metode masene bilance (vidjeti osobito Commission Staff Working Document: Report on the operation of the mass balance verification method for the biofuels and bioliquids sustainability scheme in accordance with Article 18(2) of Directive 2009/28/EC (SEC/2010/0129 final)).
11

J J. W. kao i W. i dr., to jest troje članova njegove obitelji, su 2006. na osnovi članka 1386‑1 i sljedećih Građanskog zakonika podnijeli zahtjev za utvrđivanje odgovornosti Sanofi Pasteura i za naknadu štete koja im je navodno nastala zbog cijepljenja J. W.-a predmetnim cjepivom. U potporu tom zahtjevu istaknuli su da kratko razdoblje od cijepljenja do nastanka multiple skleroze, kao i nepostojanje prethodnih naznaka te bolesti u osobnoj anamnezi J. W.-a i njegovih članova obitelji, dovodi do ozbiljnih, preciznih i dosljednih presumpcija da je cjepivo bilo neispravno te da između ubrizgavanja potonjeg i nastanka navedene bolesti postoji uzročna veza.
44

Novartis smatra da je to tumačenje protivno tekstu te odredbe. Naime, u skladu s potonjom, odobrenjima koja se moraju uključiti u „globalno odobrenje” smatraju se samo ona koja su stvarno izdana na temelju promjene jačine, farmaceutskog oblika, puta primjene i pakiranja lijeka obuhvaćenog prvim OSP‑om, kao i svih izmjena i proširenja, a ne, u puno širem smislu, odobrenja koja su mogla biti uključena u to globalno odobrenje na temelju spomenute odredbe. Tako široko tumačenje članka 6. stavka 1. drugog podstavka Direktive 2001/83, uostalom, nije u skladu s namjerom zakonodavca Unije, s obzirom na to da ta odredba, iako općenito navodi da je odobrenje koje se odnosi na „sve izmjene i proširenja” lijeka obuhvaćenog prvim OSP‑om dio istog globalnog odobrenja, precizira da isto vrijedi za odobrenje koje se odnosi na „sve dodatne jačine, farmaceutsk[e] obli[ke], putov[e] primjene, vrste i veličine pakiranja” tog lijeka. Prema Novartisovu mišljenju, da je zakonodavac Unije namjeravao odrediti da se općenito sve promjene koje „su mogle” biti odobrene kao izmjena ili proširenje lijeka obuhvaćenog prvim OSP‑om moraju smatrati uključenima u globalni OSP, ne bi također uputio na te posebne promjene, s obzirom na to da bi one bile pokrivene pojmom „sve izmjene i proširenja”.
42

S druge strane, Okvirna odluka 2002/584 ne sadržava nijednu odredbu na temelju koje bi se moglo zaključiti da joj se protivi to da se izraz „drugi primjenjivi sporazum” iz članka 6. stavka 3. OLW‑a tumači na način da obuhvaća i članak 4. točku 6. te okvirne odluke, s obzirom na to da bi takvo tumačenje omogućilo da se zajamči da će se mogućnost pravosudnog tijela izvršenja da odbije izvršiti EUN izvršiti samo pod uvjetom da se u Nizozemskoj osigura stvarno izvršenje kazne izrečene D. A. Popławskom i da se na taj način dođe do rješenja u skladu s ciljem koji slijedi navedena okvirna odluka.