ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Međutim, sud koji je uputio zahtjev smatra da, iako su svi elementi spora u glavnom postupku ograničeni na Belgiju, on ipak nije lišen svake veze sa situacijom u kojoj se primjenjuje pravo Unije. Konkretno, uređenje koje sadržava pravilo o pravu prvenstva koje osporava Fremoluc ima mnoge sličnosti, ali i znatne razlike u odnosu na ono iz predmeta u kojem je donesena presuda od 8. svibnja 2013., Libert i dr. (C‑197/11 i C‑203/11, EU:C:2013:288). Pozivajući se na točke 33. do 35. te presude, taj sud navodi kako se čini da to pravilo utječe na državljane i društva drugih država članica te da bi se, u slučaju utvrđenja ništetnosti ugovora od 14. i 31. srpnja 2015., prilikom kasnije prodaje ili davanja u najam parcela ili izgrađenih stanova izbjegla primjena navedenog pravila. Sud koji je uputio zahtjev, međutim, ne isključuje mogućnost da Sud u konkretnom slučaju odluči da pravo Unije nije primjenjivo na spor u glavnom postupku.
12

One objavljene 28. veljače 2006. (SL 2006., C 50, str. 1.) preciziraju, u vezi s podbrojevima 85281290 do 85281295 KN‑a u njezinoj verziji koja proizlazi iz Uredbe Komisije (EZ) br. 1810/2004 od 7. rujna 2004. (SL 2004., L 327, str. 1.) kako slijedi: „video prijamnici (tuneri) Ti aparati (televizijski prijamnici) uključuju selekcijske strujne krugove, koji omogućuju uključivanje na posebni kanal ili noseću frekvenciju, i demodulacijske strujne krugove i obično su dizajnirani s pojedinačnom ili zajedničkom antenom (kabelska distribucija visoke frekvencije). Izlazni signal je takav da može služiti kao ulazni signal za videomonitore ili za aparate za video snimanje ili reprodukciju. U biti riječ je o originalnom signalu kamere, prije modulacije odašiljača. Ti aparati su ponekad opremljeni i uređajem za dekodiranje (boja) ili separacijskim strujnim krugovima za sinkronizaciju.” [neslužbeni prijevod]
14

U tom pogledu C. Motter je dokazala, a da joj protivna strana to nije osporavala, da je obavljala zadatke jednake onima nastavnika zaposlenih putem javnog natječaja na temelju ugovora na neodređeno vrijeme. Međutim, sud koji je uputio zahtjev pita se postoji li razlika između tih dviju situacija. Budući da su nastavnici službenici prošli natječaj, može se tvrditi da su njihove usluge više kvalitete od onih nastavnika zaposlenih na određeno vrijeme. Ako je to tako, ne treba slijediti obrazloženje iz točke 45. presude od 18. listopada 2012., Valenza i dr. (C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646), kojim je Sud odbio tezu prema kojoj se može smatrati da se zaposlenici koji obavljaju iste zadaće nalaze u različitoj situaciji ovisno o tome jesu li prošli natječaj za prijam u javnu službu.
19

Točka 10. predmetnog ugovora o zajmu, naslovljena „Izjava o upoznatosti s rizicima”, glasila je ovako: „Dužnik u pogledu rizika povezanih s kreditom izjavljuje da je upoznat s detaljnim podacima koje mu je vjerovnik pružio o tom pitanju i da ih razumije te da je svjestan rizika uzimanja kredita izraženog u stranoj valuti, a koje samo on snosi. U pogledu rizika promjene tečaja osobito je svjestan da bi se iznosi otplatnih obroka, koji su utvrđeni u stranoj valuti, a plaćaju se u forintama, mogli znatno povećati ako tijekom trajanja ugovora dođe do nepovoljne promjene tečaja mađarske forinte u odnosu na tečaj švicarskog franka (to jest, ako tečaj mađarske forinte bude niži nego što je bio u vrijeme sklapanja ugovora). Dužnik potpisivanjem ovog ugovora potvrđuje da je svjestan da će financijske posljedice navedenog rizika snositi isključivo on. Također izjavljuje da je pažljivo ocijenio moguće rizike promjene tečaja, da ih prihvaća nakon što ih je odvagnuo u odnosu na svoju platnu sposobnost i financijsku situaciju te da od banke neće moći potraživati ništa povezano s posljedicama rizika promjene tečaja.”
52

To bi tumačenje, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 72. svojeg mišljenja, imalo za posljedicu to da bi se lex fori koji ta odredba određuje primjenjivao u svim postupcima pokrenutim pred takvim tijelom, iako iz odgovora na prvo pitanje proizlazi da je mogućnost da posredno izabere to pravo, koju vjerovniku uzdržavanja daje članak 4. stavak 3. Haškog protokola, ograničena samo na postupke koje sam pokrene.
56

Kao drugo, kada je riječ o navodnim pogreškama u točkama 67. do 73. pobijane presude u pogledu primjene sudske prakse iz presuda od 17. srpnja 1998., ITT Promedia/Komisija (T‑111/96, EU:T:1998:183), i od 1. srpnja 2010., AstraZeneca/Komisija (T‑321/05, EU:T:2010:266), važno je napomenuti da je u točkama 69. do 71. pobijane presude Opći sud naveo da su te dvije presude uključivale radnje različite od onih koje se u ovom predmetu stavljaju na teret subjektima iz pritužbe. Prema mišljenju Općeg suda, u predmetima koji su doveli do tih presuda upravna i pravosudna tijela pred kojima su poduzetnici s vladajućim položajem pokrenuli postupak nisu imala marginu prosudbe u pogledu svrsishodnosti prihvaćanja ili neprihvaćanja zahtjeva tih poduzetnika. S druge strane, kao što je vidljivo iz točaka 49. i 50. pobijane presude na koje se upućuje u točki 71. ove presude, u okolnostima ovoga predmeta tijela pred kojima je pokrenut postupak imala su takvu marginu.
22

Članak 1. Direktive 92/13 kako je izmijenjena Direktivom 2014/23 (u daljnjem tekstu: Direktiva 92/13), naslovljen „Područje primjene i dostupnost postupaka pravne zaštite” u svojem stavku 1. navodi: „Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore iz Direktive [2014/25], osim ako su takvi ugovori isključeni u skladu s člancima od 18. do 24., od 27. do 30., 34. ili 55. te Direktive. […] Države članice poduzimaju mjere neophodne kako bi osigurale da se, u pogledu ugovora obuhvaćenih područjem primjene Direktive [2014/25] […], odluke javnih naručitelja mogu učinkovito razmatrati i, osobito, u najkraćem roku u skladu s uvjetima utvrđenima u člancima od 2. do 2.f ove Direktive, iz razloga što su takve odluke dovele do povrede prava Unije u području nabave ili povrede nacionalnih pravila koja prenose to pravo.”
1

Svojom žalbom Kraljevina Španjolska zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 15. prosinca 2016., Španjolska/Komisija (T‑808/14, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, neobjavljena, EU:T:2016:734), kojom je Opći sud odbio njezinu tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2014) 6846 final od 1. listopada 2014. o državnoj potpori SA.27408 ((C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09)) tijelâ Kastilje – La Manche za uvođenje digitalne zemaljske televizije u udaljenim i manje urbaniziranim područjima.
55

U svojem pisanom očitovanju slovačka vlada u biti tvrdi da je to pitanje hipotetsko s obzirom na to da bi eventualno priznanje suda koji je uputio zahtjev aktivne procesne legitimacije HOOS‑a dovelo do ukidanja rješenja Okresný súda Humenné (Općinski sud u Humennéu) od 17. siječnja 2013. i vraćanja predmeta tom sudu na ponovno suđenje. Tako sud koji je uputio zahtjev ne bi odlučivao o nepoštenoj naravi predmetne ugovorne odredbe.
4

Člankom 10. stavkom 5. Uredbe br. 561/2006 određeno je: „(a) Prijevoznik koji koristi vozila opremljena uređajima za bilježenje [tahografom] koji su u skladu s Prilogom I.B Uredbi [Vijeća] (EEZ) br. 3821/85 [od 20. prosinca 1985. o tahografu u cestovnom prometu (SL 1985., L 370, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 7., str. 4.)] te su obuhvaćeni područjem primjene ove Uredbe: i. osigurava da se svi podaci s jedinice u vozilu i kartice vozača preuzimaju redovito u skladu sa zahtjevima država članica i da se relevantni podaci preuzimaju i češće kako bi se osiguralo preuzimanje svih podataka koji se odnose na aktivnosti koje izvrši to poduzeće ili su izvršene za to poduzeće; ii. osigurava čuvanje svih preuzetih podataka s jedinice u vozilu i kartice vozača najmanje 12 mjeseci nakon bilježenja te dostupnost tih podataka ako ih zatraži nadzorni službenik ili izravno ili na daljinu iz prostorija poduzeća; (b) u svrhe ovog stavka ‚preuzeti’ se tumači u skladu s definicijom utvrđenom u Prilogu I.B, poglavlju I. točki (s) Uredbe (EEZ) br. 3821/85; (c) Komisija određuje maksimalno razdoblje unutar kojega se odgovarajući podaci preuzimaju na temelju točke (a) alineje i. u skladu s postupkom iz članka 24. stavka 2.”
19

Nizozemska je vlada dopisom podnesenim Sudu 5. veljače 2018. zahtijevala nalaganje ponovnog otvaranja usmenog dijela postupka ako bi Sud odlučio presuditi u ovom predmetu na temelju odgovora na pitanje, koje je nezavisni odvjetnik obradio u svojem mišljenju, a koje se odnosi na to zahtijeva li nadležnost prvostupanjskog suda za poništenje odluke od 1. srpnja 2011. uz održanje njezinih pravnih učinaka to da žalba protiv te odluke ima automatski suspenzivni učinak. Sud koji je uputio zahtjev to pitanje nije postavio Sudu niti su o njemu raspravljale stranke.
38

Što se tiče, kao prvo, pojma „tehnička specifikacija”, valja podsjetiti na to da on podrazumijeva da se nacionalna mjera odnosi nužno na proizvod ili njegovo pakiranje kao takve i stoga određuje jednu od potrebnih značajki proizvoda, kao što su dimenzije, naziv, sastav i označivanje (presuda od 10. srpnja 2014., Ivansson i dr., C‑307/13, EU:C:2014:2058, t. 19. i navedena sudska praksa). No, kako je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 74. svojeg mišljenja, belgijski propis ne odnosi se na pirotehnička sredstva ili njihovo pakiranje kao takve, tako da taj propis ne određuje jednu od uvjetovanih karakteristika tih proizvoda. Stoga taj propis nije „tehnička specifikacija” u smislu članka 1. točke 3. Direktive 98/34.
8

Članak 46. navedene direktive, naslovljen „Pravo na učinkoviti pravni lijek”, predviđa: „1. Države članice osiguravaju da podnositelji zahtjeva imaju pravo na učinkoviti pravni lijek pred sudom, protiv: a) odluke donesene u vezi s njihovim zahtjevom za međunarodnu zaštitu, uključujući odluku: i. o razmatranju neutemeljenosti zahtjeva u vezi statusa izbjeglice i/ili supsidijarne zaštite; […] 3. Zbog usklađivanja sa stavkom 1., države članice osiguravaju da učinkovit pravni lijek [predviđa cjelovito i ex nunc razmatranje] činjeničnih i pravnih pitanja, uključujući, ako je potrebno, razmatranje potreba za međunarodnom zaštitom u skladu s Direktivom 2011/95/EU [Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni statusa izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248.)], barem u žalbenim postupcima pred prvostupanjskim sudom. […] 5. Ne dovodeći u pitanje stavak 6., države članice omogućuju podnositeljima zahtjeva da ostanu na državnom području do isteka roka unutar kojega imaju pravo na učinkovit pravni lijek, te, ako je takvo pravo ostvareno unutar roka, do zaključenja postupka povodom pravnog lijeka. 6. U slučaju odluke: a) o očigledno neosnovanom zahtjevu prema članku 32. stavku 2. ili odluke o neosnovanom zahtjevu prema članku 31. stavku 8., osim u slučajevima kada takve odluke se temelje na okolnostima iz članka 31. stavka 8. točke (h); b) o nedopuštenosti zahtjeva prema članku 33. stavku 2. točki (a), (b) ili (d); c) o odbijanju ponovnog razmatranja slučaja podnositelja zahtjeva nakon što je bilo prekinuto prema članku 28.; d) o odbijanju razmatranja ili nepotpunom razmatranju zahtjeva prema članku 39., sud ima ovlast odlučivati o tome može li podnositelj zahtjeva ostati na državnom području države članice, na zahtjev podnositelja zahtjeva ili po službenoj dužnosti, ako takva odluka dovodi do prestanka prava podnositelja zahtjeva da ostane u državi članici te ako u takvim slučajevima nije predviđen pravni lijek prema nacionalnom pravu. […]”
18

U članku 1. sporne odluke Komisija je utvrdila da su sljedeći poduzetnici sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. stavka 1. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u sektoru čipova za pametne kartice koji obuhvaća EGP: – žalitelj, od 24. rujna 2003. do 31. ožujka 2005.„zbog suradnje sa Samsungom i Renesasom” (članak 1. točka (a)), – Philips, od 26. rujna 2003. do 9. rujna 2004. (članak 1. točka (b)), – Renesas, od 7. listopada 2003. do 8. rujna 2005. (članak 1. točka (c)), i – Samsung, od 24. rujna 2003. do 8. rujna 2005. (članak 1. točka d)).
42

U tom pogledu svakako treba istaknuti da Sporazum o partnerstvu ima određene poveznice sa ZVSP‑om, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točkama 64. do 68. svojega mišljenja. Tako je članak 6. toga sporazuma koji se nalazi u njegovu poglavlju II., naslovljenom „Politički dijalog; suradnja u području vanjske i sigurnosne politike”, posebno posvećen toj politici jer se prvim stavkom navedenog članka propisuje da stranke jačaju svoj dijalog i suradnju u području vanjske i sigurnosne politike, a posebno rješavaju pitanja sprečavanja sukoba i upravljanja krizama, regionalne stabilnosti, neširenja oružja, razoružavanja i nadzora oružja, nuklearne sigurnosti i nadzora izvoza oružja i robe dvojne namjene. Osim toga, članci 9. do 12. Sporazuma o partnerstvu, kojima se definira okvir suradnje među strankama u području sprečavanja sukoba i upravljanja krizama, regionalne stabilnosti, borbe protiv širenja oružja za masovno uništenje i borbe protiv nezakonite trgovine malim i lakim oružjem, također mogu ulaziti u ZVSP.
29

Osim toga, članak 1. stavak 4. drugi podstavak Druge direktive stvara dvojbe u pogledu pitanja može li do odgovornosti vlasnika vozila doći zbog same činjenice da je vlasnik, ili je ograničena na slučajeve u kojima on može biti građanskopravno odgovoran za štetu koja je nastala kao posljedica nezgode.
47

Naime, čak i ako se velik broj polja tog standardnog obrasca može ispuniti s pomoću unaprijed određenih oznaka, zbog čega su lako razumljiva, s obzirom na to da su objašnjenja koja se odnose na te oznake objavljena u Službenom listu Europske unije na svim službenim jezicima Unije, ipak se navedenim standardnim obrascem od tužitelja zahtijeva i to da, kao što to proizlazi iz članka 7. stavka 2. točaka (d) i (e) navedene uredbe, pruži detaljnija objašnjenja u pogledu opisa konkretnih okolnosti na koje se poziva kao osnovu za tražbinu i da predoči dokaze koji potkrepljuju zahtjev. Međutim, tuženik se mora moći upoznati s tim dokazima na jeziku za koji se smatra da ga razumije kako bi stvarno i potpuno razumio smisao i doseg postupka koji je protiv njega pokrenut u inozemstvu i, prema potrebi, pripremio obranu.
20

Člankom 4. GrO‑a iz 1993., naslovljenim „Obveze odanosti”, predviđa se: „1. Svi zaposlenici katoličke vjere dužni su priznati i poštovati načela katoličkog nauka koja se odnose na vjeru i običaje. Osobni život zaposlenika mora biti odraz načela katoličkog nauka u pogledu vjere i običaja; to osobito vrijedi za zaposlenike u pastoralnoj, katehetskoj i odgojnoj službi kao i za one koji djeluju na temelju kanonske misije. To vrijedi i za zaposlenike na rukovodećim položajima. 2. Zaposlenici kršćanske vjere koji nisu katolici dužni su poštovati istine i vrijednosti evanđelja te pridonijeti njihovu razvoju u instituciji. […] 4. Svi zaposlenici dužni su suzdržati se od iskazivanja neprijateljskog stava prema Crkvi. Svojim osobnim načinom života i ponašanjem tijekom službe ne smiju ugroziti vjerodostojnost Crkve i institucije za koju rade.”
18

To tumačenje potvrđuje sudska praksa Suda, iz koje proizlazi da djelomično nadoknađivanje „cijene karte” predviđeno u članku 10. stavku 2. točkama (a) do (c) Uredbe br. 261/2004, u slučaju da zračni prijevoznik premjesti putnika u razred niži od onoga za koji je karta plaćena, treba utvrditi uzimajući u obzir „neizbježne” sastavne dijelove te cijene u smislu da ih je potrebno platiti kako bi se zauzvrat moglo koristiti uslugama koje nudi zračni prijevoznik (presuda od 22. lipnja 2016., Mennens, C‑255/15, EU:C:2016:472, t. 36.).
22

Kada je riječ o pojmu „mjesto u kojemu se dogodio štetni događaj ili bi se on mogao dogoditi”, iz članka 5. točke 3. Uredbe br. 44/2001, treba podsjetiti da se on odnosi kako na mjesto gdje je nastala šteta tako i na mjesto uzročnog događaja koji je doveo do nastanka štete tako da bi tuženik mogao biti tužen, prema tužiteljevu izboru, pred sudom jednog ili drugog od navedenih mjesta (presude od10. lipnja 2004., Kronhofer, C‑168/02, EU:C:2004:364, t. 16.; od 28. siječnja 2015., Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, t. 45.; od 21. svibnja 2015., CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, t. 38. i od 16. lipnja 2016., Universal Music International Holding, C‑12/15, EU:C:2016:449, t. 28.).
51

Naime, Opći je sud u točkama 70. do 128. pobijane presude najprije ispitao primjenjuje li se u ovom slučaju u pogledu predmetnih proizvoda sudska praksa koja se odnosi na znakove koji se stapaju s izgledom proizvoda, s obzirom na kriterij određen u točki 55. navedene presude, to jest s obzirom na to da se takav znak ne može smatrati reljefnim uzorkom samo kada je uporaba reljefnog uzorka malo vjerojatna s obzirom na prirodu predmetnih proizvoda. Opći je sud tu analizu izvršio za svaku predmetnu kategoriju proizvoda i ocijenio je li prema standardima ili poslovnoj praksi dotičnog sektora malo vjerojatno da navedeni proizvodi imaju reljefni uzorak.
17

U tom se pogledu sud koji je uputio zahtjev pita je li moguće od potrošača koji je već sklopio ugovor naplatiti dodatne troškove u vezi s korištenjem skraćenim telefonskim brojem po tarifi višoj od osnovne, ako je odabrao taj način komunikacije, dok mu je istodobno ponuđena mogućnost korištenja brojem po osnovnoj tarifi. Naime, ako bi se ti dodatni troškovi trebali pripisati trgovcu, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, to može dovesti do toga da trgovci prestanu nuditi skraćene telefonske brojeve za sve potrošače, što bi dovelo do prekoračenja zahtjevâ iz članka 21. Direktive 2011/83 i njezine svrhe. Usto, nije dan odgovor na pitanje na koji način trgovac mora obavijestiti potrošača o postojanju telefonskog broja po osnovnoj tarifi i o razlikama u cijeni između poziva, ako se potrošač za upite koji nisu u vezi sa sklopljenim ugovorom koristi skraćenim telefonskim brojem po tarifi višoj od osnovne.
44

Naime, sadržaj i struktura članka 17. stavka 1. točaka (a) do (c) Direktive 2011/95 koji se odnosi na isključenje prava na supsidijarnu zaštitu imaju sličnosti s člankom 12. stavkom 2. točkama (a) do (c) te direktive koji se odnosi na isključenje iz statusa izbjeglice i koji, u biti, preuzima sadržaj članka 1. odjeljka F točaka (a) do (c) Ženevske konvencije.
35

Konkretnije, u tom pogledu valja istaknuti, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točki 40. svojeg mišljenja, da iako se čini da engleska i francuska jezična verzija uvodne izjave 20. Direktive 2011/7 ograničavaju pravo na fiksnu naknadu samo na interne troškove naplate (fixed sum to cover internal recovery costs) za razliku od naknade „drugih” troškova naplate (other recovery costs they incur), takvo formalno razlikovanje između internih troškova i „drugih” troškova naplate ne javlja se u drugim jezičnim verzijama te uvodne izjave, kao što su talijanska (diritto al pagamento di un importo forfettario per coprire i costi interni […] esigere anche il risarcimento delle restanti spese di recupero sostenute) ili nizozemska (het recht op betaling van een vast bedrag ter dekking van interne invorderingskosten […] recht hebben op terugbetaling van de overige invorderingskosten die ontstaan) jezične verzije.
17

Sud koji je uputio zahtjev navodi da su Aviabaltika i Ūkio bankas sklopili ugovor o financijskom kolateralu sa zasnivanjem posebnog založnog prava, u smislu članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive 2002/47, i da je događaj izvršenja osiguranja nastupio nakon otvaranja postupka u slučaju nesolventnosti nad primateljem kolaterala, odnosno u predmetnom slučaju nad Ūkio bankasom. Konkretno, on se pita je li to osiguranje mogao izvršiti primatelj kako bi naplatio svoju tražbinu prema davatelju kolaterala, odnosno Aviabaltiki, nastalu zbog toga što potonji nije ispunio financijske obveze iz tog ugovora.
48

Prije svega, osnova za izračun smanjenja je ista, kako u slučaju kad je nepridržavanje pravila o višestrukoj sukladnosti utvrđeno iste godine kada se i dogodilo tako i u slučaju kad je to nepridržavanje utvrđeno u kasnijoj godini u odnosu na godinu u kojoj se dogodilo. U oba slučaja naime ona se sastoji od izravnih plaćanja za godinu u kojoj je došlo do nepridržavanja pravila o višestrukoj sukladnosti. To rješenje dakle omogućuje da se isključi mogućnost da iznos plaćanja na koji se primjenjuje smanjenje bude puno viši od onoga za godinu u kojoj je došlo do nepridržavanja pravila o višestrukoj sukladnosti ili, naprotiv, da primijenjeno smanjenje bude puno niže u slučaju smanjivanja iznosa izravnih plaćanja između godine kad je došlo do nepridržavanja i godine kada je ono utvrđeno. Njime se stoga može osigurati jednakost postupanja među poljoprivrednicima.
46

Osim toga, uklanjanje znakova istovjetnih žigu i postavljanje novih znakova na proizvode onemogućavaju nositelja žiga u tome da se približi klijentima kvalitetom svojih proizvoda i ugrožavaju investicijsku i oglašivačku funkciju žiga kada, kao u predmetnom slučaju, proizvod o kojem je riječ nositelj žiga još nije stavio na tržište odnosno za to nije dao odobrenje. Naime, činjenica da su proizvodi nositelja žiga stavljeni na tržište prije nego li je to on sam učinio označivši ih tim žigom, tako da ih potrošači prepoznaju prije nego što ih mogu s njim povezati, može znatno otežati nositeljevu uporabu spomenutog žiga koja je namijenjena tomu da on stekne ugled kojim može privući potrošače ili osigurati njihovu vjernost i tomu da posluži kao element prodajne promidžbe ili instrument poslovne strategije. Nadalje, takvi postupci onemogućavaju nositelja u ostvarivanju – prvim stavljanjem na tržište u EGP‑u – ekonomske vrijednosti proizvoda označenog žigom i, na taj način, svojeg ulaganja.
23

Štoviše, iz činjenice da se, na temelju članka 78. stavka 1. Uredbe br. 555/2008, kontrole na licu mjesta ne najavljuju ne može se zaključiti da se tom uredbom propisuje takvo dopuštenje. Kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točkama 40. do 42. svojeg mišljenja, pojmovi „ne najavljuju se” i „dopuštenje nije potrebno” nisu sinonimi. Naime, činjenica da se kontrolu može ne najaviti znači u krajnjoj mjeri to da se nju može provesti u bilo kojem trenutku, a da kontrolni službenik nije prethodno najavio svoj posjet.
35

Nasuprot tomu, taj sud ne iznosi dvojbe o spojivosti zahtjeva jezičnog poznavanja s pravom Unije. On u tom smislu ističe da je klauzula o pretjeranoj strogoći uvedena u članak 30. stavak 1. treću rečenicu točku 6. AufenthG‑a Gesetzom zur Neubestimmung des Bleiberechts und der Aufenthaltsbeendigung (Zakon o reformi prava boravka i prestanka boravka) od 27. srpnja 2015. (BGBl. 2015. I, str. 1386.), radi provedbe presude od 10. srpnja 2014., Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066). Sud koji je uputio zahtjev također smatra – s obzirom na to da je ta klauzula o pretjeranoj strogoći stupila na snagu tijekom glavnog postupka i da, prema tome, Verwaltungsgericht (Upravni sud, Njemačka) nikada nije ispitao je li u ovom slučaju moguće odstupiti od zahtjeva osnovnog jezičnog poznavanja u skladu s tom klauzulom – da prema potrebi to ispitivanje valja provesti nakon što se Sud izjasni o spojivosti obveze stjecanja vize s pravom Unije.
44

Kao drugo, kako je navedeno u članku 29. ove presude, prava koja su autorima zajamčena u članku 3. stavku 1. Direktive 2001/29 preventivne su prirode. Ta je priroda sačuvana kada je riječ o radnji priopćavanja koja se sastoji od umetanja na internetsku stranicu hiperpoveznice koja vodi do djela prethodno priopćenog uz odobrenje nositelja autorskog prava s obzirom na to da autor može, ako ga više ne želi priopćavati na dotičnoj internetskoj stranici, ukloniti svoje djelo s internetske stranice na kojoj je ono prvotno bilo priopćeno i poništiti sve hiperpoveznice koje do njega vode. Suprotno tomu, u okolnostima poput onih u glavnom postupku, stavljanje djela na drugu internetsku stranicu čini novo priopćavanje, neovisno o prvotnom za koje je dobiveno odobrenje. Zbog opisanog stavljanja na internet navedeno djelo može ostati dostupno na toj stranici, neovisno o prethodnom odobrenju autora i unatoč svim radnjama kojima je nositelj prava ukazao na to da više ne želi priopćavati svoje djelo na internetskoj stranici na kojoj je ono prvotno bilo priopćeno uz njegovo odobrenje.