ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

Alouminion navodi da se Opći sud također valjano pozvao na presudu od 20. svibnja 2010., Todaro Nunziatina & C. (C‑138/09, EU:C:2010:291), jer, iako je Sud u točkama 46. i 47. navedene presude presudio da čine nezakonite potpore slučajevi u kojima izmjena zakonodavnog okvira vodi do povećanja sredstava dodijeljenih programu potpore i produljenja njegove valjanosti, on je s druge strane utvrdio da to nije slučaj kad dođe do izmjena zakonodavnog okvira koje ne utječu na iznos potpore.
40

Ta situacija nije bila u neskladu s međunarodnim pravilima koja su se primjenjivala na pomorce koja su u to vrijeme bila na snazi, s obzirom na to da, u skladu s člankom 2. Konvencije br. 71 Međunarodne organizacije rada od 28. lipnja 1946. o mirovinama pomoraca, koju je Kraljevina Nizozemska ratificirala 27. kolovoza 1957. i koja je stupila na snagu 10. listopada 1962., svaka država članica Međunarodne organizacije rada bila je obvezna u skladu s nacionalnim zakonima ili propisima uspostaviti ili osigurati sustav mirovina za pomorce koji se umirovljuju iz rada u pomorstvu, s obzirom na to da je bilo navedeno da se osobe koje nemaju boravište na državnom području predmetne države članice i osobe koje nisu njezini državljani ipak može isključiti iz tog sustava.
21

Članak 10. Sale of Goods and Supply of Services Act 1980 (Zakona o prodaji robe i pružanju usluga iz 1980.) uveo je novi članak 14. u Sale of Goods Act 1893 (Zakon o prodaji robe iz 1893.), na temelju kojeg: „(1) Podložno odredbama ovog zakona i njegovih provedbenih propisa, ne postoji prešutni uvjet ili garancija kvalitete ili prikladnosti za bilo koju posebnu svrhu robe koja se nabavlja ugovorom o prodaji. (2) Kada prodavatelj prodaje robu u okviru poslovanja, podrazumijeva se da roba koja se ugovorom nabavlja ima tržišnu kakvoću, osim u slučaju: (a) nedostataka na koje je kupac posebno upozoren prije sklapanja ugovora ili (b) kada kupac pregleda robu prije sklapanja ugovora, u odnosu na nedostatke koje bi takav pregled morao otkriti. (3) Roba ima tržišnu kakvoću ako je prikladna za svrhu ili svrhe za koje se ta vrsta robe uobičajeno kupuje i ako je trajna koliko je to razumno očekivati uzimajući u obzir njezin opis, cijenu (ako je to relevantno) i sve druge relevantne okolnosti, te se svako upućivanje u ovom zakonu na robu netržišne kakvoće shvaća u skladu s navedenim. (4) Kada prodavatelj prodaje robu u okviru poslovanja, a kupac izričito ili prešutno prodavatelju učini poznatom bilo koju posebnu svrhu za koju se roba kupuje, postoji prešutan uvjet da je roba koja se nabavlja ugovorom prikladna za tu svrhu, neovisno o tome je li to svrha za koju se takva roba uobičajeno nabavlja, osim ako okolnosti upućuju na to da se kupac ne pouzdaje ili da nije razumno od njega očekivati da se pouzdaje u prodavateljevu vještinu ili prosudbu. [...]”
66

Obveza usklađenog tumačenja prestaje i kad se nacionalno pravo ne može primijeniti na način koji dovodi do rezultata usklađenog s onim koji se želi postići okvirnom odlukom. Drugim riječima, načelo usklađenog tumačenja ne može biti temelj za tumačenje nacionalnog prava contra legem. Međutim, to načelo nalaže da nacionalni sud, kad je to potrebno, uzme u obzir cjelokupno nacionalno pravo kako bi ocijenio u kojoj ga se mjeri može primijeniti a da to ne dovede do rezultata suprotnog onomu koji se želi postići okvirnom odlukom (vidjeti presude od 16. lipnja 2005., Pupino, C‑105/03, EU:C:2005:386, t. 47. i od 5. rujna 2012., Lopes Da Silva Jorge, C‑42/11, EU:C:2012:517, t. 55. i 56.).
11

Davitas je podnio tužbu za poništenje protiv te odluke pred Bayerisches Verwaltungsgericht Würzburg (Bavarski upravni sud u Würzburgu, Njemačka). U okviru te tužbe Davitas je priznao da se klinoptilolit do sada nije u znatnijoj mjeri koristio za prehranu ljudi unutar Unije prije 15. svibnja 1997. Tvrdio je međutim da se, u svakom slučaju, taj sastojak nije moglo smatrati „novim” s obzirom na to da ne ispunjava drugi uvjet iz članka 1. stavka 2. Uredbe br. 258/97 jer ne potpada ni u jednu od kategorija definiranih u tom stavku 2. točkama (c) do (f).
5

Europska komisija odobrila je taj sustav financiranja Odlukom C (2005) 1163 final od 20. travnja 2005. koja se odnosi na državnu potporu u korist RTVE‑a (E8/05) (sažetak u SL 2006., C 239, str. 17.) i Odlukom C (2007) 641 final od 7. ožujka 2007. koja se odnosi na financiranje mjera smanjenja broja zaposlenih u RTVE‑u (NN 8/07) (sažetak u SL 2007., C 109, str. 2.).
28

U tom pogledu treba primijetiti da je aktivnost sukladna navedenoj odredbi samo ako se osigura da ona ne dovodi ni do kakvog uznemiravanja koje bi u značajnoj mjeri moglo ugroziti ciljeve Direktive 92/43, osobito one koji se njome žele postići u području očuvanja prirodnih staništa faune i flore. Kako bi se utvrdila povreda članka 6. stavka 2. Direktive 92/43, Komisija je dužna u skladu s pravnim standardima dokazati da država članica nije poduzela odgovarajuće zaštitne mjere kako bi se spriječilo da izvedba projekata, i to nakon klasificiranja dotičnog zaštićenog područja, dovede do pogoršavanja stanja staništa pogođenih vrsta i uznemiravanja tih vrsta koji bi mogli značajno utjecati na cilj te direktive koji se sastoji u osiguravanju njihova očuvanja (vidjeti analogijom presudu od 14. siječnja 2016., Komisija/Bugarska, C‑141/14, EU:C:2016:8, t. 56. i 57. kao i navedenu sudsku praksu).
83

U tom pogledu, valja istaknuti, što se tiče teksta te odredbe, da se on razlikuje ovisno o jezičnim verzijama. Tako dok francuska verzija navedene odredbe upućuje na „podatke koji se odnose na emisije u okoliš“, određeni broj ostalih jezičnih verzija koristi izraz „podaci o emisijama u okoliš“. Posebice, verzija na njemačkom jeziku upućuje na „Informationen über Emissionen in die Umwelt“, na talijanskom jeziku „informazioni sulle emissioni nell’ambiente“, a na engleskom jeziku „information on emissions into the environment“.
16

Što se tiče dijela koji se odnosi na poboljšanje i prilagodbu postojeće pruge, procjena utjecaja na okoliš podnesena je na javnu raspravu 4. srpnja 2006. Rješenjem od 26. studenoga 2006. izjava o utjecaju na okoliš donesena je u skladu s tom procjenom. Infrastrukturni radovi počeli su 4. prosinca 2007., a prekinuti su 2009. Navedeni projekt predviđa prolazak kroz prirodno stanište, koje su španjolska nadležna tijela klasificirala kao PZP za ptice 29. srpnja 2008. To je stanište proglašeno PZP‑om nakon odobrenja za odnosni projekt i nakon izjave španjolskih tijela o utjecaju toga projekta na okoliš. Međutim, dotično područje je već od 1998. uključeno u popis važnih područja za ptice u Europi, odnosno u Inventory of Important Bird Areas in the European Community (u daljnjem tekstu: IBA 98), pod br. 238.
4. Članak 31. Euro‑mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane, potpisan u Luxembourgu 17. lipnja 2002. i odobren u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća 2006/356/EZ od 14. veljače 2006. mora se tumačiti na način da: — ima izravan učinak; — situacija poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja se tiče poreznog postupanja u odnosu na dividende koje proizlaze iz izravnih ulaganja što ih je u Libanonu izvršila osoba koja je rezident u Portugalu, jest obuhvaćena pretpostavkom iz članka 33. stavka 2. tog sporazuma; stoga se članak 33. stavak 1. navedenog sporazuma ne protivi tomu da se u ovom slučaju pozove na njegov članak 31; — propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, prema kojem rezidentno društvo države članice može od svoje porezne osnovice potpuno ili djelomično odbiti primljene dividende ako ih isplaćuje rezidentno društvo iste države članice, ali ne može provesti takvo odbijanje ako je društvo koje raspodjeljuje dobit rezident Libanona, jest ograničenje slobodnog kretanja kapitala koje je u načelu zabranjeno člankom 31. Euro‑mediteranskog sporazuma o pridruživanju između Europske zajednice i njezinih država članica, s jedne strane, i Libanonske Republike, s druge strane; — u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku učinak te odredbe nije ograničen člankom 85. tog sporazuma; — odbijanje odobravanja potpunog ili djelomičnog odbitka primljenih dividendi od porezne osnovice društva koje prima dividende na temelju članka 46. stavaka 1. i 8. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u verziji na snazi 2009., može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se za porezna tijela države članice rezidentnosti društva koje prima dividende pokaže nemogućim dobivanje podataka od Libanonske Republike, čiji je rezident društvo koje isplaćuje te dividende, a što bi omogućilo provjeru ispunjenosti uvjeta koji se odnosi na oporezivanje društva koje isplaćuje navedene dividende; — odbijanje odobravanja takvog djelomičnog odbitka na temelju članka 46. stavka 11. Zakonika o porezu na dobit pravnih osoba, u navedenoj verziji, ne može se opravdati važnim razlozima u općem interesu koji se temelje na nužnosti osiguranja učinkovitosti poreznog nadzora ako se ta odredba može primijeniti na situacije u kojima se ne može provjeriti je li društvo koje raspodjeljuje dobit oporezovano u Libanonu, čiji je rezident to društvo, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da utvrdi.
28

S tim u vezi, taj se sud pita predstavlja li svaka povreda prava Unije u području javne nabave nepravilnost koja je takvog karaktera da mora dovesti do financijskog ispravka ili treba uzeti u obzir posebne okolnosti svakog pojedinačnog slučaja, osobito posljedice eventualne povrede tog prava. Kada je riječ o konkretnim okolnostima, sud ističe da se u tom slučaju primjenjivo pravo tumačilo na način da ne isključuje mogućnost propisivanja odredbe poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, da je ta odredba unatoč svemu dopuštala korištenje podizvođenja za 75 % radova koji su obuhvaćeni ugovorom, da nije osporena i da je poziv za podnošenje ponuda doveo do jake konkurencije.
25

U tim okolnostima Tribunale amministrativo regionale per la Sardegna (Regionalni upravni sud za Sardiniju) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Je li nacionalni propis koji, kao rezultat naknadnih zakonodavnih intervencija, određuje ponovljeno produženje roka trajanja koncesije na pomorskom dobru od gospodarske važnosti protivan načelima slobode poslovnog nastana, zabrane diskriminacije i zaštite tržišnog natjecanja iz članaka 49., 56. i 106. UFEU‑a? 2. Je li protivna članku 12. Direktive 2006/123/EZ nacionalna odredba kao što je članak 1. stavak 18. Uredbe sa zakonskom snagom br. 194/2009, potvrđene Zakonom br. 25/2010, s naknadnim izmjenama i dopunama, kojom se odobrava automatsko produženje koncesija na pomorskom dobru za turističko‑rekreativne djelatnosti do 31. prosinca 2015., odnosno do 31. prosinca 2020., sukladno članku 34.k Uredbe sa zakonskom snagom br. 179/2012, uključene u članak 1. stavak 1. Zakona br. 221/2012 o potvrđivanju navedene uredbe sa zakonskom snagom?”
34

Komisija stoga predlaže dva alternativna tumačenja članka 24. stavka 1. podstavka 2. posljednje rečenice UEU‑a i članka 275. stavka 1. UFEU‑a, koja djelomično dovode do drukčijeg ishoda što se tiče nadležnosti suda Unije, s obzirom na to da u skladu s prvim treba ispitati sadržaj predmetnog akta, postupanja ili propusta, dok se drugo temelji na razlozima koji su istaknuti pred sudom Unije. Prema prvom tumačenju, Sud bi trebao doći do zaključka da sud Unije nije nadležan za odlučivanje o ovom predmetu jer su sporne odluke operativni akti iz područja ZVSP‑a koji u odnosu na žaliteljicu ne proizvode pravne učinke koji bi mogli biti u suprotnosti s njezinim temeljnim pravima. U skladu s drugim tumačenjem trebalo bi ispitati razloge iznesene u tužbi u prvom stupnju. Ako Sud prihvati to tumačenje, mora djelomično odbaciti tužbu kao nedopuštenu zbog nepostojanja nadležnosti, a u preostalom dijelu vratiti predmet Općem sudu na ponovno suđenje ili odlučiti o dopuštenosti i meritumu.
10

Opći sud je okolnosti spora sažeo kako slijedi: „1 Juan Cándido Rubio Ferrer i Alberto Rubio Ferrer podnijeli su 23. listopada 2008. [EUIPO‑u] zahtjev za registraciju figurativnog žiga Europske unije na temelju Uredbe [br. 40/94 kodificirane Uredbom br. 207/2009]. 2 Žig za koji je zatražena registracija je sljedeći figurativni znak: [...] 3 Proizvodi i usluge za koje je zatražena registracija potpadaju pod razred 31., 35. i 39. u smislu Međunarodne klasifikacije proizvoda i usluga (Nicanska klasifikacija) za registriranje žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjena i dopunjena [...]. [...] 5 Dana 10. kolovoza 2009. [...] X. Grau Ferrer podnio je na temelju članka 41. Uredbe br. 207/2009 prigovor protiv registracije figurativnog žiga Europske unije zatražene za proizvode i usluge iz točke 3. ove presude. 6 Prigovor se temeljio na dvama ranijim figurativnim žigovima: — španjolskoj registraciji br. 2600724 figurativnog znaka podnesenoj 8. lipnja 2004. i registriranoj 22. studenoga 2004. za sve proizvode iz razreda 31.: [...] — registraciji Europske unije br. 2087534 figurativnog znaka o kojemu je dalje riječ, podnesenoj 14. veljače 2001. i registriranoj 14. lipnja 2002. za proizvode i usluge iz sljedećih razreda: — razred 31.: [...], — razred 32.: [...], — razred 39.: [...]. [...] 8 Odjel za prigovore je 21. prosinca 2010. djelomično prihvatio prigovor. S jedne strane je smatrao da [X. Grau Ferrer] u tom pogledu nije u propisanom roku dostavio dokument koji prikazuje raniji španjolski figurativni žig kako je registriran [...]. Stoga je odbio prigovor koji se temelji na ranijem španjolskom figurativnom žigu uz obrazloženje da njegovo postojanje i njegova valjanost nisu bili dovoljno dokazani u propisanom roku. S druge strane je prihvatio prigovor koji se temelji na ranijem žigu Europske unije [...]. Naime, najprije je ocijenio da dokaz o stvarnoj uporabi ranijeg žiga Europske unije nije bio podnesen [...]. 9 Protiv odluke Odjela za prigovore su, na temelju članaka 58. do 64. Uredbe br. 207/2009, [X. Grau Ferrer], 10. veljače 2011. (R 520/2011‑4), a intervenijenti [J. C. i A. Rubio Ferrer] (R 274/2011‑4), 14. veljače 2011., podnijeli žalbu pred EUIPO‑om. 10 Četvrto žalbeno vijeće EUIPO‑a je odlukom od 11. listopada 2012. [...] prihvatilo žalbu u predmetu R 274/2011‑4, a odbilo žalbu u predmetu R 520/2011‑4. To vijeće je u biti, s jedne strane, potvrdilo odluku Odjela za prigovore prema kojoj nije podnesen dokaz o postojanju ranijeg španjolskog figurativnog žiga. S druge strane je smatralo da podneseni dokazi nisu bili dovoljni da se dokaže da se raniji žig Europske unije tijekom relevantnog razdoblja stvarno upotrebljavao u obliku u kojem je bio registriran ili na način kojim mu se ne mijenja razlikovni karakter za neki od proizvoda za koje je bio registriran. Stoga je poništilo odluku Odjela za prigovore od 21. prosinca 2010. i u cijelosti odbilo prigovor.”
39

Naime, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 51. do 55. svojega mišljenja, s jedne strane, dopuštanje ukupnog trajanja putovanja i odmora duljeg od 29 sati bilo bi protivno načelu iz članka 3. prvog stavka Uredbe br. 1/2005, o kojem je bilo riječi u točki 35. ove presude, a koje se sastoji od izbjegavanja rizika nanošenja nepotrebnih ozljeda i patnji životinjama koje se prevoze kao i sastavnicama tog načela – obvezama maksimalnog smanjenja duljine putovanja i obavljanja prijevoza bez kašnjenja. U tom pogledu, u skladu s točkom 1.5. poglavlja V. Priloga I. toj Uredbi, nakon trajanja putovanja određenog u skladu s točkom 1.4. spomenutog poglavlja V., životinje treba istovariti, nahraniti i napojiti te im osigurati odmor od najmanje 24 sata. S druge strane, to je tumačenje poduprto činjenicom da je točkom 1.8. tog poglavlja predviđeno da se trajanje putovanja određeno točkom 1.4. tog poglavlja može produljiti za samo dva sata, i to isključivo u interesu životinja, vodeći računa osobito o udaljenosti odredišta.
20

Članak 13. Direktive 1999/31 određuje: „Države članice poduzimaju mjere kako bi u skladu s dozvolom, gdje je to primjenjivo: (a) započeo postupak zatvaranja dijela ili čitavog odlagališta: i. kada se za to ispune bitni uvjeti utvrđeni dozvolom; ili ii. po odobrenju nadležnog tijela, na zahtjev operatera; ili iii. po obrazloženoj odluci nadležnog tijela; (b) čitavo odlagalište ili samo njegov dio smije se smatrati konačno zatvorenim za daljnje odlaganje otpada nakon izvršenog konačnog pregleda odlagališta od strane nadležnog tijela, njegove procjene svih izvješća primljenih od operatera, te nakon obavješćivanja operatera o odluci o zatvaranju odlagališta. To ni u kom slučaju ne umanjuje odgovornost koju operater ima u odnosu na uvjete dozvole; (c) nakon što se odlagalište konačno zatvori za daljnju upotrebu, operater snosi odgovornost za njegovo održavanje, nadzor i kontrolu u razdoblju naknadnog održavanje, tako dugo dok to traži nadležno tijelo, vodeći računa o roku u kojem odlagalište može predstavljati opasnost. Operater obavješćuje nadležno tijelo o svim značajnijim štetnim utjecajima za okoliš koje otkriju kontrolni postupci i slijedi odluku nadležnog tijela u vezi s vrstom i rokovima sanacije; (d) tako dugo dok nadležno tijelo smatra da postoji vjerojatnost da odlagalište predstavlja opasnost za okoliš, i ne dovodeći u pitanje bilo koje zakonodavstvo na državnoj ili razini Zajednice u pogledu odgovornosti posjednika otpada, operater odlagališta je odgovoran za praćenje stanja i provođenje analiza odlagališnog plina i procjednih voda, te sustava podzemnih voda u blizini odlagališta, a sve u skladu s Prilogom III.”
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Finn Frogne A/S (u daljnjem tekstu: Frogne) i Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation (komunikacijski centar za hitne slučajeve nacionalne policije, Danska, u daljnjem tekstu: CFB) povodom valjanosti nagodbe koju su sklopili CFB, javni naručitelj, i Terma A/S, ponuditelj s kojim je ugovor sklopljen, u okviru izvršenja tog ugovora.
3

Članak 7. Uredbe o ZOT‑u naslovljen „Referentni pragovi” predviđa: „1. Utvrđeni su sljedeći referentni pragovi: (a) s obzirom na sektor žitarica, 101,31 EUR po toni, vezano uz veleprodaju, za robu isporučenu u skladište, prije istovara; (b) s obzirom na neoljuštenu rižu, 150 EUR po toni za standardnu kvalitetu, kako je definirano u Prilogu III. točki A, vezano uz veleprodaju, za robu isporučenu u skladište, prije istovara; (c) s obzirom na šećer standardne kvalitete, kako je definirano u Prilogu III. točki B, vezano uz nepakirani šećer, franko tvornica: i. za bijeli šećer: 404,4 EUR po toni; ii. za sirovi šećer: 335,2 EUR po toni; (d) s obzirom na sektor govedine i teletine, 2224 EUR po toni za trupove muških goveda konformacije/stupnja prekrivenosti masnim tkivom klase R3, kako je utvrđeno u ljestvici Unije za klasiranje trupova goveda u dobi od osam mjeseci ili više kako je navedeno u Prilogu IV. točki A; (e) s obzirom na sektor mlijeka i mliječnih proizvoda: i. 246,39 EUR za 100 kg maslaca; ii. 169,80 EUR za 100 kg obranog mlijeka u prahu; (f) s obzirom na svinjetinu, 1509,39 EUR po toni za trupove svinja standardne kvalitete definiranih u smislu težine i sadržaja nemasnog mesa kako je utvrđeno u ljestvici Unije za klasiranje trupova svinja iz Priloga IV. točki B kako slijedi: i. trupovi težine od 60 kg do manje od 120 kg: klasa E; ii. trupovi težine od 120 kg do 180 kg: klasa R; (g) s obzirom na sektor maslinova ulja: i. 1779 EUR po toni za ekstradjevičansko maslinovo ulje; ii. 1710 EUR po toni za djevičansko maslinovo ulje; iii. 1524 EUR po toni za maslinovo ulje lampante koje sadržava 2 stupnja slobodnih masnih kiselina, pri čemu se taj iznos smanjuje za 36,70 EUR po toni za svaki dodatni stupanj kiselosti. 2. Referentne pragove određene u stavku 1. revidira Komisija, uzimajući u obzir objektivne kriterije, a posebno kretanja u proizvodnji, troškove proizvodnje (posebno ulazna sredstva) te tržišne trendove. Prema potrebi, referentni pragovi ažuriraju se u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom s obzirom na kretanja u proizvodnji i na tržištima.”
70

Uvodno je potrebno s jedne strane napomenuti da se zadaća Suda, kada mu je upućen zahtjev za prethodnu odluku u području tarifnog razvrstavanja, sastoji u tome da pojasni kriterije primjene koji će nacionalnom sudu omogućiti pravilno razvrstavanje predmetnih proizvoda u KN, a ne u tome da on sam provodi to razvrstavanje, tim više što sam sud ne raspolaže nužno svim elementima koji su za to prijeko potrebni. Tako je u svakom slučaju nacionalni sud u boljem položaju da to učini (presude od 7. studenoga 2002., Lohmann i Medi Bayreuth, C‑260/00 do C‑263/00, EU:C:2002:637, t. 26., kao i od 16. veljače 2006., Proxxon, C‑500/04, EU:C:2006:111, t. 23.).
16

C. S. je 2. studenoga 2012. puštena na slobodu, nakon što je odslužila kaznu zatvora, a 9. siječnja 2013. ministar unutarnjih poslova odbio je njezin zahtjev za azil. Odluka o protjerivanju C. S. iz Ujedinjene Kraljevine u treću državu donesena je na temelju članka 32. stavka 5. Zakona o granicama. C. S. je pobijala tu odluku izvršavajući svoje pravo žalbe pred First‑tier Tribunalom (Immigration and Asylum Chamber) (Prvostupanjski sud (Vijeće za imigraciju i azil), Ujedinjena Kraljevina). Žalba C. S. prihvaćena je 3. rujna 2013. jer bi protjerivanje stranke dovelo do povrede Konvencije o statusu izbjeglica, članaka 3. i 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda kao i Ugovorâ.
75

Gore navedenim situacijama svojstvena je činjenica da, iako su uređene propisima koji a priori pripadaju u nadležnost država članica, kao što su to propisi o pravu ulaska i boravka državljana trećih zemalja koji se nalaze izvan područja primjene odredaba sekundarnog zakonodavstva, i koji pod određenim uvjetima predviđaju priznanje takvog prava, one, bez obzira na to, imaju bitnu vezu sa slobodom kretanja i boravka građanina Unije, kojoj je protivno odbijanje priznanja navedenim državljanima prava ulaska i boravka u državi članici u kojoj boravi taj građanin, s obzirom na to da bi to povrijedilo tu slobodu (vidjeti u tom smislu presude od 8. studenoga 2012., Iida, C‑40/11, EU:C:2012:691, t. 72. i od 8. svibnja 2013., Ymeraga i dr., C‑87/12, EU:C:2013:291, t. 37.).
23

U tim je okolnostima Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Visoki sud Grada Madrida) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1) Treba li smatrati da je naknada isplaćena istekom ugovora [o radu] za privremeno obavljanje poslova obuhvaćena uvjetima zapošljavanja na koje upućuje članak 4. stavak 1. [Okvirnog sporazuma]? 2) Ako se smatra da je ta naknada obuhvaćena uvjetima zapošljavanja, trebaju li radnici koji imaju ugovor ili radni odnos na određeno vrijeme, sklopljen izravno između poslodavca i radnika u kojemu je prestanak ugovora ili radnog odnosa određen objektivnim uvjetima kao što su određeni datum, ispunjenje određenog zadatka ili nastanak činjenice ili određenog događaja, po isteku ugovora dobiti istu naknadu poput one koju je ostvario radnik koji je imao sličan ugovor na neodređeno vrijeme, u slučaju kada ugovor prestaje iz objektivnih razloga? 3) Ako privremeni radnik ima pravo na istu naknadu poput one na koju ima pravo radnik zaposlen na neodređeno vrijeme, čiji ugovor prestaje iz objektivnih razloga, treba li smatrati da je člankom 48. stavkom 1. točkom (c) Zakona o radu ispravno prenesena Direktiva 1999/70 [...] ili je diskriminatoran i protivan istoj, kršeći njezinu svrhu i koristan učinak? 4) U nedostatku objektivnih razloga da se radnike – čiji je ugovor uglavnom sklopljen zbog zamjene radnika koji imaju pravo zadržati svoje radno mjesto – isključi iz prava na naknadu kada njihov ugovor o radu za privremeno obavljanje poslova prestane, je li razlika koju Zakon o radu uspostavlja u pogledu uvjeta zapošljavanja tih radnika diskriminatorna, ne samo s obzirom na uvjete zapošljavanja radnika na neodređeno vrijeme, već i s obzirom na uvjete drugih privremeno zaposlenih radnika?”