ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56

U tim je okolnostima High Court of Justice (England & Wales), Chancery (business and property courts, insolvency and companies list) (Visoki sud, Engleska i Wales, Odjel Chancery (sudovi za trgovačke sporove i vlasništvo, trgovački registar i registar nesolventnosti), Ujedinjena Kraljevina) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Ako je državljanin države članice koristio svoja prava na temelju članaka 21. i 49. UFEU‑a i [Direktive 2004/38] preselivši ili poslovno se nastanivši […] u Ujedinjenoj Kraljevini, je li u skladu s tim odredbama to da članak 11. WRPA‑e iz 1999. izdvajanje mirovinskih prava iz stečajne mase, uključujući prava koja [se temelje] na mirovinskom fondu, uključujući fondove koji su osnovani i odobreni u porezne svrhe u drugoj državi članici, uvjetuje time da je mirovinski fond u vrijeme otvaranja stečajnog postupka registriran na temelju članka 153. [Zakona o financijama iz 2004.] ili obuhvaćen člankom 2. [Uredbe 2/2002] te stoga odobren u porezne svrhe u Ujedinjenoj Kraljevini? 2. Je li za odgovor na [to] […] pitanje relevantno ili potrebno: (a) utvrditi je li se pojedinac u Ujedinjenu Kraljevinu preselio kako bi, prije svega, proglasio stečaj u Ujedinjenoj Kraljevini? (b) uzeti u obzir (i) jamstva koja su stečajnom dužniku dostupna u pogledu neodobrenih mirovinskih fondova u smislu članka 12. WRPA‑e iz 1999. i (ii) mogućnost stečajnih povjerenika da potražuju iznose povezane s odobrenim mirovinskim sustavima? (c) uzeti u obzir zahtjeve kojima podliježu mirovinski fondovi koji su registrirani i odobreni u porezne svrhe u Ujedinjenoj Kraljevini?”
22

Sud koji je uputio zahtjev smatra da su prva dva uvjeta u ovom slučaju ispunjena. Što se tiče trećeg, s obzirom na to da ugovor o kojem je riječ u glavnom postupku nije obuhvaćen člankom 15. stavkom 1. točkama (a) i (b) Luganske konvencije II, on može biti obuhvaćen samo njezinim člankom 15. stavkom 1. točkom (c).
10

Društvo Eurowings pak tvrdi da su uzrok otkazivanja leta izvanredne okolnosti. Najava štrajka od 14. listopada 2019. odnosila se samo na društvo Lufthansa te je bila proširena na njegova društva kćeri, među kojima i društvo Eurowings, tek 18. listopada 2019. K tome, štrajk se prvotno trebao odvijati od 5.00 do 11.00. Sindikat je na sam dan štrajka spontano i bez prethodne najave produljio njegovo trajanje sve do ponoći. Društvo Eurowings obaviješteno je o tome tek u 5.30 tog istog dana, što je dovelo do neupotrebljivosti kriznog plana upravljanja koji je bio izrađen za prvotno predviđeno razdoblje štrajka. Usto, pribjegavajući najmu čarter letova na dan kada je osoba CS trebala letjeti, to je društvo na kraju bilo prisiljeno otkazati samo 158 letova od ukupno 712 dotičnih letova. Društvo Eurowings je tako poduzelo sve mjere u svojoj moći kako bi smanjilo negativne posljedice socijalnog pokreta na sve letove koji su tog dana bili redovno planirani. Naposljetku, društvo Lufthansa 18. listopada 2019. popustilo je pred zahtjevima te je najavilo povećanje plaća za 2 %. Štrajk upozorenja u društvu Lufthansa bio je dakle obustavljen, dok je štrajk u okviru društva Eurowings nastavljen, iako je od tog trenutka bio neosnovan. Tako taj štrajk nije bio obuhvaćen redovnim obavljanjem djelatnosti zračnog prijevoznika niti ga je on mogao kontrolirati s obzirom na to da su proširenje štrajka i produljenje njegova trajanja predstavljali izvanrednu okolnost koju to društvo nije moglo izbjeći.
7

Članak 6. Direktive 91/250, naslovljen „Dekompilacija”, određuje: „1. Odobrenje nositelja prava ne zahtijeva se kada su reproduciranje koda i prevođenje njegova oblika u smislu točaka (a) i (b) članka 4. nužni za dobivanje informacija potrebnih za postizanje interoperabilnosti neovisno stvorenog računalnog programa s drugim programima uz uvjet da su zadovoljeni sljedeći kriteriji: (a) te radnje izvodi osoba koja ima odobrenje za korištenje ili druga osoba koja ima pravo koristiti primjerak programa ili osoba koja je u njihovo ime ovlaštena to učiniti; (b) informacije koje su potrebne za postizanje interoperabilnosti prethodno nisu bile odmah dostupne osobama iz točke (a); i (c) te su radnje ograničene na dijelove izvornog programa koji su potrebni za postizanje interoperabilnosti. 2. Informacije dobivene primjenom odredbi stavka 1. ne smiju se: (a) koristiti za ciljeve drukčije od postizanja interoperabilnosti neovisno stvorenog računalnog programa; (b) prenositi drugima osim kada je to potrebno za postizanje interoperabilnosti neovisno stvorenog računalnog programa; ili (c) koristiti za razvoj, proizvodnju i stavljanje na tržište računalnog programa bitno sličnog u svojem izražaju ili za bilo koju drugu radnju kojom se nanosi povreda autorskom pravu. 3. U skladu s odredbama […] Konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, odredbe ovog članka ne smiju se tumačiti tako da omogućuju da se njegova primjena koristi na način kojim se nerazumno dovode u pitanje zakoniti interesi nositelja prava ili na način koji je u suprotnosti s redovitim iskorištavanjem računalnog programa.”[neslužbeni prijevod]
28

Osim toga, iako bi žaliteljev zahtjev da Sud takvo što utvrdi ili da naloži ESB‑u da donese odluku kojom ga se razvrstava u taj 83. stupanj bio doista nedopušten (vidjeti po analogiji presudu od 12. srpnja 1984., Angelidis/Komisija, 17/83, EU:C:1984:267, t. 14. do 17.), on, u skladu sa svojim argumentima o tom pitanju, nije podnio takav zahtjev, nego je samo istaknuo posljedice koje, prema njegovu mišljenju, proizlaze iz povrede načela jednakog postupanja koju su počinili ESB i Opći sud. Međutim, takva argumentacija ne može dovesti do nedopuštenosti žalbe jer se ona poziva na to opće načelo i na taj način otvara pravno pitanje.
44

U ovom slučaju valja istaknuti da su, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 51. pobijanog rješenja i kao što žalitelji ističu u svojoj žalbi, sporne obavijesti dovele do trenutačnog smanjenja iznosa mirovina žalitelja počevši od travnja 2019. s obzirom na to da primjena tog smanjenja nije suspendirana do okončanja postupka koji je vodio Parlament.
39

Usto, valja podsjetiti na to da načelo uzajamnog povjerenja među državama članicama i načelo uzajamnog priznavanja, koje se temelji na njihovu obostranom povjerenju, imaju temeljnu važnost u pravu Unije s obzirom na to da omogućuju stvaranje i održavanje područja bez unutarnjih granica (presuda od 10. siječnja 2019., ET, C‑97/18, EU:C:2019:7, t. 17. i navedena sudska praksa).
41

U ovom slučaju valja istaknuti da je, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 47. pobijanog rješenja i kao što žalitelj ističe u svojoj žalbi, sporna obavijest dovela do trenutačnog smanjenja iznosa žaliteljeve mirovine počevši od travnja 2019., s obzirom na to da primjena tog smanjenja nije suspendirana do okončanja postupka koji je vodio Parlament.
29

Naime, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 75. svojeg mišljenja, Sud je priznao da prometni prekršaj čini „kazneno djelo” (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi), C‑439/19, EU:C:2021:504, t. 86. do 93. i navedenu sudsku praksu). Posljedično i kao što to proizlazi iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava u pogledu članka 6. EKLJP‑a koju treba uzeti u obzir, na temelju članka 52. stavka 3. Povelje o temeljnim pravima, u svrhu tumačenja njezina članka 47. drugog stavka i članka 48. stavka 2., postupak koji se odnosi na novčanu kaznu izrečenu za sličnu povredu, uključujući stadij koji prethodi presudi, obuhvaćen je područjem primjene članka 6. stavaka 1. i 3. EKLJP‑a (vidjeti u tom smislu ESLJP, od 19. listopada 2004., Falk protiv Nizozemske, CE:ECHR:2004:1019DEC006627301 i od 20. listopada 2015., Dvorski protiv Hrvatske, CE:ECHR:2015:1020JUD0025, t. 76. i navedenu sudsku praksu).
58

Stoga, i bez obzira na razvoj prava Unije od objave presude od 21. rujna 1999., Wijsenbeek (C‑378/97, EU:C:1999:439), to pravo u stanju u kojem se trenutačno nalazi još uvijek zadržava autonomiju država članica u pogledu sankcija koje se mogu izreći građaninu Unije koji ne poštuje formalnost povezanu s izvršavanjem prava na slobodno kretanje. Kao što je to Sud istaknuo u točki 45. navedene presude, u takvom slučaju države članice mogu predvidjeti kaznenopravne sankcije, pod uvjetom da poštuju, među ostalim, načelo proporcionalnosti. U međuvremenu je to načelo utvrđeno u članku 49. stavku 3. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljem tekstu: Povelja), u skladu s kojim strogost kazne ne smije biti nerazmjerna kaznenom djelu.
54

U tom pogledu valja podsjetiti na to da države članice provode Uredbu br. 1305/2013 posredstvom svojih programa potpore ruralnom razvoju. Kao što to proizlazi iz članka 6. te uredbe i kao što se to odražava u njezinoj uvodnoj izjavi 7., EPFRR, naime, djeluje u tim državama putem navedenih programa.
30

U tom pogledu valja podsjetiti na to da pojam „aktivna tvar” obuhvaća, u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (c) navedene uredbe, svaku tvar ili mikroorganizam koji djeluje na štetne organizme ili protiv njih. Iako – za razliku od načina djelovanja navedenog u točki (a) prvoj alineji tog članka 3. stavka 1. – točka (c) potonjeg stavka ne sadržava nikakvo pojašnjenje u pogledu načina djelovanja takve tvari, ipak valja smatrati, kao što je to naveo nezavisni odvjetnik u točkama 56. do 62. svojeg mišljenja, da je način djelovanja „osim čisto fizičkim ili mehaničkim djelovanjem” svojstven „aktivnoj tvari” poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, koja je odobrena u skladu s člankom 4. Uredbe br. 528/2012.
17

Nadalje je naveo da je izvješća, čiju točnost sadržaja Ministarstvo osporava, korisnik podnio nakon zaključenja projekta, u okviru ex post kontrole. Međutim, prema mišljenju državnog odvjetnika, nisu ispunjeni objektivni konstitutivni elementi kaznenog djela iz članka 181. stavka 1. Zakona br. 78/2000, s obzirom na to da u ovom slučaju nedostaje uzročna veza između predočenja ili uporabe isprava i protupravnog stjecanja europskih sredstava. Državni odvjetnik, dakle, smatra da je do stjecanja europskih sredstava došlo tijekom razdoblja provedbe projekta i da to stjecanje nije bilo uvjetovano predočenjem isprava iz razdoblja održivosti projekta, tako da se ne može smatrati da je proračunu Unije nanesena šteta.
41

Međutim, kao što to u biti ističu poljska vlada i Europska komisija, prirodna i povremena poplavljivanja i potapanja zemljišta koja se nalaze u posebno zaštićenom području nisu sama po sebi utjecala na klasificiranje dotičnih zemljišta kao trajnog pašnjaka u smislu navedene odredbe. Naime, iako takve pojave mogu utjecati na trenutak košnje, one ne mijenjaju uporabu tih zemljišta niti dovode do „plodoreda” u smislu članka 2. točke (c) Uredbe br. 1120/2009. Konkretno, one ni na koji način ne podrazumijevaju proizvodnju „drugog usjeva” putem bilo kojeg tehničkog postupka.
50

Kao drugo, kad je riječ o obvezi poreznog obveznika da svoju odluku o pripisivanju priopći poreznoj upravi do isteka zakonskog roka za podnošenje godišnje prijave poreza na promet, odnosno, u ovom slučaju, do 31. svibnja u godini nakon one u kojoj je donesena odluka o pripisivanju, valja podsjetiti na to da se, na temelju članka 179. prvog stavka Direktive o PDV‑u, pravo na odbitak ostvaruje u načelu tijekom istog razdoblja kao što je ono u kojem je nastalo, tj., s obzirom na članak 167. Direktive o PDV‑u, u trenutku kad nastaje obveza njegova obračuna (vidjeti u tom smislu presudu od 18. ožujka 2021., A. (Ostvarenje prava na odbitak), C‑895/19, EU:C:2021:216, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
4

Članak 52. GSpG‑a, naslovljen „Odredbe o upravnim kaznama”, glasi: „(1) Čini upravno kažnjivo djelo za koje nadležno upravno tijelo može izreći kaznu u iznosu do 60000 eura u slučajevima iz točke 1. i do 22000 eura u slučajevima iz točaka 2. do 11.: 1. tko u svojstvu poduzetnika, a u svrhu sudjelovanja s državnog područja, provede, organizira ili stavi na raspolaganje lutrije zabranjene u smislu članka 2. stavka 4. ili u njima sudjeluje u svojstvu poduzetnika u smislu članka 2. stavka 2.; […] (2) Ako je kažnjivo djelo iz stavka 1. točke 1. počinjeno s najviše tri automata za igre na sreću ili s najviše tri druga predmeta protivna propisima, za korištenje svakog automata za igre na sreću ili drugog predmeta protivnog propisima može se izreći novčana kazna u iznosu od 1000 do 10000 eura, ako je riječ o prvom kažnjivom djelu, odnosno od 3000 do 30000 eura u slučaju ponavljanja kažnjivog djela; ako je kažnjivo djelo počinjeno s više od tri automata za igre na sreću ili s više od tri druga predmeta protivna propisima, za korištenje svakog automata za igre na sreću ili drugog predmeta protivnog propisima može se izreći novčana kazna od 3000 do 30000 eura, ako je riječ o prvom kažnjivom djelu, odnosno od 6000 do 60000 eura u slučaju ponavljanja kažnjivog djela.”
26

Kao četvrto, Komisija podsjeća na to da se, u skladu s dijelom D.4. Priloga I. Direktivi 91/271, smatra da su obrađene otpadne vode u skladu sa zahtjevima u pogledu parametara iz tablice 1. tog priloga, ako broj uzoraka koji ne ispunjavaju zahtjeve iznosi, kao što je to predviđeno u tablici 3. navedenog priloga, 1 na 4 do 7 uzoraka, 2 na 8 do 16 uzoraka, 3 na 17 do 28 uzoraka, 4 na 29 do 40 uzoraka i 5 na 41 do 53 uzoraka. Osim toga, što se tiče BPK5-a i KPK‑a, uzorci izraženi u koncentracijama ne smiju odstupati od graničnih vrijednosti za više od 100 %.
52

U ovom se slučaju člankom 1. Sporazuma o partnerstvu s Armenijom izražava želja stranaka za „jača[nje] okvir[a] za politički dijalog” koji one namjeravaju održavati, dok se njegovim člankom 3. stavkom 2. preciziraju ciljevi tog dijaloga navođenjem niza konkretnijih ciljeva. Kao što to tvrdi Vijeće, neki od tih posebnih ciljeva mogu biti povezani sa ZVSP‑om, a konkretno cilj naveden u članku 3. stavku 2. točki (b) navedenog sporazuma, koji se sastoji od povećanja djelotvornosti suradnje u području vanjske i sigurnosne politike. Međutim, nabrajanje tih posebnih ciljeva nije, kao što je to u biti naglašeno u točki 46. ove presude, popraćeno nikakvim akcijskim planom ili konkretnim načinima suradnje u tom području, na temelju kojih bi se moglo utvrditi da je ZVSP jedan od zasebnih sastavnih dijelova tog istog sporazuma, pored aspekata povezanih s trgovinom i razvojnom suradnjom.
18

Code monétaire et financier (Monetarni i financijski zakonik), u verziji proizašloj iz ordonnance no 2009 866, du 15 juillet 2009, relative aux conditions régissant la fourniture de services de paiement et portant création des établissements de paiement (Uredba br. 2009‑866 od 15. srpnja 2009. o uvjetima pružanja platnih usluga i osnivanju institucija za platni promet) (JORF od 16. srpnja 2009., tekst br. 13) (u daljnjem tekstu: Monetarni i financijski zakonik), određuje u svojem članku L.133‑18: „U slučaju neodobrene platne transakcije o kojoj je korisnik poslao obavijest u uvjetima predviđenima u članku L. 133‑24, pružatelj platnih usluga platitelja odmah nadoknađuje platitelju iznos neodobrene transakcije te, prema potrebi, dovodi terećeni račun u stanje na kojem bi bio da nije izvršena neodobrena platna transakcija. Platitelj i njegov pružatelj platnih usluga mogu ugovorno odlučiti o dodatnoj naknadi.”
5

U članku 3. navedene uredbe, naslovljenom „Zaštita pristupa otvorenom internetu”, u stavcima 1. do 3. određuje se: „1. Krajnji korisnici putem svoje usluge pristupa internetu imaju pravo pristupa informacijama i sadržaju te njihove distribucije, pravo upotrebe i pružanja aplikacija i usluga te pravo upotrebe terminalne opreme po svom izboru, neovisno o lokaciji krajnjeg korisnika ili davatelja te lokaciji, porijeklu ili odredištu informacije, sadržaja, aplikacije ili usluge. […] 2. Dogovori između davatelja usluga pristupa internetu i krajnjih korisnika o poslovnim i tehničkim uvjetima i značajkama usluga pristupa internetu poput cijene, količine podataka ili brzine i bilo koja poslovna praksa davatelja usluga pristupa internetu ne ograničavaju ostvarivanje prava krajnjih korisnika utvrđena u stavku 1. 3. Davatelji usluga pristupa internetu prilikom pružanja usluga pristupa internetu sa svim prometom postupaju jednako, bez diskriminacije, ograničavanja ili ometanja te neovisno o pošiljatelju i primatelju, sadržaju kojem se pristupa ili koji se distribuira, aplikacijama ili uslugama koje se upotrebljavaju ili pružaju ili terminalnoj opremi koja se upotrebljava. Prvi podstavak ne sprečava davatelje usluga pristupa internetu da provode opravdane mjere upravljanja prometom. Da bi ih se smatralo opravdanima, takve mjere moraju biti transparentne, nediskriminirajuće, proporcionalne te se ne smiju temeljiti na poslovnim interesima već na objektivno različitim zahtjevima u vezi s tehničkom kvalitetom usluge za određene kategorije prometa. Takvim se mjerama ne prati konkretan sadržaj i one ne traju dulje nego što je to potrebno. Davatelji usluga pristupa internetu ne smiju provoditi mjere upravljanja prometom koje prelaze mjere utvrđene u drugom podstavku, a posebice ne smiju blokirati, usporavati, mijenjati, ograničavati, ometati, degradirati ili diskriminirati određene sadržaje, aplikacije ili usluge, ili određene njihove kategorije, osim ako je to potrebno i samo onoliko dugo koliko je potrebno radi: (a) poštovanja zakonodavnih akata Unije, ili nacionalnog zakonodavstva koje je u skladu s pravom Unije, kojima podliježe davatelj usluga pristupa internetu, ili poštovanja mjera koje su u skladu s pravom Unije, a kojima se izvršavaju takvi zakonodavni akti Unije ili nacionalno zakonodavstvo, uključujući sudske naloge ili naloge tijela javne vlasti kojima su dodijeljene odgovarajuće ovlasti; (b) očuvanja integriteta i sigurnosti mreže, usluga koje se pružaju putem te mreže i terminalne opreme krajnjih korisnika; (c) sprečavanja predstojećeg zagušenja mreže i ublažavanja učinaka iznimnog ili privremenog zagušenja mreže, pod uvjetom da se s da se s istovjetnim kategorijama prometa jednako postupa.”
15

Člankom 1. stavkom 340. leggea n. 160 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2020 e bilancio pluriennale per il triennio 2020‑2022 (Zakon br. 160 o predviđenom državnom proračunu za financijsku godinu 2020. i višegodišnji proračun za trogodišnje razdoblje 2020. – 2022.) od 27. prosinca 2019. (GURI br. 304 od 30. prosinca 2019., redoviti dodatak GURI‑ju br. 45) još je prošireno pravo na doplatak za rođenje djeteta za svako dijete koje je rođeno ili posvojeno u razdoblju od 1. siječnja 2020. do 31. prosinca 2020. dok dijete ne navrši godinu dana života odnosno dok se ne navrši godina dana od dana kad je dijete postalo član kućanstva nakon posvojenja, pri čemu njegov iznos, međutim, varira ovisno o imovinskom stanju kućanstva, kako je definirano pokazateljem navedenim u točki 12. ove presude, te se povećava za 20 % za svako sljedeće dijete.
6

Članak 3. te direktive određuje: „Kako bi imao pravo na povrat, svaki porezni obveznik iz članka 2. koji nije obavljao isporuke robe niti pružao usluge za koje se smatra da su obavljene ili pružene u tuzemstvu mora: (a) nadležnom tijelu iz članka 9. prvog stavka podnijeti zahtjev čiji se obrazac nalazi u Prilogu A. Tom zahtjevu valja priložiti izvornike računa ili uvoznih dokumenata. Države članice stavljaju na raspolaganje podnositeljima zahtjevâ kratku obavijest koja u svakom slučaju mora sadržavati minimum informacija koje se zahtijevaju, naveden u Prilogu C; (b) podnijeti dokaz u obliku potvrde, koju je izdalo upravno tijelo države u kojoj on ima sjedište, o tome da je on obveznik poreza na dodanu vrijednost u toj državi. Međutim, ako nadležno tijelo iz članka 9. prvog stavka već posjeduje tu potvrdu, porezni obveznik mu više nije obvezan podnijeti novu potvrdu tijekom razdoblja od jedne godine od datuma kad je upravno tijelo države u kojoj on ima sjedište izdalo prvu potvrdu. Države članice ne izdaju potvrde poreznim obveznicima koji imaju pravo na oslobođenje od poreza na temelju članka 24. stavka 2. [Šeste direktive o PDV‑u]; (c) pisanom izjavom potvrditi da nije obavljao isporuke robe niti pružao usluga za koje se smatra da su obavljene odnosno pružene u tuzemstvu tijekom razdoblja iz članka 7. stavka 1. prvog podstavka prve i druge rečenice; (d) obvezati se da će vratiti sve neosnovano naplaćene iznose.” [neslužbeni prijevod]
6

Članak 28. stavci 1. i 2. navedene direktive glasi: „1. Kada postoji opravdan razlog da se smatra da je podnositelj zahtjeva prešutno povukao ili odustao od svog zahtjeva, države članice osiguravaju da tijelo odlučivanja donese odluku o okončanju postupka ili, ako tijelo odlučivanja smatra da zahtjev nije utemeljen nakon odgovarajućeg razmatranja sadržaja zahtjeva u skladu s člankom 4. [Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248. i ispravak SL 2020., L 76, str. 37.)], o odbijanju zahtjeva. Države članice mogu smatrati da je podnositelj zahtjeva prešutno povukao ili odustao od svog zahtjeva za međunarodnu pomoć, posebno kada se utvrdilo sljedeće: (a) da se on ili ona nisu odazvali na zahtjeve da podnesu informacije bitne za njihov zahtjev za potrebe članka 4. [Direktive 2011/95] ili se nisu odazvali na osobni razgovor iz članaka od 14. do 17. ove Direktive, osim ako podnositelj zahtjeva u razumnom roku ne dokaže da je njegovo propuštanje posljedica okolnosti na koje on ili ona nisu mogli utjecati; (b) da su on ili ona pobjegli ili bez dozvole napustili mjesto gdje su živjeli ili bili zadržani a da nisu u razumnom roku o tome obavijestili nadležno tijelo ili da u razumnom roku nisu izvršili obveze javljanja ili druge obveze kontaktiranja, osim ako podnositelj zahtjeva dokaže da je to posljedica okolnosti na koje on ili ona nisu mogli utjecati. U svrhu provedbe ovih odredaba države članice mogu utvrditi rokove ili smjernice. 2. Države članice osiguravaju da podnositelj zahtjeva koji se ponovno javi nadležnom tijelu nakon donošenja odluke o okončanju postupka iz stavka 1. ovog članka, ima pravo zatražiti ponovno otvaranje svog predmeta ili podnijeti novi zahtjev na koji se neće primjenjivati postupak iz članaka 40. i 41. Države članice mogu utvrditi rok od najmanje devet mjeseci u kojem podnositelj zahtjeva ne može tražiti ponovno otvaranje predmeta ili u kojem se novi postupak smatra naknadnim zahtjevom i na njega se primjenjuju članci 40. i 41. Države članice mogu odrediti da se predmet podnositelja zahtjeva može ponovno otvoriti samo jednom. Države članice mogu odrediti da se predmet podnositelja zahtjeva može ponovno otvoriti samo jednom. Države članice osiguravaju da se takva osoba ne udalji suprotno načelu zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja. Države članice mogu dozvoliti tijelu odlučivanja da nastavi postupak u fazi u kojoj je on bio okončan.”
20

Rješenjem od 29. travnja 2019. Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Estepona (Prvostupanjski i istražni sud br. 3 u Esteponi, Španjolska), pred kojim je osoba CR pokrenula postupak, odlučio je „proglasiti se nenadležnim za donošenje odluke u [ostavinskom postupku koji se vodi pred tim sudom] s obzirom na to da su njemački sudovi u boljem položaju za odlučivanje o nasljeđivanju i zbog praktičnih okolnosti kao što je to uobičajeno boravište dotične stranke u tom predmetu i mjesto u kojem se nalazi bitan dio ostavine.”
13

Osim toga, taj se sud pita o tumačenju članka 5. stavka 1. Uredbe br. 1215/2012. U tom pogledu on se u biti pita treba li tu odredbu tumačiti na način da joj se, u slučaju da se pokaže vjerojatnim ili izvjesnim da dužnik nema uobičajeno boravište na njegovu području, protivi to da on izda platni nalog protiv tog dužnika ili to da taj nalog postane izvršiv. Također se pita nameće li mu se u tom slučaju navedenom odredbom obveza da po službenoj dužnosti ukine takav nalog.