20

U tim je okolnostima Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Teruel (Prvostupanjski i istražni sud br. 3 u Teruelu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li se načelo neobvezatnosti ništavih odredaba (članak 6. Direktive [93/13]) proširiti i na kasnije ugovore i pravne poslove na temelju tih odredaba, kao što je to ugovor o obnovi? Može li se, s obzirom na to da apsolutna ništavost podrazumijeva da ta odredba nikada nije postojala u pravno‑gospodarskom životu ugovora, zaključiti da kasniji pravni akti i njihovi učinci na temelju te odredbe, odnosno ugovor o obnovi, također prestaju biti dio pravne stvarnosti te da se trebaju smatrati nepostojećima i ništavima? 2. Mogu li isprave kojima se mijenjaju odnosno usuglašavaju odredbe o kojima se nije pregovaralo, a za koje je moguće da ne bi prošle provjere poštenosti i transparentnosti, imati prirodu općih ugovornih uvjeta za potrebe članka 3. Direktive Vijeća 93/13/EEZ, pri čemu se na njih primjenjuju isti razlozi za ništavost kao i na izvorne isprave koje su bile predmet obnove ili usuglašavanja? 3. Treba li odricanje od sudske tužbe sadržano u ugovoru o obnovi zajma također biti ništavo ako u ugovorima koje su potpisali potrošači nije navedeno da se radi o ništavoj odredbi i ako nije naveden novčani iznos na čiju isplatu imaju pravo na ime povrata plaćenih kamata zbog prvotnog uvrštenja ‚odredaba o najnižoj kamatnoj stopi’? Klijent na taj način pristaje na odricanje od podnošenja tužbe a da ga banka nije obavijestila čega se odriče ili kojeg se novčanog iznosa odriče. 4. Treba li smatrati – nakon analize ugovora o obnovi zajma na temelju sudske prakse Suda Europske unije te članka 3. stavka 1. i članka 4. stavka 2. Direktive 93/13 – da je i nova ‚odredba o najnižoj kamatnoj stopi’, koja je unesena u taj ugovor o obnovi, netransparentna zato što banka ponovno nije ispunila kriterije transparentnosti utvrđene u presudi Tribunala Supremo (Vrhovni sud […]) od 9. svibnja 2013. i klijente nije obavijestila o stvarnom financijskom trošku koji ta odredba predstavlja u njihovu hipotekarnom zajmu kako bi mogli znati visinu kamatne stope (odnosno mjesečnog obroka koji iz nje proizlazi) koju bi trebali platiti u slučaju primjene nove ‚odredbe o najnižoj kamatnoj stopi’ i visinu kamatne stope (odnosno mjesečnog obroka koji iz nje proizlazi) koju bi trebali platiti kada se uopće ne bi primjenjivala ‚odredba o najnižoj kamatnoj stopi’ nego kamatna stopa ugovorena u hipotekarnom zajmu bez primjene najniže granice? Drugim riječima, je li financijska institucija izdavanjem isprave nazvane ‚isprava o obnovi’ koja se odnosila na ‚odredbu o najnižoj kamatnoj stopi’ trebala provesti provjere transparentnosti navedene u članku 3. stavku 1. i članku 4. stavku 2. Direktive 93/13 i obavijestiti potrošača o iznosima za koje je bio oštećen primjenom ‚odredaba o najnižoj kamatnoj stopi’ kao i o kamatnoj stopi koja bi se primjenjivala u slučaju nepostojanja tih odredaba te, ako je to propustila učiniti, je li to razlog za ništavost tih isprava? 5. Mogu li se odredbe o podnošenju sudske tužbe, sadržane u općim uvjetima ugovora o obnovi zajma, smatrati nepoštenima zbog svojeg sadržaja, a s obzirom na članak 3. stavak 1. Direktive 93/13 i Prilog toj direktivi koji se odnosi na nepoštene odredbe, osobito točku 1. podtočku (q) […], s obzirom na to da ograničavaju pravo potrošačâ na ostvarivanje prava koja mogu nastati ili se pojaviti nakon potpisivanja ugovora, kao što se to dogodilo s mogućnošću potraživanja povrata ukupnog iznosa plaćenih kamata (na temelju presude Suda […] od 21. prosinca 2016.)?”