ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
28

Pozivajući se na presude Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening i dr. (C‑383/06 do C‑385/06, EU:C:2008:165) kao i Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (C‑465/10, EU:C:2011:867), koje se odnose na Uredbu br. 4253/88, sud koji je uputio zahtjev smatra da se iz tih presuda može zaključiti da opće pravilo čiji je cilj zaštita financijskih interesa Unije ne može činiti pravnu osnovu za odluku o smanjenju i vraćanju bespovratnih sredstava. Pravna osnova takve odluke može biti samo posebno pravilo. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, to bi značilo da uredbe br. 2988/95 i 1605/2002 ne mogu biti pravna osnova za odluku kojom se nalaže smanjenje iznosa i vraćanje bespovratnih sredstava.
17

Sud koji je uputio zahtjev navodi da se partenogeneza, u nedostatku spermija, sastoji u aktivaciji oocita kemijskim i električnim tehnikama. Taj oocit, pod nazivom „partenota“, sposoban je dijeliti se i razvijati. Međutim, u skladu s trenutačnim znanstvenim spoznajama, partenote sisavaca ne mogu se nikada do kraja razviti jer, za razliku od oplođene jajne stanice, ne sadrže očinski DNA, koji je nužan za razvoj izvanembrionalnog tkiva. Glede ljudskih partenota dokazano je da se one razvijaju samo do stadija blastociste, u otprilike pet dana.
15

Člankom 1. stavcima 1. i 4. Uredbe ministra okoliša i zaštite teritorija i mora od 17. prosinca 2009. predviđeno je: „1. Sustav kontrole sljedivosti otpada (u daljnjem tekstu: SISTRI), koji provodi odjel karabinjera zadužen za zaštitu okoliša (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente), počinje se provoditi: (a) sto osamdesetog dana računajući od dana stupanja na snagu ove Uredbe za izvorne proizvođače opasnog otpada, uključujući proizvođače navedene u članku 212. stavku 8. Zakonodavne uredbe [br. 152/2006] koji zapošljavaju više od pedeset radnika, za poduzeća i ustanove izvorne proizvođače neopasnog otpada navedene u članku 184. stavku 3. točkama (c), (d) i (g) Zakonodavne uredbe [br. 152/2006] koji zapošljavaju više od pedeset radnika, za trgovce i posrednike, za konzorcije formirane radi oporabe i reciklaže određenih vrsta otpada koji organiziraju gospodarenje tim otpadom za račun svojih članova kao i za poduzeća iz članka 212. stavka 5. Zakonodavne uredbe [br. 152/2006] koja skupljaju i prevoze posebni otpad, za poduzeća i ustanove koji provode oporabu i zbrinjavanje otpada te za osobe iz članka 5. stavka 10. ove Uredbe, (b) dvjesto desetog dana računajući od dana stupanja na snagu ove Uredbe za poduzeća i ustanove izvorne proizvođače opasnog otpada, uključujući one iz članka 212. stavka 8. Zakonodavne uredbe br. 152/2006, koji zapošljavaju do pedeset radnika i za izvorne proizvođače neopasnog otpada iz članka 184. stavka 3. točaka (c), (d) i (g) Zakonodavne uredbe [br. 152/2006] koji zapošljavaju od jedanaest do pedeset radnika. [...] 4. Poduzeća i ustanove izvorni proizvođači neopasnog otpada iz članka 184. stavka 3. točaka (c), (d) i (g) Zakonodavne uredbe [br. 152/2006], koje ne zapošljavaju više od deset radnika, poduzeća koja skupljaju i prevoze svoj vlastiti neopasni otpad, navedena u članku 212. stavku 8. Zakonodavne uredbe [br. 152/2006], poljoprivredni proizvođači određeni člankom 2135. Građanskog zakonika koji proizvode neopasni otpad i poduzeća i ustanove izvorni proizvođači neopasnog otpada koji nastaje obavljanjem djelatnosti koje nisu navedene u članku 184. stavku 3. točkama (c), (d) i (g) Zakonodavne uredbe [br. 152/2006], mogu dobrovoljno pristupiti SISTRI‑ju od datuma predviđenog stavkom 1. točkom (b).“
59

Naposljetku, samo upućivanje na kontekst pregovora koje je Unija započela u okviru članka XXVIII. GATT‑a iz 1994., iz uvodnih izjava 2. do 5. Uredbe br. 1964/2005, ne može dovesti do zaključka da ta Uredba udovoljava drugom uvjetu pod kojim bi se, kao što to proizlazi iz točke 47. ove presude i u skladu s presudom Fediol/Komisija (EU:C:1989:254, t. 19. do 22.), mogla opravdati iznimka od nemogućnosti da se pred sucem Unije pozove na pravila WTO‑a, to jest uvjetu prema kojem predmetni akt Unije treba izričito upućivati na točno određene odredbe sporazumâ WTO‑a.
48

U tom pogledu valja istaknuti da iz sudske prakse navedene u točki 44. ove presude proizlazi da se glavna funkcija prava na odbitak predviđenog člankom 17. stavkom 3. Šeste direktive u mehanizmu PDV‑a radi osiguravanja savršene neutralnosti poreza ne protivi tome da se to pravo odbije poreznom obvezniku u slučaju sudjelovanja u utaji (vidjeti u tom smislu osobito presude Bonik, EU:C:2012:774, t. 25. do 27. i 37. te Maks Pen, EU:C:2014:69, t. 24. do 26.). Također posebna funkcija prava na povrat PDV‑a sa svrhom osiguranja neutralnosti PDV‑a ne može se suprotstaviti tome da se to pravo odbije poreznom obvezniku u takvom slučaju.
33

U predmetnom slučaju na prvom mjestu valja ispitati je li u postupcima kojih je predmet uzdržavanje koncentracija nadležnosti poput one u glavnim predmetima imala za posljedicu to da su osobe koje borave u Njemačkoj izgubile prednost koja im je pružena Uredbom br. 4/2009, to jest mogućnost da postupak pokrenu pred sudom nadležnim prema mjestu njihova uobičajena boravišta.
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između S. A. McCarthyja, H. P. McCarthy Rodriguez i njihova djeteta Natashe Caley McCarthy Rodriguez, s jedne stane, i Secretary of State for the Home Department (u daljnjem tekstu: Secretary of State), s druge strane, u vezi s odbijanjem prava Heleni Patricii McCarthy Rodriguez da u Ujedinjenu Kraljevinu uđe bez vize.
24

Consiglio di Stato zatim napominje de se prvo pitanje koje se postavlja u ovom slučaju odnosi na točnu definiciju pojma „gospodarski subjekt“, u smislu prava Unije, i na mogućnost da se u nju uključi javna sveučilišna bolnička ustanova. Što se tiče naravi tih ustanova u okviru postupka „aziendalizzazione“, odnosno prelaska u poduzetnički model, Consiglio di Stato napominje da je postupak doveo do preobrazbe postojećih „lokalnih zdravstvenih jedinica“, koje su izvorno bile upravna tijela koja su djelovala na razini općine, u ustanove s pravnom osobnošću i poduzetničkom autonomijom, odnosno organizacijskom, financijskom, računovodstvenom i upravljačkom autonomijom, što je dovelo do činjenice da se u dijelu nacionalne pravne teorije i sudske prakse javne zdravstvene ustanove kvalificiraju kao „javna gospodarska tijela“. Međutim, javna narav tih ustanova nije upitna. One ne obavljaju svoju djelatnost prvenstveno s ciljem ostvarivanja dobiti i raspolažu upravnim ovlastima u užem smislu, osobito u području koje se odnosi na inspekcije i sankcije.
53

Ako bi se, kao drugo, u cilju zaključivanja da postoji gospodarski kontinuitet u obzir uzeo cilj za kojim ide prijenos djelatnosti, načelo pravne sigurnosti dovodi također do odbacivanja kao nerelevantne okolnosti, istaknute u točki 115. pobijane presude, da je subjekt koji je prenositelj stvoren i da je primio sredstva radi krajnjeg prijenosa na treću stranu. Ako bi se uzeli u obzir gospodarski razlozi koji su doveli do stvaranja društva kćeri kao cilja, dugoročnog ili kratkoročnog, prijenosa tog društva kćeri na poduzeće koje je treća strana, to bi dovelo do toga da su primjene načela gospodarskoga kontinuiteta ovisne o subjektivnim čimbenicima koji su nespojivi s transparentnom i predvidljivom primjenom tog načela.
20

Nakon što je izmijenjen Uredbom (EZ) br. 647/2005 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. travnja 2005. (SL L 117, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 108.) taj članak 4. stavak 2.a od tada propisuje: „Ovaj se članak primjenjuje na posebna novčana nedoprinosna davanja, osigurana na temelju zakonodavstva koje, zbog osobnog opsega, ciljeva i/ili uvjeta za priznavanje prava, ima značajke kako zakonodavstva socijalne sigurnosti iz stavka 1. tako i značajke socijalne pomoći. ‚Posebna novčana nedoprinosna davanja’ znači: a) davanja čija je namjena osigurati: i) dodatno, zamjensko ili pomoćno pokriće od rizika koje obuhvaćaju grane socijalne sigurnosti navedene u stavku 1. i koje osobama na koje se odnosi jamči minimalan dohodak za životne troškove uzimajući u obzir gospodarsku i socijalnu situaciju u državi članici na koju se to odnosi; ii) samo posebnu zaštitu osoba s invalidnošću, usko povezanih sa socijalnim okruženjem osobe na koju se to odnosi u određenoj državi članici; i b) ako se financiranje isključivo izvodi iz obveznog oporezivanja namijenjenog za pokriće općih javnih izdataka, a uvjeti za osiguravanje i izračun davanja ne ovise o doprinosima korisnika. Međutim, davanja namijenjena dodatku na doprinosna davanja ne smatraju se doprinosnim davanjima samo iz tog razloga; i c) koji su nabrojeni u Prilogu II.a.“
13

Ovlast tijela nadležnog za promet na određenoj cesti da ograniči njeno korištenje ili korištenje jednog njenog dijela od strane određenih vrsta vozila proizlazi iz članka 6. Zakona iz 1984., koji u svojoj verziji mjerodavnoj za glavni postupak određuje: „1. Tijelo nadležno za regulaciju prometa na određenoj cesti na području Velikog Londona može donijeti odluku u skladu s ovim člankom radi nadzora ili uređenja cestovnog i ostalog prometa (uključujući pješake). Ta se odluka osobito može donijeti: a) u neku od svrha ili u odnosu na neko od pitanja navedenih u prilogu 1. ovog zakona i b) u sve ostale svrhe navedene u članku 1. stavku 1. točkama a) do g) ovog zakona. 2. U odnosu na cestu za koju je u području prometa nadležno tijelo Secretary of State [ministar], ovlast donošenja odluke u smislu ovog članka također ima, uz njegov pristanak, i lokalno tijelo nadležno za promet. 3. Svaka odluka donesena na temelju ovog članka može se primijeniti na: a) čitavo područje nadležnosti lokalnog tijela ili na određene dijelove tog područja ili na određena mjesta, ulice ili dijelove ulica na tom području; b) cijeli dan ili određene sate; c) isključivo posebne prigode ili posebne sate; d) sve vrste prometa; e) uzimajući u obzir iznimke navedene u odluci ili utvrđene na način predviđen u odluci.“
37

Kao što je relevantno utvrdio sud koji je uputio zahtjev, iz teksta Priloga I. OSP‑u za Synflorix proizlazi da su terapijske indikacije za koje je Synflorix odobren ograničene na „aktivnu imunizaciju protiv invazivnih bolesti i akutne upale srednjeg uha koje uzrokuje Streptococcus pneumoniae u dojenčadi i djece od 6 tjedana do 2 godine starosti“, pri čemu je u tom prilogu, između ostalog, pojašnjeno da „nema dovoljno dokaza da Synflorix pruža zaštitu od [...] netipiziranog Haemophilus influenzae“. Također treba napomenuti da se u Europskom javnom izvješću o ocjeni lijeka, koje je pripremila Europska agencija za lijekove (EMA) u okviru ocjene zahtjeva za OSP za Synflorix (Assessment report for Synflorix, procedure No. EMEA/H/C/000973, u daljnjem tekstu: Europsko javno izvješće o ocjeni lijeka), glede toga navodi da „s obzirom na to da zahtjev za zaštitu protiv akutne upale srednjeg uha uzrokovane netipiziranim rodom Haemophilus influenzae nije u toj fazi poduprt kliničkim podacima, analiza sadržaja proteina D nije potrebna za specifikaciju na razini lijeka“.
89

Komisija je na raspravi pojasnila da postoji 200 lokacija u 18 do 20 talijanskih regija koje još uvijek nisu usklađene s mjerodavnim propisima. Konkretno, prema saznanjima te institucije, 198 lokacija još uvijek nije usklađeno s člankom 4. Direktive 75/442, a među njima dvije lokacije nisu usklađene ni s člancima 8. i 9. te direktive, dok četrnaest lokacija, koje sadrže opasan otpad, nije usklađeno ni s člankom 14. točkama (a) do (c) Direktive 1999/31. Štoviše, preostala su samo dva odlagališta za koja nije usvojen plan sanacije ili mjere konačnog zatvaranja protivno članku 14. točkama (a) do (c) Direktive 1999/31. Talijanska Republika je s druge strane i dalje osporavala bilo kakvu povredu tih odredaba, ponavljajući u osnovi argumente koji su istaknuti u odgovoru na tužbu i odgovoru na repliku, uključujući argument prema kojem članak 4. Direktive 75/442 ne nameće nikakvu obvezu sanacije nezakonitih lokacija i argument prema kojem nijedna od lokacija na koje se poziva Komisija već odavno nije aktivna. Ta država članica također tvrdi da nije uspjela locirati jednu od dvije lokacije koje se navode na osnovi članaka 8. i 9. Direktive 75/442, odnosno onu u Altamura‑Sgarroneu koja se nalazi na lokalitetu Matera (Basilicata) jer je CFS loše identificirao tu lokaciju.
28

Osoba C nije osporila tu prvu odluku i podnijela je drugi zahtjev za azil, koji je ovaj put bio utemeljen na strahu od proganjanja u državi podrijetla zbog homoseksualne orijentacije. Osoba C tvrdila je u tom drugom zahtjevu da je svoju homoseksualnu orijentaciju mogla priznati tek nakon što je napustila državu podrijetla. Osoba C je također u prilog svojem zahtjevu predala videozapis intimnog odnosa s osobom istog spola.
—

naloži Helenskoj Republici da isplati Komisiji paušalni iznos od 7786,80 eura po danu, počevši od dana donošenja presude Komisija/Grčka (EU:C:2005:592) do dana objave presude u ovom predmetu ili do dana izvršenja presude Komisija/Grčka (EU:C:2005:592), ako do tog izvršenja dođe prije spomenute objave i
27

Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. stavak 1. Uredbe br. 1346/2000 tumačiti na način da su sudovi države članice na čijem je državnom području otvoren stečajni postupak koji se odnosi na imovinu društva nadležni za tužbu poput one iz glavnog postupka, koju podnosi stečajni upravitelj tog društva protiv njegova direktora, a kojom traži povrat iznosa isplaćenih nakon što je to društvo postalo nesolventno ili nakon što je utvrđena njegova prezaduženost, kada direktor nema domicil u drugoj državi članici, nego, kao što je to slučaj u glavnom postupku, u državi koja je ugovorna stranka Luganske konvencije II.
35

Uvodno treba istaknuti, s jedne strane, da se sud koji je uputio pitanje u svom pitanju poziva na članak 157. Programskog zakona. Taj je članak, među ostalim, propisivao sankciju koja se primjenjuje na poslodavca upućenih radnika koji krši obvezu davanja izjave na temelju članka 139. Programskog zakona. Međutim, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, u slučaju u glavnom predmetu riječ je o sankciji koja se primjenjuje na korisnika usluga koji nije poštovao obvezu davanja izjave za radnike za koje prethodno nije dao izjavu njihov poslodavac. Ova sankcija bila je propisana člankom 158. Programskog zakona. Taj članak zamijenjen je 1. srpnja 2011. člankom 183. Zakona o kaznenim djelima u području socijalne sigurnosti, koji se, kao što to navodi sud koji je uputio zahtjev, primjenjuje u postupku u glavnom predmetu sukladno članku 2. podstavku 2. Kaznenog zakona. S druge strane, iako je, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, protiv optuženika pred nacionalnim sudom pokrenut postupak zbog dva prekršaja, taj sud postavlja pitanje Sudu samo u vezi s povredom zbog navodnog kršenja članka 141. Programskog zakona.
69

Naprotiv, pravo na saslušanje u svakom postupku, primijenjeno u kontekstu Direktive 2008/115 i osobito njezinog članka 6., treba tumačiti u smislu da ne obvezuje nadležno nacionalno tijelo ni da obavijesti tog državljanina, prije saslušanja organiziranog u svrhu donošenja te odluke, da namjerava u odnosu na njega donijeti odluku o vraćanju, ni da mu priopći dokaze na kojima namjerava temeljiti tu odluku niti da mu odredi rok za razmišljanje prije nego što on iznese svoja očitovanja, ako taj državljanin ima mogućnost korisno i djelotvorno iznijeti svoje mišljenje u pogledu nezakonitosti svojeg boravka i razloga koji bi temeljem nacionalnog prava mogli opravdati to da se to tijelo suzdrži od donošenja odluke o vraćanju.
14

Od četiri društva koja su sudjelovala u postupku provedbe te javne nabave, odbor za odabir odbio je tri društva prilikom ocjene tehničkih ponuda. Jedino preostalo društvo, to jest društvo Croce Amica One, privremeno je proglašeno uspješnim ponuditeljem odlukom unesenom u pismeno izvješće od 10. svibnja 2011. Međutim, s obzirom na to da su u ovom slučaju bile ispunjene pretpostavke propisane nacionalnim zakonodavstvom u svrhu „takozvane ,obvezne' provjere nepravilnosti ponude“ jer su brojevi točaka dodijeljenih za cijenu i druge elemente bili jednaki ili viši od četiri petine odgovarajućih maksimalnih pragova određenih u pozivu na nadmetanje, javni naručitelj je od društva Croce Amica One zatražio dokaze u vezi s njegovom tehničkom ponudom. Nakon što je izvršio tu provjeru, odbor za odabir je odlukom unesenom u pismeno izvješće od 23. lipnja 2011. utvrdio nepravilnost ponude.
9

Većina relevantnih odredbi o PDV‑u propisana je, s jedne strane, Dekretom predsjednika Republike br. 633 o uvođenju i uređenju poreza na dodanu vrijednost (Decreto del presidente della Repubblica n. 633, istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto) od 26. listopada 1972. (redovni dodatak GURI‑ju br. 292 od 11. studenoga 1972., u daljnjem tekstu: DPR br. 633/72), koji je nekoliko puta izmijenjen, i, s druge strane, Dekretom sa zakonskom snagom br. 331 o usklađivanju odredbi o porezima na mineralna ulja, alkohol, alkoholna pića i duhanske proizvode kao i odredbi o PDV‑u s odredbama uvedenima direktivama EEZ‑a i izmjenama koje proizlaze iz takvog usklađivanja kao i odredbi o sustavu ovlaštenih centara za porezno savjetovanje, postupcima povrata poreza, izuzeću od mjesnog poreza na dohodak [(u daljnjem tekstu: ILOR) (Imposta locale sui redditi)] dohotka poduzeća do iznosa koji odgovara izravnim profesionalnim troškovima, uvođenju za 1993. godinu izvanrednog poreza na potrošnju na određenu robu i drugim poreznim odredbama (decreto‑legge n. 331 – armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie) od 30. kolovoza 1993. (GURI br. 203 od 30. kolovoza 1993.), potvrđenim u zakon Zakonom br. 427 od 29. listopada 1993. (GURI br. 255 od 29. listopada 1993., u daljnjem tekstu: DL br. 331/93).
14

Članak 5. Zakona br. 266/1991 predviđa da volonterske organizacije sredstva mogu primati samo iz članarina članova, priloga privatnih osoba ili institucija, darova i ostavina, naknada isplaćenih na osnovi ugovora i sporednih prihoda od komercijalne ili proizvodne djelatnosti. Na potonje se odnosi odluka ministarstva financija i ministarstva za obitelj i društvenu solidarnost o kriterijima za utvrđivanje sporednih komercijalnih i proizvodnih djelatnosti koje obavljaju volonterske organizacije (Criteri per l’individuazione delle attività commerciali e produttive marginali svolte dalle organizzazioni di volontariato) od 25. svibnja 1995. (GURI br. 134 od 10. lipnja 1995., str. 28.). U toj se odluci navode te djelatnosti i, s jedne strane, određuje da one ne mogu dovesti do korištenja profesionalnim sredstvima radi osiguranja njihove konkurentnosti na tržištu (kao što su oglašavanje, svjetlosni znakovi, prostorije opremljene po uzoru na prostorije komercijalnih subjekata, žigovi) i, s druge strane, da primici iz ugovora sklopljenih s javnim subjektima ne predstavljaju takve prihode.
9

Članak 2. stavci 1. i 2., prva rečenica AltTZG‑a glasi: „1) Ostvaruju prava na davanja radnici koji su: 1. navršili 55 godina, 2. nakon 14. veljače 1996., na temelju sporazuma sa svojim poslodavcem, koji mora pokriti barem razdoblje do dana na koji se može zahtijevati starosnu mirovinu, smanjili vlastito radno vrijeme na polovicu tjednog radnog vremena koje su do tada obavljali te su zaposleni kao osiguranici obveznog osiguranja za slučaj nezaposlenosti u smislu knjige III. SGB‑a (rad starijih radnika u nepunom radnom vremenu) i 3. tijekom zadnjih pet godina koje prethode radu starijih radnika u nepunom radnom vremenu, najmanje 1080 kalendarskih dana bili u radnom odnosu koje je podložno obveznom osiguranju za slučaj nezaposlenosti u smislu knjige III. SGB‑a. [...] 2) Ako su u sporazumu o radu starijih radnika u nepunom radnom vremenu predviđena različita razdoblja tjednog rada ili drukčija raspodjela tjednog radnog vremena, uvjet iz stavka 1. točke 2. je također ispunjen kada: 1. tjedno radno vrijeme koje se obavlja u prosjeku u razdoblju do tri godine ili, u slučaju pravila propisanih kolektivnim ugovorom, sporazumom među društvima, ako je u kolektivnom ugovoru predviđena takva mogućnost, ili propisom crkava i javnih bogoštovlja, u razdoblju do šest godina ne prelazi polovicu tjednog radnog vremena koje se do tad obavljalo te je radnik zaposlen kao osiguranik obveznog osiguranja za slučaj nezaposlenosti u smislu knjige III. SGB‑a i 2. se kontinuirano plaća naknada za rad starijih radnika u nepunom radnom vremenu kao i povećanje na temelju članka 3. stavka 1. točke 1. pod (a), [AltTZG‑a].“
10

Dana 5. prosinca 2011. Nemzeti Adó- és Vámhivatal (nacionalna uprava za poreze i carine) izdala je poziv na nadmetanje za pružanje usluga osiguranja. U tom je pozivu javni naručitelj među razlozima isključenja iz sudjelovanja u postupku javne nabave povezanima s osobnom situacijom ponuditelja spomenuo one navedene u članku 61. stavku 1. točkama (a) do (c) i članku 62. stavku 1. Kbta.
13

U odgovoru na upravnu tužbu koju je podnijela S. Fassbender‑Firman, Familienkasse je ocijenila da je imenovana na temelju njemačkih propisa imala pravo na obiteljske doplatke za sporno razdoblje, ali da je pravo na takve doplatke postojalo i u Belgiji. Prema tvrdnji Familienkasse, riječ je o mjesečnom iznosu od 77,05 eura za razdoblje od srpnja do rujna 2006. odnosno o 78,59 eura za razdoblje od listopada 2006. do ožujka 2007. Prema mišljenju Familienkasse, u skladu s člancima 76. do 79. Uredbe br. 1408/71, pravo na njemačke obiteljske doplatke treba obustaviti do visine iznosa belgijskih obiteljskih doplataka te je moguće isplaćivati samo razliku između iznosa priznatih u Njemačkoj i Belgiji. Familienkasse je pojasnila da činjenica da nije zatraženo korištenje prava na obiteljske doplatke predviđene u Belgiji nema važnosti s obzirom na članak 76. stavak 2. Uredbe br. 1408/71. Naime, tom se odredbom, prema njezinom mišljenju, namjerava izbjeći upravo to da se sustav nadležnosti dodijeljenih Uredbom br. 1408/71 ne zaobilazi propuštanjem osiguranika da podnese zahtjev za obiteljske doplatke.