Stranke

Osnova

Operativni dio



Stranke

U predmetu C‑35/15 P(R),

povodom žalbe na temelju članka 57. stavka 2. Statuta Suda Europske unije, podnesene 29. siječnja 2015.,

Europska komisija, koju zastupaju S. Delaude i L. Cappelletti, u svojstvu agenata,

tužitelj,

a druga stranka postupka je:

Vanbreda Risk & Benefits, koji zastupaju P. Teerlinck, P. de Bandt i M. Gherghinaru, odvjetnici,

tužitelj u prvom stupnju,

POTPREDSJEDNIK SUDA,

saslušavši mišljenje prvog nezavisnog odvjetnika M. Watheleta,

donosi sljedeće

Rješenje

Osnova

1. Europska Komisija žalbom zahtijeva ukidanje rješenja predsjednika Općeg suda u predmetu Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R, EU:T:2014:1024, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje), kojim je prihvaćen zahtjev za suspenziju primjene koji je podnijelo društvo Vanbreda Risk & Benefits (u daljnjem tekstu: društvo Vanbreda).

Pravni okvir

2. Članak 2. stavak 1. Direktive Vijeća 89/665/EEZ od 21. prosinca 1989. o usklađivanju zakona i drugih propisa u odnosu na primjenu postupaka kontrole na sklapanje ugovora o javnoj nabavi robe i javnim radovima (SL L 395, str. 33.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 6., str. 3.), kako je izmijenjena Direktivom 2007/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. (SL L 335, str. 31.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 9., str. 198.; u daljnjem tekstu: Direktiva 89/665), glasi:

„Države članice osiguravaju da mjere poduzete u vezi s postupcima pravne zaštite navedenim u članku 1. uključuju ovlasti da:

(a) se što je prije moguće putem privremenih postupaka odrede privremene mjere s ciljem ispravljanja navodnog kršenja ili sprečavanja daljnje štete pojedinim zainteresiranima, uključujući mjere obustave ili osiguranja obustave postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi ili provedbe bilo koje odluke koju je donio javni naručitelj;

(b) se ukinu ili se osigura ukidanje nezakonito donesenih odluka, uključujući uklanjanje diskriminirajućih tehničkih, ekonomskih ili financijskih specifikacija u pozivu na dostavu ponuda, dokumentaciji za nadmetanje ili bilo kojem drugom dokumentu vezanom uz postupak sklapanja ugovora;

(c) se osobama koje su pretrpjele štetu zbog kršenja dodijeli naknada štete.“

3. Članak 2. stavak 7. podstavak 2. navedene direktive glasi:

„Nadalje, osim u slučaju kad se odluka mora ukinuti prije dodjele naknade štete, država članica može predvidjeti da se nakon sklapanja ugovora u skladu s člankom 1. stavkom 5., stavkom 3. ovog članka ili člancima 2.a do 2.f ovlasti tijela nadležnog za postupke pravne zaštite ograničavaju na dodjelu naknade štete bilo kojoj osobi koja je pretrpjela štetu.“

4. Člankom 2.a spomenute direktive utvrđen je rok mirovanja od 10 dana od dana donošenja odluke o dodjeli ugovora ili od 15 dana u slučaju da je korišteno drugo sredstvo komunikacije osim faksa ili elektroničkih sredstava, tijekom kojeg ne može doći do sklapanja ugovora koje slijedi nakon donošenja te odluke (u daljnjem tekstu: desetodnevni rok mirovanja). Tim je člankom određeno:

„1. Države članice osiguravaju da osobe [zainteresirane za postupak] imaju dovoljno vremena za učinkovito preispitivanje odluka o odabiru koje donose javni naručitelji donošenjem potrebnih propisa u kojima se poštuju minimalni uvjeti navedeni u stavku 2. ovog članka i u članku 2.c.

2. Ugovor se ne smije sklopiti na temelju odluke o odabiru ugovora koji potpada u područje primjene Direktive 2004/18/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka za sklapanje ugovora o javnim radovima, ugovora o javnoj nabavi robe te ugovora o javnim uslugama (SL L 134, str. 114.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 156.)] prije isteka roka od najmanje 10 kalendarskih dana računajući od dana poslije dana kad je odluka o odabiru poslana zainteresiranim ponuditeljima i natjecateljima, ako se koristi faks ili elektronička sredstva, ili, ako se koriste druga sredstva komunikacije, prije isteka roka od najmanje 15 kalendarskih dana računajući od dana poslije dana kada je odluka o odabiru poslana zainteresiranim ponuditeljima i natjecateljima, ili najmanje 10 kalendarskih dana računajući od dana poslije dana primitka odluke o odabiru.

Smatra se da su ponuditelji zainteresirani ako još nisu konačno isključeni. Isključenje je konačno ako su o njemu obaviješteni zainteresirani ponuditelji i ako ga neovisno tijelo nadležno za pravnu zaštitu smatra zakonitim ili ako ono više ne može biti predmet postupka pravne zaštite.

Smatra se da su natjecatelji zainteresirani ako im javni naručitelj nije dao informacije o odbijanju njihovih zahtjeva za sudjelovanje prije obavijesti o odluci o odabiru zainteresiranim ponuditeljima.

Svakom zainteresiranom ponuditelju i natjecatelju uz odluku o odabiru mora se dostaviti:

– sažetak odgovarajućih razloga, kako je navedeno u članku 41. stavku 2. Direktive [2004/18], podložno odredbama članka 41. stavka 3. te direktive, i

– točan navod o točnom roku mirovanja koji se primjenjuje sukladno odredbama nacionalnog prava, kojima je prenesen ovaj stavak.“

5. U članku 1. stavku 5. i članku 2. stavku 3. Direktive 89/665 desetodnevni rok mirovanja primijenjen je na posebne slučajeve. Člancima 2.b do 2.f te direktive upotpunjen je njome ustanovljeni sustav pravne zaštite utemeljen na poštovanju roka mirovanja propisanog u njezinu članku 2.a.

6. Članak 171. stavak 1. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 1268/2012 od 29. listopada 2012. o pravilima za primjenu Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije (SL L 362, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 9., str. 183.) glasi:

„Javni naručitelj s uspješnim ponuditeljem ne potpisuje ugovor ili okvirni ugovor na koje se odnosi Direktiva [2004/18] prije isteka razdoblja od 14 kalendarskih dana.

To razdoblje počinje teći od jednog od sljedećih dana:

(a) dana nakon istovremene otpreme obavijesti uspješnim i neuspješnim ponuditeljima;

(b) kada se ugovor ili okvirni ugovor sklapa na temelju pregovaračkog postupka bez prethodne objave poziva na nadmetanje, sljedećeg dana od dana objave obavijesti o sklopljenom ugovoru [...] u Službenom listu Europske unije .

U slučaju kada se otprema iz točke (a) drugog podstavka obavlja putem telefaksa ili elektroničkim sredstvom razdoblje mirovanja iznosi 10 kalendarskih dana.

Prema potrebi, javni naručitelj može suspendirati potpisivanje ugovora radi dodatnog ispitivanja, ako je to opravdano zahtjevima ili komentarima neuspješnih ili oštećenih ponuditelja ili natjecatelja ili na temelju primljenih drugih relevantnih informacija. Zahtjevi, komentari ili informacije moraju biti zaprimljeni u roku određenom u prvom podstavku. U slučaju suspenzije obavješćuju se svi natjecatelji ili ponuditelji u roku od tri radna dana nakon odluke o suspenziji.

[...]“

Okolnosti spora, postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje

7. Komisija je u Službenom listu Europske unije objavila 10. kolovoza 2013. poziv na nadmetanje s oznakom OIB.DR.2/PO/2013/062/591, u sklopu nabave usluga osiguranja stvari i osoba, podijeljenih u četiri grupe predmeta nabave. Grupa br. 1 odnosila se na osiguranje nekretnina i stvari koje se u njima nalaze, počevši od 1. ožujka 2014., pri čemu Komisija sklapa ugovor u svoje ime te u ime sljedećih javnih naručitelja: Vijeća Europske unije, Europskog gospodarskog i socijalnog odbora, Odbora regija Europske unije, Izvršne agencije Europskog istraživačkog vijeća, Izvršne agencije za konkurentnost i inovacije, Izvršne agencije za istraživanje, Izvršne agencije za obrazovanje, audiovizualnu politiku i kulturu i Izvršne agencije za inovacije i mreže.

8. Postupak javne nabave bio je namijenjen obnavljanju tada važećeg ugovora koji je sklopljen s konzorcijem čiji je posrednik društvo Vanbreda i koji je isticao 28. veljače 2014.

9. Dana 7. rujna 2013. u dodatku Službenog lista Europske unije objavljen je ispravak spomenutog poziva (SL S 174) kojim je rok za podnošenje prijava produljen do 25. listopada 2013., a dan održavanja javnog otvaranja ponuda pomaknut na 31. listopada 2013. Tijekom javnog otvaranja ponuda povjerenstvo za njegovu provedbu potvrdilo je primitak dviju ponuda za grupu br. 1: s jedne strane, ponudu društva Marsh SA (u daljnjem tekstu: društvo Marsh), posrednika u osiguranju, i, s druge strane, ponudu društva Vanbreda.

10. Komisija je 30. siječnja 2014. obavijestila društvo Marsh o prihvaćanju njegove ponude za dodjelu ugovora za grupu br. 1, dok je društvo Vanbreda obaviješteno da njegova ponuda za tu grupu nije prihvaćena jer ono nije istaknulo najnižu cijenu (u daljnjem tekstu: sporna odluka). Dopis kojim je Komisija priopćila spornu odluku društvu Vanbreda dostavljen je DHL‑om i elektroničkom poštom.

11. Komisija, društvo Marsh i osiguravatelji potpisali su ugovor o uslugama 27. veljače 2014., a isti je stupio na snagu 1. ožujka 2014.

12. Zasebnim zahtjevima koje je tajništvo Općeg suda zaprimilo 28. ožujka 2014. društvo Vanbreda podnijelo je, s jedne strane, tužbu za poništenje sporne odluke na temelju članka 263. UFEU‑a i tužbu za naknadu štete na temelju članaka 268. i 340. UFEU‑a, zahtijevajući da se Komisiji naloži da mu plati iznos od milijun eura, i, s druge strane, zahtjev za privremenu pravnu zaštitu u kojem je u bitnom pozvao suca u postupku privremene pravne zaštite da na temelju članka 105. stavka 2. Poslovnika Općeg suda naloži suspenziju primjene sporne odluke do objave rješenja kojim bi trebalo okončati postupak privremene pravne zaštite pokrenut pred Općim sudom te da suspendira primjenu sporne odluke do donošenja odluke Općeg suda u glavnoj stvari.

13. Predsjednik Općeg suda rješenjem Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R) od 3. travnja 2014. s jedne je strane suspendirao primjenu sporne odluke i ugovora o uslugama koji su sklopili Komisija, društvo Marsh i dotični osiguravatelj(i) do objave rješenja kojim se okončava postupak privremene zaštite, a s druge strane naložio podnošenje određenih dokumenata koje je naznačilo društvo Vanbreda.

14. Dana 8. travnja 2014. Komisija je od predsjednika Općeg suda zatražila da odmah, retroaktivno i bezuvjetno, odgodi primjenu točke 1. izreke svog rješenja Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R) od 3. travnja 2014. S obzirom na elemente na koje je upozoren u tom zahtjevu, predsjednik Općeg suda donio je 10. travnja 2014. novo rješenje Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R), prihvaćajući zahtjev Komisije. Potonja se 25. travnja 2014. očitovala o zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu.

15. Dana 4. prosinca 2014. predsjednik Općeg suda je pobijanim rješenjem naložio suspenziju primjene sporne odluke. Nakon što je u točki 136. tog rješenja ocijenio da je ispunjen uvjet koji se odnosi na fumus boni juris , a u točkama 142. do 145. da je navodna šteta ozbiljna, u točkama 148. do 165. istog rješenja zaključio je da je, s obzirom na posebnosti zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu u području javne nabave te na posebno ozbiljan fumus boni iuris koji je utvrđen u predmetnom slučaju, ispunjen i uvjet hitnosti bez obzira na nepostojanje nepopravljive štete. U prilog takvom zaključku osobito se oslonio na opće načelo prava Unije proizišlo iz djelotvorne privremene zaštite koja se mora zajamčiti u području javne nabave, a koje je uvodno izložio u točkama 16. do 20. pobijanog rješenja.

16. Izreka pobijanog rješenja glasi:

„1. Suspendira se primjena [sporne] odluke [Komisije] kojom je ista odbila ponudu [društva Vanbreda] podnesenu na temelju poziva na nadmetanje za nabavu koja se odnosila na osiguranje stvari i osoba, te kojom je ugovor dodijelila drugom društvu, u dijelu koji se odnosi na dodjelu za grupu br. 1.

2. Zadržavaju se pravni učinci spomenute odluke [...] do isteka roka za žalbu protiv ovog rješenja.

3. O troškovima će se odlučiti naknadno.“

Zahtjevi stranaka

17. Komisija od Suda zahtijeva da:

– ukine točke 1. i 2. pobijanog rješenja;

– odbije zahtjev za određivanje privremenih mjera i

– društvu Vanbreda naloži snošenje troškova, uključujući i troškove postupka pred Općim sudom.

18. Društvo Vanbreda od Suda zahtijeva da:

– odbije žalbu u cijelosti;

– potvrdi izreku pobijanog rješenja i izrečene privremene mjere i

– Komisiji naloži snošenje troškova, uključujući i troškove postupka pred Općim sudom.

O žalbi

19. U prilog žalbi Komisija ističe četiri žalbena razloga koji se, pojedinačno gledano, temelje na pogrešci koja se tiče prava počinjenoj p rilikom primjene uvjeta hitnosti kada je riječ o posljedicama nepostojanja nepopravljive štete, pogreškama koje se tiču prava, a počinjene su prilikom primjene tog uvjeta u pogledu navodno ozbiljne štete koja se ne može pripisati društvu Vanbreda, pogrešci koja se tiče prava počinjenoj prilikom odvagivanja interesa kada je riječ o mjerodavnom okviru za ocjenjivanje interesa društva Vanbreda te pogrešci koja se tiče prava počinjenoj prilikom spomenutog odvagivanja u pogledu neuzimanja u obzir interesa trećih osoba.

Argumentacija stranaka

20. U okviru prvog tužbenog razloga Komisija u bitnom ističe da je predsjednik Općeg suda počinio pogrešku koja se tiče prava kada je, uzimajući u obzir navodno postojanje dovoljno ozbiljnog fumus boni juris , ocijenio da je uvjet hitnosti u predmetom slučaju ispunjen bez obzira na to što društvo Vanbreda nije dokazalo da bi mu odbijanje zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu moglo nanijeti nepopravljivu štetu. Komisija osobito ističe da se Direktiva 89/665, na koju se poziva predsjednik Općeg suda, ne primjenjuje na institucije Europske unije i da se njome ne utvrđuju mjerodavni uvjeti za donošenje odluke o suspenziji primjene. Ona također naglašava da je prema sudskoj praksi Suda svrha postupka privremene pravne zaštite zajamčiti punu učinkovitost konačne odluke koju treba donijeti, a ne jednom zauvijek ukloniti nezakonitost.

21. Društvo Vanbreda uzvraća, među ostalim, da je s obzirom na posebnosti postupka privremene pravne zaštite u području javne nabave te na ključnu važnost koju u tom području ima pravo na djelotvornu sudsku zaštitu, sukladno članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), Opći sud pri donošenju pobijanog rješenja pravilno primijenio pravo koje se odnosi na zahtjeve za privremenu pravnu zaštitu.

Ocjena Suda

22. Uvodno treba podsjetiti da prema članku 104. stavku 2. Poslovnika Općeg suda zahtjevi za privremenu pravnu zaštitu moraju sadržavati pojašnjenje predmeta spora, okolnosti zbog kojih postoji hitnost, kao i činjeničnih i pravnih razloga koji na prvi pogled opravdavaju određivanje privremene mjere koja se zahtijeva. Shodno tome, sudac u postupku privremene pravne zaštite može naložiti suspenziju primjene i druge privremene mjere ako se utvrdi da je njihovo određivanje na prvi pogled činjenično i pravno opravdano ( fumus boni juris ) i da je ono hitno, pa se te mjere radi izbjegavanja ozbiljne i nepopravljive štete za podnositeljeve interese moraju donijeti i proizvesti učinak prije odluke u glavnom postupku. Ti su uvjeti kumulativni, tako da zahtjeve za određivanje privremenih mjera treba odbiti čim jedan od tih uvjeta nije ispunjen (rješenje SCK i FNK/Komisija, C‑268/96 P(R), EU:C:1996:381, t. 30.).

23. Nameće se zaključak da prosudba iznesena u pobijanom rješenju, prema kojoj je uvjet hitnosti u predmetnom slučaju ispunjen, bez obzira na nepostojanje nepopravljive štete, odstupa od ustaljene sudske prakse koju su u pogledu tog uvjeta razvili sudovi Unije, osobito kada je riječ o popravljivosti financijske štete koju je neuspješni ponuditelj pretrpio u okviru postupka javne nabave.

24. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda i Općeg suda financijska se šteta ne može, osim u iznimnim okolnostima, smatrati nepopravljivom, s obzirom na to da je novčanom naknadom u pravilu moguće ponovno uspostaviti stanje u kojem se oštećena osoba nalazila prije nastanka štete. Takva šteta mogla bi se ponajprije popraviti u okviru tužbe za naknadu štete koja se podnosi na temelju članaka 268. i 340. UFEU‑a (rješenje potpredsjednika Suda, Komisija/Pilkington Group, C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, t. 50. i navedena sudska praksa; vidjeti također, u području javne nabave, rješenje predsjednika Općeg suda, Communicaid Group/Komisija, T‑4/13 R, EU:T:2013:121, t. 22., 28. do 30., 33., 34. i 37.). Kao što je to predsjednik Općeg suda ocijenio u točkama 154. i 156. pobijanog rješenja, šteta koja se ističe u predmetnom slučaju nije sukladno navedenoj sudskoj praksi nepopravljiva.

25. Međutim, s obzirom na činjenicu da je svoj zaključak o ispunjenosti uvjeta hitnosti u predmetnom slučaju predsjednik Općeg suda utemeljio na općem načelu prava Unije sadržanom u pravu na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje, valja ispitati postojanje i doseg tog načela.

26. U tom pogledu Direktiva 89/665, na koju se predsjednik Općeg suda poziva da bi dokazao postojanje spomenutog načela, upućena je državama članicama te kao takva ne obvezuje Unijine institucije.

27. Sud je, međutim, ocijenio da se direktivom može konkretizirati opće načelo prava Unije (presuda Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, t. 20. i 21. te navedena sudska praksa).

28. Valja konstatirati da se Direktivom 89/665 konkretizira opće načelo prava na djelotvoran pravni lijek u specifičnom području javne nabave pa je, kada je riječ o ugovorima koje dodjeljuje sama Unija, nužno uzeti u razmatranje izraz spomenutog općeg načela sadržan u odredbama te direktive, kako je to predsjednik Općeg suda zaključio u točki 20. pobijanog rješenja.

29. U skladu s pravom na djelotvoran pravni lijek iz članka 47. Povelje Sud je, oslanjajući se na odredbe Direktive 89/665, ocijenio da djelotvorna sudska zaštita nalaže da zainteresirane osobe budu obaviještene o odluci o dodjeli određeno vrijeme prije sklapanja ugovora o nabavi kako bi imale realnu mogućnost pokrenuti postupak, osobito zahtjev za određivanje privremenih mjera dok ugovor nije sklopljen (presuda Fastweb, C‑19/13, EU:C:2014:2194, t. 60. i navedena sudska praksa).

30. U tim okolnostima predsjednik Općeg suda je u točki 158. pobijanog rješenja opravdano ocijenio da je kruta primjena sudske prakse, pa bila ona i ustaljena, koja neuspješnom ponuditelju praktično onemogućava da ishodi suspenziju primjene odluke o dodjeli ugovora koju je donijela Unijina institucija ili neko drugo tijelo, zato što šteta koju može pretrpjeti nije, zbog svoje financijske naravi, nepopravljiva, protivna zahtjevima koji proizlaze iz djelotvorne privremene zaštite, čija je primjena u području javne nabave obvezna, i koji su ustanovljeni odredbama Direktive 89/665.

31. Čim uzme u obzir odredbe direktive kojima se konkretizira opće načelo prava Unije, Sud Unije ne može zanemariti njihov sadržaj, bez obzira na činjenicu da se one kao takve ne primjenjuju u predmetnom slučaju. Određenije, budući da je iz odredaba takve direktive vidljivo da je zakonodavac Unije želio uspostaviti ravnotežu između različitih relevantnih interesa, sud Unije mora voditi računa o toj ravnoteži kada primjenjuje na taj način konkretizirano opće načelo.

32. U ovom je kontekstu važno istaknuti da je u članku 2. stavku 1. Direktive 89/665 propisano da su države članice dužne u svojem nacionalnom pravu predvidjeti tri vrste pravnih sredstava koja omogućuju osobi oštećenoj u okviru provedbe postupka javne nabave da od nadležnog suda zatraži, kao prvo, da „odred[i] privremene mjere s ciljem ispravljanja navodnog kršenja ili sprečavanja daljnje štete pojedinim zainteresiranima, uključujući mjere obustave ili osiguranja obustave postupka sklapanja ugovora o javnoj nabavi ili provedbe bilo koje odluke koju je donio javni naručitelj“, kao drugo, ukine nezakonito donesene odluke i, kao treće, dodijeli naknadu štete.

33. U članku 2. stavku 7. podstavku 2. Direktive 89/665 propisano je, međutim, da „osim u slučaju kad se odluka mora ukinuti prije dodjele naknade štete, država članica može predvidjeti da se nakon sklapanja ugovora u skladu s člankom 1. stavkom 5., stavkom 3. ovog članka ili člancima 2.a do 2.f ovlasti tijela nadležnog za postupke pravne zaštite ograničavaju na dodjelu naknade štete bilo kojoj osobi koja je pretrpjela štetu“.

34. Kako je to Sud ocijenio u točkama 62. i 63. presude Fastweb (C‑19/13, EU:C:2014:2194), zakonodavac Unije nastojao je odredbama Direktive 89/665 pomiriti interese neuspješnog ponuditelja s onima javnog naručitelja i odabranog ponuditelja tako što je pravo na podnošenje zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu koje su države članice dužne osigurati neuspješnom ponuditelju ograničio na razdoblje prije sklapanja ugovora, nakon čega spomenutom ponuditelju na raspolaganju obvezno ostaje samo tužba za naknadu štete, na temelju članka 2. stavka 1. točke (c) Direktive 89/665 (vidjeti u tom smislu presudu Alcatel Austria i dr., C‑81/98, EU:C:1999:534, t. 37.).

35. Prema tome, obveza država članica da u skladu s člankom 2. stavkom 1. Direktive 89/665 u svom nacionalnom pravu predvide mogućnost da osoba oštećena odlukom donesenom na kraju postupka javne nabave zatraži određivanje privremenih mjera ograničena je na razdoblje između donošenja te odluke i sklapanja ugovora.

36. Prema odredbama članka 1. stavka 5., članka 2. stavka 3. i članaka 2.b do 2.f te direktive, do sklapanja ugovora ne smije međutim doći prije isteka desetodnevnog roka mirovanja.

37. Kako je to Sud ocijenio u točki 61. presude Fastweb (C‑19/13, EU:C:2014:2194), desetodnevni rok mirovanja zainteresiranim osobama daje mogućnost da pred sudom osporavaju dodjelu ugovora o nabavi prije njegova sklapanja.

38. S obzirom na prethodno navedeno, predsjednik Općeg suda pogrešno je u točki 20. pobijanog rješenja utvrdio postojanje općeg načela prava Unije sadržanog u pravu na djelotvornu sudsku zaštitu, na temelju kojeg neuspješni ponuditelj mora moći ishoditi ne samo naknadu štete, nego i privremene mjere, ne ograničavajući svoje utvrđenje na razdoblje koje prethodi sklapanju ugovora između javnog naručitelja i odabranog ponuditelja.

39. Naime, budući da je desetodnevni rok mirovanja iz Direktive 89/665 istekao prije sklapanja ugovora, iz odredaba te direktive ne može se izvesti zaključak da je omogućavanjem neuspješnom ponuditelju da pred sudom zatraži samo naknadu štete povrijeđeno opće načelo prava Unije koje se odnosi na djelotvoran pravni lijek. Što se tiče postupaka nabave koje provode javni naručitelji Unije, isti rok mirovanja primjenjuje se na temelju članka 171. stavka 1. Uredbe br. 1268/2012. Ako se za priopćavanje odluke o dodjeli ugovora zainteresiranim osobama koriste sredstva elektroničke komunikacije, taj rok također traje deset kalendarskih dana.

40. U nastavku valja ispitati je li u svjetlu prethodno navedenog pogrešan zaključak koji je u točki 164. pobijanog rješenja izveo predsjednik Općeg suda, prema kojem je u predmetnom slučaju ispunjen uvjet hitnosti bez obzira na to što navodna šteta, premda ozbiljna, nije nepopravljiva.

41. Vodeći računa o zahtjevima koji proizlaze iz djelotvorne zaštite koja mora biti osigurana u području javne nabave, treba zaključiti, kako je to učinio predsjednik Općeg suda u točki 162. pobijanog rješenja, da se od neuspješnog ponuditelja koji uspije dokazati postojanje dovoljno ozbiljnog fumus boni juris ne može tražiti dokazivanje da bi mu odbijanje zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu moglo nanijeti nepopravljivu štetu jer bi se u protivnom prekomjerno i neopravdano naškodilo djelotvornoj sudskoj zaštiti na koju on ima pravo temeljem članka 47. Povelje.

42. Međutim, sukladno zaključku iz točke 38. ovog rješenja, takvo ublažavanje uvjeta mjerodavnih za ocjenu hitnosti, opravdano sa stajališta prava na djelotvoran pravni lijek, moguće je samo prije sklapanja ugovora, uz uvjet poštovanja desetodnevnog roka mirovanja, propisanog člankom 171. stavkom 1. Uredbe br. 1268/2012. Čim javni naručitelj sklopi ugovor s odabranim ponuditeljem, spomenuto ublažavanje nakon isteka tog roka, a prije podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu, više nije opravdano.

43. Što se tiče primjene tih načela u predmetnom slučaju, iz točke 4. pobijanog rješenja vidljivo je da je Komisija 30. siječnja 2014. obavijestila, s jedne strane, odabranog ponuditelja o prihvaćanju njegove ponude i dodjeli ugovora za grupu br. 1 i, s druge strane, društvo Vanbreda o tome da ne prihvaća njegovu ponudu jer nije istaknulo najnižu cijenu. Usto je u točki 5. rješenja predsjednika Općeg suda od 10. travnja 2014., Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R), istaknuto da su Komisija, društvo Marsh i osiguravatelji potpisali ugovor o uslugama 27. veljače 2014. te da je taj ugovor stupio na snagu 1. ožujka 2014.

44. Prema tome, budući da je sporna odluka društvu Vanbreda priopćena dopisom od 30. siječnja 2014., koji mu je upućen elektroničkom poštom, rok mirovanja koji se primjenjuje na temelju članka 171. stavka 1. Uredbe br. 1268/2012 u predmetnom je slučaju trajao deset dana i bio je poštovan. Naime, sukladno toj odredbi, navedeni rok počeo je teći 31. siječnja 2014., to jest 28 dana prije sklapanja ugovora.

45. Nadalje, iz točke 5. pobijanog rješenja proizlazi da je društvo Vanbreda zahtjev za privremenu pravnu zaštitu podnijelo 28. ožujka 2014. Tako je sklapanje ugovora između Komisije, društva Marsh i osiguravatelja, do kojeg je došlo 27. veljače 2014., prethodilo podnošenju spomenutog zahtjeva.

46. U tim okolnostima, sukladno utvrđenom u točki 42. ovog rješenja, ublažavanje uvjeta hitnosti načelno nije bilo opravdano.

47. Važno je, međutim, istaknuti da desetodnevni rok mirovanja otvara zainteresiranim osobama mogućnost da pred sudom pobijaju dodjelu ugovora prije njegova sklapanja samo onda kada raspolažu dokazima koji su dostatni za utvrđenje eventualne nezakonitosti odluke o dodjeli.

48. Ne može se zaključiti, a da se time ne povrijedi načelo sadržano u pravu na učinkovit pravni lijek, da je desetodnevni rok mirovanja poštovan u okolnostima u kojima mogućnost podnošenja zahtjeva za određivanje privremenih mjera prije sklapanja ugovora nije bila ostvariva zato što neuspješni ponuditelj nije tijekom tog roka raspolagao dostatnim elementima koji bi mu omogućili da takav zahtjev doista i podnese.

49. S obzirom na zahtjeve načela pravne sigurnosti, navedena iznimka u odnosu na puku mehaničku primjenu desetodnevnog roka mirovanja mora se, međutim, sačuvati za one iznimne slučajeve u kojima neuspješni ponuditelj nije imao razloga smatrati odluku o dodjeli ugovora nezakonitom prije njegova sklapanja s odabranim ponuditeljem.

50. Valja dakle ispitati je li, s obzirom na činjenična utvrđenja sadržana u pobijanom rješenju, društvo Vanbreda, prije sklapanja ugovora između Komisije, društva Marsh i osiguravatelja 27. veljače 2014., raspolagalo dostatnim informacijama kako bi se koristilo desetodnevnim rokom mirovanja u svrhu podnošenja zahtjeva za određivanje privremenih mjera.

51. U tom je pogledu predsjednik Općeg suda u točkama 38. do 43. pobijanog rješenja analizirao kontakte koje su Komisija i društvo Vanbreda imali prije sklapanja spomenutog ugovora kako bi ocijenio dopuštenost novog tužbenog razloga. U točki 45. pobijanog rješenja došao je do zaključka da je društvo Vanbreda nakon podnošenja zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu 28. ožujka 2014., i prema tome nakon sklapanja ugovora 27. veljače 2014., otkrilo da je društvo Marsh svoju ponudu za grupu br. 1 podnijelo samostalno, a ne zajednički s osiguravateljima. Predsjednik Općeg suda ocijenio je dopuštenim razlog koji se temeljio na toj okolnosti iako je bio iznesen nakon podnošenja prvotnog zahtjeva.

52. Međutim, iz činjeničnih utvrđenja predsjednika Općeg suda sadržanih u pobijanom rješenju proizlazi da je društvo Vanbreda imalo razloga sumnjati u zakonitost sporne odluke mnogo prije sklapanja ugovora između Komisije, društva Marsh i osiguravatelja 27. veljače 2014.

53. Naime, iz točke 37. pobijanog rješenja proizlazi da je društvo Vanbreda već 8. studenoga 2013. Komisiji iznijelo sumnje u zakonitost ponude društva Marsh, osobito glede poštovanja uvjeta solidarne odgovornosti koja se zahtijeva u slučaju podnošenja zajedničke ponude više osiguravatelja. Nadalje, iz točaka 38. do 40. pobijanog rješenja proizlazi da je društvo Vanbreda u porukama elektroničke pošte od 31. siječnja i 4. veljače 2014. te u preporučenim dopisima od 3. i 7. veljače 2014. ponovilo svoje sumnje te zatražilo od Komisije da u tu svrhu podnese određene dokumente. Naposljetku, Komisija je dopisom od 7. veljače 2014., koji je bio predmet ispitivanja u točki 41. pobijanog rješenja, naznačila društvu Vanbreda da će ugovor za grupu br. 1 biti dodijeljen društvu Marsh jer je ono podnijelo prihvatljivu ponudu s najnižom cijenom. Iz točke 43. pobijanog rješenja vidljivo je da je društvo Vanbreda na taj dopis odgovorilo 11. veljače 2014., ponavljajući svoj zahtjev za podnošenje informacija i dokumentacije koje je naznačilo u svojim prethodnim dopisima.

54. Prema tome, iz činjeničnih utvrđenja sadržanih u pobijanom rješenju proizlazi da je društvo Vanbreda, nakon što mu je dostavljena sporna odluka, a najkasnije 11. veljače 2014., bilo u mogućnosti uputiti specifične primjedbe u pogledu sporne odluke. Na taj način desetodnevni rok mirovanja treba promatrati kao da je započeo najkasnije 11. veljače 2014., odnosno šesnaest kalendarskih dana prije sklapanja ugovora između Komisije, društva Marsh i osiguravatelja 27. veljače 2014.

55. Okolnost koju je utvrdio predsjednik Općeg suda, prema kojoj društvo Vanbreda na dan 11. veljače 2014. nije znalo za činjenicu da je društvo Marsh svoju ponudu za grupu br. 1 podnijelo samostalno, a ne zajednički s osiguravateljima, nije to društvo u potpunosti onemogućilo u tome da zatraži određivanje privremenih mjera u desetodnevnom roku mirovanja. Naime, kako je to istaknuto u točki 51. ovog rješenja, predsjednik Općeg suda je u točki 45. pobijanog rješenja također utvrdio da društvo Vanbreda za tu činjenicu nije znalo ni u trenutku u kojem je Općem sudu, 28. ožujka 2014., podnijelo tužbu za poništenje i zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

56. Prema tome, desetodnevni rok mirovanja iz članka 171. stavka 1. Uredbe br. 1268/2012 u potpunosti je poštovan u ovom slučaju.

57. Imajući u vidu sve prethodno navedeno, te unatoč tome što je predsjednik Općeg suda s pravom ocijenio da s obzirom na postojanje općeg načela prava Unije sadržanog u pravu na djelotvoran pravni lijek treba ublažiti uvjet hitnosti u području javne nabave, ustanovljen u sudskoj praksi, u tom smislu da šteta koja je ozbiljna, ali ne i nepopravljiva, može biti dovoljna za utvrđenje hitnosti čim se dokaže posebno ozbiljan fumus boni juris , predsjednik Općeg suda je u pobijanom rješenju počinio pogrešku koja se tiče prava ocijenivši da se to ublažavanje primjenjuje bez vremenskog ograničenja. Naime, spomenuto ublažavanje uvjeta hitnosti u području javne nabave primjenjuje se samo onda kada je zahtjev za određivanje privremenih mjera neuspješni ponuditelj podnio sucu Unije koji odlučuje u postupku privremene pravne zaštite prije sklapanja ugovora s odabranim ponuditeljem. K tome, navedeno je vremensko ograničenje i samo podvrgnuto dvostrukom uvjetu: kao prvo, tome da je rok mirovanja iz članka 171. stavka 1. Uredbe br. 1268/2012 poštovan prije sklapanja ugovora i, kao drugo, tome da je neuspješni ponuditelj raspolagao dostatnim informacijama kako bi se u spomenutom roku koristio pravom na podnošenje zahtjeva za određivanje privremenih mjera.

58. U predmetnom se slučaju, prema tome, ne primjenjuje ublažavanje uvjeta hitnosti u području javne nabave. Posljedično, točke 1. i 2. izreke pobijanog rješenja treba ukinuti, kako je to zatražila Komisija, bez potrebe ispitivanja ostalih žalbenih razloga.

O zahtjevu za određivanje privremenih mjera

59. Na temelju članka 61. stavka 1. Statuta Suda Europske unije, kad Sud ukida presudu Općeg suda, on može sam konačno odlučiti o sporu, ako stanje postupka to dopušta, ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu. Navedena se odredba primjenjuje i na žalbe koje se podnose u skladu s člankom 57. stavkom 2. Statuta Suda (vidjeti rješenje potpredsjednika Suda EDF/Komisija, C‑551/12 P(R), EU:C:2013:157, t. 36. i 37. i navedenu sudsku praksu).

60. Budući da stanje postupka to dopušta, treba odlučiti o zahtjevu za određivanje privremenih mjera koji je podnijelo društvo Vanbreda .

61. U tom pogledu valja konstatirati da razlozi koji su u ovom rješenju izneseni u prilog ukidanju pobijanog rješenja također opravdavaju odbijanje zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu.

62. Naime, sukladno onom što je ocijenjeno u točki 38. ovog rješenja, ponuditelj koji je oštećen u postupku javne nabave provedenom na razini Unije mora moći ishoditi privremene mjere prije sklapanja ugovora između odabranog ponuditelja i javnog naručitelja bez obzira na to što nije u stanju dokazati postojanje nepopravljive štete kako bi zadovoljio uvjet hitnosti. Suprotno tome, kao što je to istaknuto u točki 42. ovog rješenja, nakon što je taj ugovor sklopljen i ispoštovan desetodnevni rok mirovanja više nije potrebno ublažavanje primjene uvjeta hitnosti, čak i uz pretpostavku da je dokazan posebno ozbiljan fumus boni juris .

63. U predmetnom slučaju, prema onom što je utvrđeno u točki 56. ovog rješenja, desetodnevni rok mirovanja poštovan je prije sklapanja ugovora između Komisije, društva Marsh i osiguravatelja.

64. K tome, sklapanje predmetnog ugovora, do kojeg je došlo 27. veljače 2014., znatno je prethodilo tužbi za poništenje i zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu koje je društvo Vanbreda podnijelo 28. ožujka 2014.

65. U tim okolnostima treba zaključiti da, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 24. ovog rješenja, financijska šteta, jednako kao i pripadajuća nematerijalna šteta, koje je društvo Vanbreda istaknulo u predmetnom slučaju, nisu nepopravljive, pa uvjet hitnosti nije ispunjen.

66. Iz ustaljene sudske prakse navedene u točki 22. ovog rješenja proizlazi da su uvjet koji se odnosi na fumus boni juris , s jedne strane, i uvjet hitnosti, s druge strane, kumulativni.

67. Prema tome, zahtjev za privremenu pravnu zaštitu treba odbiti bez potrebe ispitivanja postoji li fumus boni juris i bez potrebe odvagivanja interesa.

Troškovi

68. Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, potonji će odlučiti i o troškovima.

69. U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.

70. Budući da je u predmetnom slučaju Komisija podnijela zahtjev da se društvu Vanbreda naloži snošenje troškova i da ono nije uspjelo u svom žalbenom zahtjevu, treba mu naložiti snošenje troškova žalbenog postupka.

Operativni dio

Slijedom navedenoga, potpredsjednik Suda rješava:

1. Ukidaju se točke 1. i 2. izreke rješenja predsjednika Općeg suda Europske unije Vanbreda Risk & Benefits/Komisija (T‑199/14 R, EU:T:2014:1024).

2. Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.

3. Društvu Vanbreda Risk & Benefits nalaže se snošenje troškova žalbenog postupka.