ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31

Glede tužitelja, kao prvo, on ističe da objava pobijanih akata uobičajeno treba biti glavni kriterij za određivanje početka mjerodavnog roka za podnošenje tužbe i da se Komisija i INEA ne mogu osloniti na kriterij saznanja zato što, s jedne strane, one nisu pravilno otkrile pobijane akte putem objave sažetka u Službenom listu Europske unije, kao što se to zahtijeva u sudskoj praksi, te zato što se, s druge strane, objava na internetskim stranicama Komisije i INEA‑e ne može smatrati objavljivanjem u smislu članka 263. šestog stavka UFEU‑a.
22

U vezi s kriterijem izravnog utjecaja, tužitelj posebno ističe kako se osporavana odluka na njega izravno odnosi s obzirom na to da odluka dopušta Republici Italiji primjenu povoljnijeg programa za privatne poduzetnike pružatelje socijalnih i sanitarnih usluga u pogledu troškova radne snage te automatski proizvodi pravne učinke isključivo na temelju prava Europske unije bez drugih posrednih propisa, a ta činjenica Republici Italiji dopušta primjenu povoljnijeg programa u pitanju. Tužitelj podsjeća da Komisija ne osporava da, poput dvadeset i jednog javnog tijela koja su Komisiji uputila pritužbu 2014. vezano uz nezakonite državne potpore, i on posluje na talijanskom tržištu socijalnih i sanitarnih usluga u konkurenciji s privatnim pružateljima. Javna tijela imaju jednake prihode kao i privatni pružatelji usluga, dok istovremeno imaju veće troškove zbog predmetnih nacionalnih mjera. Pritužba koju je podnijelo dvadeset i jedno javno tijelo i tužba kvantificiraju opseg stvarne štete koju javni pružatelji socijalnih i sanitarnih usluga trpe u odnosu na privatne pružatelje usluga zato što ne mogu koristiti predmetne nacionalne mjere jer su one rezervirane samo za privatne pružatelje usluga. Naime, s obzirom na to da trošak plaća predstavlja najveći trošak (otprilike 70 % prihoda) za pružatelje socijalnih i sanitarnih usluga, tužitelj pojašnjava da on u biti trpi štetu u iznosu otprilike 528000 eura godišnje zbog toga što ne može koristiti predmetne nacionalne mjere. Tužitelj dalje pojašnjava kako je činjenica, koja ga, u svrhu članka 107. UFEU‑a, u svojstvu javnog tijela razlikuje od privatnih poduzetnika koji pružaju jednake usluge, upravo tržište pružatelja socijalnih i sanitarnih usluga kako ga definira legge n. 328 – Legge quadro per la realizzazione del sistema integrato di interventi e servizi sociali (Zakon br. 328, Okvirni zakon za provedbu integriranog programa intervencija i socijalnih usluga od 8. studenoga 2000. (GURI br. 265 od 13. studenoga 2000. – redovni dodatak GURI‑ju br. 186, str. 1.).
40

Međutim, upravo je to slučaj u ovom predmetu, s obzirom na to da se tužitelj ograničava na tvrdnju da cjelovita objava dokumentacije može naštetiti njegovu ugledu, tržišnom udjelu i prihodu jer je predmetna tvar , uostalom prema njegovu mišljenju pogrešno okvalificirana kao opasna po zdravlje, i to za njegove klijente, korisnike te tvari, općenito javnost i regulatorna tijela (vidjeti u tom smislu rješenje od 29. veljače 2016., Chemtura Netherlands/EFSA, T‑725/15 R, neobjavljeno, EU:T:2016:128, točku 34.).
33

Budući da je tužitelj odabrao pravni lijek – upravnu žalbu, koja je dovela do donošenja odluke Komisije od 27. srpnja 2017., a Komisija je nadležno tijelo za nadzor zakonitosti akata ERCEA‑e, više ne može osporavati odluku ERCEA‑e od 23. ožujka 2017. pravnim lijekom na temelju članka 263. UFEU‑a, i to neovisno o pitanju mogućeg prekoračenja roka za podnošenje te tužbe, kako je to istaknula ERCEA u prigovoru nedopuštenosti.
42

Međutim, smatra da će se, ako će pobijana odluka dovesti do povećanja transportnih kapaciteta plinovoda OPAL, rad ostalih plinovoda koji omogućuju Gazpromov izvoz plina u zapadnu Europu, između ostalog plinovoda Yamal‑Europe i Fraternité, smanjiti. To smanjenje korištenja bi dovelo do povećanja cijena transporta sa zapada. Povećanje cijena transporta smanjilo bi dakle konkurentnost alternativnih opskrbljivača plinom na zapadu i jugu u odnosu na Gazprom koji koristi „monopolizirane” ulazne točke na istoku, u poljskoj transportnoj mreži. Prema tome, to će PGNiG‑u ograničiti mogućnosti diversifikacije izvora kupovine plina, što će utjecati na sigurnost i kontinuitet opskrbe s obzirom na to da će, prema tužitelju, Gazprom primjenom pobijane odluke moći ograničiti svoje opskrbe plinovodom Yamal‑Europe. PGNiG naglašava da će to automatski i trenutačno uključivati rizik osobito u odnosu na osiguranje sigurnosti i kontinuiteta opskrbe, uključujući kupce zaštićene u smislu Uredbe (EZ) br. 994/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 2004/67/EZ (SL 2010., L 295, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5. str. 102.). Usto, tužitelj bi trebao primijeniti niz mjera (pronaći nove opskrbljivače, sklopiti nove ugovore) koji bi na bitan način promijenili njegov položaj na tržištu.
Valja istaknuti da, iako u svojoj verziji primjenjivoj u trenutku donošenja privremene odluke članak 40. Uredbe br. 207/2009 o žigu Europske unije o primjedbama trećih strana nije izričito predviđao mogućnost da Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO), na vlastitu inicijativu i u bilo kojem trenutku prije registracije žiga, preispita apsolutne razloge za odbijanje, jer je ona u članak 40. stavak 3. Uredbe br. 207/2009 bila uvrštena tek nakon njegove izmjene na temelju članka 38. Uredbe 2015/2424 o izmjeni Uredbe br. 207/2009, takva mogućnost jest postojala u korist Ureda, čak i bez izričite odredbe u tom smislu.

Osim toga, iz strukture članaka 37. i 40. do 42. Uredbe br. 207/2009 proizlazi da se ispitivanje usklađenosti prijave žiga s apsolutnim razlozima za odbijanje provodi samo u okviru postupka ex parte između podnositelja prijave žiga i tijela Ureda. Naime, tek se u okviru postupka za proglašavanje žiga ništavim pokrenutog protiv registriranog žiga na temelju članka 56. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 provjerava, i to u okviru postupka inter partes, je li navedeni žig bio registriran kršenjem apsolutnog razloga za odbijanje.

Iz toga nužno proizlazi da se, u slučaju kada Ured u postupku povodom prigovora inter partes preispituje apsolutne razloge za odbijanje, tada pokreće postupak ex parte koji je samostalan i usporedan s postupkom povodom prigovora.

(t. 32.-34.)
Stoga, kad je riječ o zahtjevu za suspenziju primjene odluke Europske agencije za sigurnost hrane (EFSA) o odbijanju zahtjeva za povjerljivo postupanje, podnesenog u okviru zahtjeva za obnavljanje odobrenja aktivne tvari, pretpostavka fumus boni juris nije ispunjena, s obzirom na to da je dotične informacije sastavila EFSA u okviru procjene navedenog zahtjeva i ne čini da bi se one, a priori, mogle odrediti kao informacije za koje se može zahtijevati povjerljivo postupanje na temelju članka 63. stavka 1. Uredbe br. 1107/2009 o stavljanju na tržište sredstava za zaštitu bilja. Usto, na prvi pogled je vidljivo da članak 63. stavak 2. točka (b) navedene uredbe spominje moguću ocjenu EFSA-e, ali ne kako bi ona mogla biti predmet povjerljivog postupanja, već kako se na informacije koje su podnijele zainteresirane stranke ne bi primijenilo povjerljivo postupanje.

Kada poduzetnik želi izbjeći otkrivanje informacija koje su navodno zaštićene poslovnom tajnom putem privremene pravne zaštite, pitanje o tomu u kojoj bi mu mjeri otkrivanje takvih informacija uzrokovalo tešku i nepopravljivu štetu ovisi o različitim okolnostima, kao što je poslovna i komercijalna važnost informacija za poduzetnika koji ih pruža i njihova korisnost za druge poduzetnike prisutne na tržištu koji ih mogu saznati pa ih onda upotrijebiti.

Nasuprot tomu, rješenja koja je sudac privremene pravne zaštite usvojio u odnosu na, posebice, brojčano nemjerljivu i dakle nepopravljivu financijsku štetu uzrokovanu objavom navodno povjerljivih informacija, ne mogu se primijeniti kad tužitelj u zahtjevu za privremenu pravnu zaštitu ne odredi informacije, koje bi u slučaju cjelovite objave predmetne dokumentacije mogle biti korisne osobito za postojeće ili potencijalne konkurente, s obzirom na to da bi se mogle iskoristiti u komercijalne i konkurentske svrhe te s obzirom na to da se posebice tužitelj nije pozvao ni na jedan poseban element koji bi za njega predstavljao nematerijalno dobro koje se može koristiti u konkurentske svrhe i čija vrijednost može biti znatno umanjena, pa čak i poništena kada više ne bi bile tajne. Tome je tako kada se tužitelj ograničava na tvrdnju da cjelovita objava dokumentacije o kojoj je riječ može naštetiti njegovu ugledu, tržišnom udjelu i prihodu jer se ta dokumentacija odnosi na tvar okvalificiranu kao opasnu po zdravlje, i to za njegove klijente, korisnike te tvari, općenito javnost i regulatorna tijela.

(t. 38.-40.)
Rješenje predsjednika Općeg suda od 13. studenoga 2017. – Rumunjska protiv Komisije

(Predmet T-391/17 R)

„Privremena pravna zaštita – Institucionalno pravo – Europska građanska inicijativa – zaštita nacionalnih i jezičnih manjina te osnaživanje kulturne i jezične raznolikosti u Uniji – Načelo dodjeljivanja – Zahtjev za suspenziju primjene – Nepostojanje hitnosti”

1. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za odobravanje–Fumus boni iuris–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta–Kumulativnost–Odvagivanje svih interesa o kojima je riječ–Redoslijed ispitivanja i način provjere–Diskrecijska ovlast suca privremene pravne zaštite (čl. 256. st. 1., čl. 278. i 279. UFEU-a; Poslovnik Općeg suda, čl. 156. st. 4.) (t. 16., 18., 19.)

2. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za odobravanje–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta–Teret dokazivanja–Posve teorijska šteta koja se temelji na nastanku budućih i neizvjesnih događaja–Nedovoljno opravdana hitnost (čl.278. i 279. UFEU-a) (t. 22. i 23.)

3. Privremena pravna zaštita–Pretpostavke dopuštenosti–Tužba / zahtjev–Formalni zahtjevi–Izlaganje tužbenih razloga koji prima facie opravdavaju određivanje predloženih mjera (čl. 278. i 279. UFEU-a; Poslovnik Općeg suda, čl. 156. st. 4.) (t. 25.)

4. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za odobravanje–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta–Šteta na koju se može pozvati država članica–77804 / Šteta koja se odnosi na poduzetnike a ne na cijeli sektor nacionalnog gospodarstva–Isključenost (čl. 256., čl. 278. i 279. UFEU-a; Poslovnik Općeg suda čl. 156. st. 4.) (t. 26.)

5. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Pretpostavke za odobravanje–Teška i nepopravljiva šteta–Šteta koja se sastoji od administrativnog opterećenja za državu članicu koje proizlazi iz registracije predložene građanske inicijative–Nepostojanje dokaza o opasnosti od ozbiljne štete–Nepostojanje hitnosti (čl. 278. UFEU-a;Uredba br. 211/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 8. st. 2. i Prilog VI.) (t. 32., 36.-38.)

6. Akti institucija–Obrazloženje–Obveza–Doseg–Ocjena obveze obrazlaganja s obzirom na okolnosti slučaja (čl. 296. UFEU‑a) (t. 52. i 53.)

7. Akti institucija–Obrazloženje–Obveza–Doseg–Odluka Komisije o registraciji predložene građanske inicijative–Generičko obrazloženje u pogledu zakonodavnih ovlasti Komisije u odnosu na predložene mjere–Dopuštenost [čl. 296. UFEU-a;Uredba br. 211/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 10. st. 1. (c)] (t. 55. i 56.)

Predmet

Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a radi suspenzije primjene Odluke Komisije (EU) 2017/652 od 29. ožujka 2017. o predloženoj građanskoj inicijativi pod nazivom „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe” (SL 2017., L 92, str. 100.).

Izreka

1. Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
Rješenje predsjednika Općeg suda od 20. ožujka 2018. – Hércules Club de Fútbol protiv Komisije

(Predmet T-134/17 R)

„Privremena pravna zaštita – Pristup dokumentima – Dokumenti u vezi s administrativnim postupkom koji je prethodio donošenju Komisijine odluke o državnoj potpori koju je Španjolska provela u korist tri profesionalna nogometna kluba – Prava obrane – Odbijanje pristupa – Zahtjev za određivanje privremenih mjera – Nepostojanje hitnosti”

1. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za određivanje–Fumus boni iuris–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta–Kumulativnost–Odvagivanje svih interesa o kojima je riječ–Redoslijed ispitivanja i način provjere–Diskrecijska ovlast suca privremene pravne zaštite (čl. 256. st. 1., čl. 278. i 279. UFEU-a; poslovnik Općeg suda, čl. 156.) (t. 12., 14., 15.)

2. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za određivanje–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta–Teret dokazivanja–Posve teorijska šteta koja se temelji na nastanku budućih i neizvjesnih događaja–Nedovoljno opravdana hitnost (čl. 278. i 279. UFEU-a; poslovnik Općeg suda, čl. 156. st. 4.) (t. 18., 19., 33., 40.)

3. Privremena pravna zaštita–Pretpostavke dopuštenosti–Zahtjev–Formalni zahtjevi–Izlaganje razloga koji prima facie opravdavaju određivanje predloženih mjera–Pravni razlozi koji nisu navedeni u tužbi–Opće upućivanje na druge podneske–Nedopuštenost (čl. 278. i 279. UFEU-a; poslovnik Općeg suda, čl. 156. st. 4. i 5.) (t. 21., 22.)

4. Privremena pravna zaštita–Suspenzija primjene–Privremene mjere–Pretpostavke za određivanje–Hitnost–Teška i nepopravljiva šteta za tužitelja–Šteta povezana s postupkom u drugom predmetu pred sudom Unije–Uključenost–Pretpostavke (čl. 278. i 279. UFEU-a) (t. 34., 35.)

Predmet

Zahtjev na temelju članaka 278. i 279. UFEU-a kojim se traži da se Komisiji naloži to da odobri pristup dokumentima u spisu o državnoj potpori SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP) koju je Španjolska dodijelila Valencia Club de Fútbol SAD, Hércules Club de Fútbol i Elche Club de Fútbol SAD, u dijelu u kojem se odnose na tužitelja i u mjeri u kojoj su bitni za odgovarajuću obranu njegovih interesa.

Izreka

1. Odbija se zahtjev za privremenu pravnu zaštitu.
Kada je riječ o zahtjevu za suspenziju primjene Komisijine odluke o izmjeni uvjeta za izuzeće od propisa Unije koji se odnose na iskorištavanje plinovoda, stranka koja zahtijeva određivanje privremene mjere pokazuje pogrešno shvaćanje funkcioniranja pravnog sustava uspostavljenog Ugovorima, kada ističe opasnost gubitka pristupa diversificiranim izvorima opskrbe zbog mogućnosti dugoročnih rezervacija transportnih kapaciteta plina koji se oslobađaju pobijanom odlukom, što bi dovelo do zamrzavanja situacije. Naime, u slučaju poništenja pobijane odluke, predmetni uvjeti korištenja plinovoda, onako kako su odobreni tom odlukom, ne bi se više mogli primjenjivati. Kako se nijedan privatnopravni akt koji se temelji na tim uvjetima ne bi mogao primijeniti, posljedice koje opisuje predlagatelj bi se eventualno mogle pojaviti samo tijekom razdoblja koje prethodi donošenju presude Općeg suda kojom se okončava prvostupanjski postupak. Međutim, ta pretpostavka ne predstavlja, sama po sebi, štetu koju navodi podnositelj zahtjeva s obzirom na to da ta šteta ovisi o dugotrajnosti te situacije.

Hitnost zahtjeva za privremenu pravnu zaštitu mora se ocjenjivati u odnosu na potrebu za donošenje privremene odluke kako stranci koja traži privremene mjere ne bi bila nanesena teška i nepopravljiva šteta prije donošenja odluke o glavnom zahtjevu za poništenje. Na toj je stranci da podnese ozbiljan dokaz da ne može čekati ishod postupka o meritumu, a da pritom osobno ne pretrpi tešku i nepopravljivu štetu.

Međutim, podnositelj zahtjeva nije podnio taj ozbiljan dokaz s obzirom da bi navodna šteta mogla nastati najranije istekom većeg broja ugovora, čije trajanje premašuje prosječno trajanje postupaka pred Općim sudom i koji bi mogli biti obnovljeni. U tom je pogledu, ovisno o okolnostima, na podnositelju zahtjeva da primijeni posebne pravne putove koji mu stoje na raspolaganju u slučaju nepoštivanja navedenih ugovora. U slučaju povrede ugovornih obveza, bilo bi mu usto moguće iskoristiti mogućnost pruženu člankom 160. Poslovnika, koja mu jamči učinkovitu sudsku zaštitu u okviru njegova postupka pred Općim sudom. Osim toga, ako dođe do isteka ugovora, a da Opći sud još uvijek nije donio svoju presudu, nije isključeno da će Opći sud smatrati da postoje iznimne okolnosti te vrste da po službenoj dužnosti donese odluku da će u ovom predmetu odlučiti u ubrzanom postupku, na temelju članka 151. stavka 2. Poslovnika. Ako se to ne dogodi, ne može se isključiti ni da se, ako to nalažu okolnosti, odluči ovom predmetu dati prednost pri odlučivanju, u skladu s člankom 67. stavkom 2. istog poslovnika.

(t. 44., 46.‑48.)
47

Iz tih ugovora na prvi pogled proizlazi da je rad transportnih kapaciteta poljske dionice plinovoda Yamal‑Europe osiguran najmanje do kraja 2019. godine te da su Gazpromove opskrbe poljskog tržišta osigurane do 2022. godine. Kako to u svom intervencijskom podnesku od 9. veljače 2017. ispravno naglašava Savezna Republika Njemačka, s obzirom na to da je korištenje plinovoda Yamal‑Europe za tranzit prema zapadnoj Europi, na temelju dugotrajnog ugovora, određeno najmanje do 2020., ne očekuje se izmjena protoka koji se transportira plinovodom Yamal‑Europe. U tom pogledu, treba podsjetiti da bi nepoštovanje tih ugovornih obveza otvorilo put posebnim pravnim sredstvima koje bi po potrebi trebao primijeniti PGNiG Supply. U tom je kontekstu, osim toga, moguće da PGNiG iskoristi mogućnost pruženu člankom 160. Poslovnika, koji mu jamči djelotvornu sudsku zaštitu u slučaju povrede tih obveza.
63

Međutim, čak i ako se prihvati da tužitelj nije jedini partner u odvjetničkom uredu [Z.] i da, kao što to navodi tužitelj u svojim pisanim očitovanjima o prigovoru nedopuštenosti, s obzirom na to da se odluke spomenutog ureda donose jednoglasno, tužitelj ne može „sam zaposliti, otpustiti ili unaprijediti” nekog od suradnika u spomenutom uredu, ipak, upravo zbog toga što dva partnera odluke donose jednoglasno, tužitelj ima stvarnu kontrolu nad svim odlukama odvjetničkog ureda, uključujući one koje se odnose na suradnike u spomenutom uredu, u koje se ubraja i S. Usprkos njegovu upisu u odvjetničku komoru i podvrgnutosti profesionalnim pravilima odvjetničke struke koja iz toga proizlazi, S. ne uživa u odnosu na tužitelja isti stupanj neovisnosti kao odvjetnik koji radi u uredu koji nije onaj u kojem je njegov klijent jedan od partnera. U tim okolnostima osobi S. je mnogo teže otkloniti eventualne napetosti između svojih profesionalnih obveza i ciljeva koje njezin klijent želi ostvariti (vidjeti analogijom presudu od 14. rujna 2010., Akzo Nobel Chemicals i Akcros Chemicals/Komisija i dr., C‑550/07 P, EU:C:2010:512, t. 45.).
6

Dopisima od 17. kolovoza i 29. rujna 1999. Komisija je obavijestila španjolska tijela o svojoj odluci o pokretanju formalnog istražnog postupka predviđenog člankom 108. stavkom 2. UFEU‑a, što se tiče šest poreznih programa, to jest poreznog kredita za poduzetnike koji je iznosio 45 % njihovih ulaganja koji su usvojile pokrajine Vizcaya i Guipúzcoa (SL 1999., C 351, str. 29.), degresivnih umanjenja porezne osnovice novih poduzetnika na četiri godine koje su usvojile pokrajine Álava, Vizcaya i Guipúzcoa (SL 2000., C 55, str. 2.), i poreznog kredita za poduzetnike koji je iznosio 45 % njihovih ulaganja, koji je usvojila pokrajina Álava (SL 2000., C 71, str. 8.).
50

U svakom slučaju, potrebno je primijetiti da je u točkama 23. i 26. rješenja od 6. ožujka 2014.Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Komisija (C‑248/12 P, neobjavljena, EU:C:2014:137, sam Sud utvrdio da se rješenje iz presude od 17. siječnja 1985.Piraiki‑Patraiki i dr./Komisija (11/82, EU:C:1985:18) objašnjava specifičnim situacijama u pogledu kojih je presuda donesena te da to proizlazi iz samih izraza presude.
32

S druge strane, Republika Poljska tvrdi da će zbog mogućnosti Gazproma da poveća svoje korištenje transportnih kapaciteta koje nudi plinovod OPAL isti moći izmijeniti svoju komercijalnu strategiju koja dovodi do značajnog smanjenja ili potpunog prekida u opskrbi plinom od strane tog poduzetnika na njemačkom tržištu putem plinovoda Yamal‑Europa i do znatnog utjecaja na uvjete opskrbe plinom na poljskom tržištu putem plinovoda Yamal‑Europa i Bratstvo. Prije svega, to smanjenje ili to napuštanje iskorištavanja od strane Gazproma imalo bi osobito za posljedicu, kao prvo, obvezu podjele troškova za funkcioniranje plinovoda Yamal‑Europa zbog manje količine plina, dovodeći do bitnog povećanja cijena transporta, što se odražava u nemogućnosti zainteresiranih operatora da pristupe toj infrastrukturi na razini najveće pogranične povezanosti iz smjera zapada [interkonecijska točka Mallnow (Njemačka)], kao drugo, smanjenje mogućnosti za sudionike na tržištu da se koriste uslugama virtualne inverzije na plinovodu Yamal‑Europa ograničavajući tako pristup poljskom tržištu plina za alternativne dobavljače koji žele prodavati plin kupljen u Njemačkoj u odnosu na Gazprom, i, kao treće, povećanje troškova opskrbe plinom iz drugih konekcijskih točaka između Poljske i Unije zbog povećanja potražnje za drugim prekograničnim kapacitetima. Zatim, zbog prekida u opskrbi plinom iz smjera zapada, Gazprom može koristiti svoj vladajući položaj na poljskom tržištu i slobodno određivati cijene za opskrbu Poljske plinom, što bi dovelo do povećanja cijena za krajnje kupce. Naposljetku, Republika Poljska smatra da će pristup dodatnim kapacitetima plinovoda OPAL omogućiti Gazpromu da preusmjeri tranzit plina s državnog područja Ukrajine prema plinovodu Nord Stream 1 onemogućujući tako održavanje opskrbe na državnom području Poljske putem križanja plinovoda Bratstvo u točki Drozdowicze, na poljsko‑ukrajinskoj granici, a što će dovesti do ugrožavanja energetske sigurnosti Poljske jer će biti nemoguće zajamčiti neprekinutost opskrbe kupaca s jugoistoka Poljske koji se opskrbljuju izravno iz Ukrajine.
37

Naime, prema navodu Europskog vijeća, izjavu EU‑a i Turske izdali su sudionici međunarodnog sastanka na vrhu koji se ovom prilikom održao 18. ožujka 2016., usporedno sa sjednicom Europskog vijeća i nakon nje. Prema tome, ta izjava pripisiva je članovima Europskog vijeća, a to su države članice Unije, i njihovim „turskim sugovornicima” jer su se upravo oni sastali u okviru sastanka različitog od onog Europskog vijeća. Taj drugi sastanak uslijedio je nakon prva dva sastanka šefova država ili vlada iste vrste, koji su se održali 29. studenoga 2015. i 7. ožujka 2016. i koji su doveli bilo do objave zajedničke izjave, poput one koja je u pitanju u ovom postupku i o kojoj svjedoči priopćenje za javnost br. 144/16, ili do zajedničkog akcijskog plana. Europsko vijeće smatra da se izjava EU‑a i Turske stoga ne može kvalificirati kao akt koji je ono donijelo.
38

Naime, prema navodu Europskog vijeća, izjavu EU‑a i Turske izdali su sudionici međunarodnog sastanka na vrhu koji se ovom prilikom održao 18. ožujka 2016., usporedno sa sjednicom Europskog vijeća i nakon nje. Prema tome, ta izjava pripisiva je članovima Europskog vijeća, a to su države članice Unije, i njihovim „turskim sugovornicima” jer su se upravo oni sastali u okviru sastanka različitog od onog Europskog vijeća. Taj drugi sastanak uslijedio je nakon prva dva sastanka šefova država ili vlada iste vrste, koji su se održali 29. studenoga 2015. i 7. ožujka 2016. i koji su doveli bilo do objave zajedničke izjave, poput one koja je u pitanju u ovom postupku i o kojoj svjedoči priopćenje za javnost br. 144/16, ili do zajedničkog akcijskog plana. Europsko vijeće smatra da se izjava EU‑a i Turske stoga ne može kvalificirati kao akt koji je ono donijelo.
39

Naime, prema navodu Europskog vijeća, izjavu EU‑a i Turske izdali su sudionici međunarodnog sastanka na vrhu koji se ovom prilikom održao 18. ožujka 2016., usporedno sa sjednicom Europskog vijeća i nakon nje. Prema tome, ta izjava pripisiva je članovima Europskog vijeća, a to su države članice Unije, i njihovim „turskim sugovornicima” jer su se upravo oni sastali u okviru sastanka različitog od onog Europskog vijeća. Taj drugi sastanak uslijedio je nakon prva dva sastanka šefova država ili vlada iste vrste, koji su se održali 29. studenoga 2015. i 7. ožujka 2016. i koji su doveli bilo do objave zajedničke izjave, poput one koja je u pitanju u ovom postupku i o kojoj svjedoči priopćenje za javnost br. 144/16, ili do zajedničkog akcijskog plana. Europsko vijeće smatra da se izjava EU‑a i Turske stoga ne može kvalificirati kao akt koji je ono donijelo.