U tom pogledu samo postojanje novih relevantnih okolnosti može opravdati podnošenje zahtjeva za preispitivanje odluke koja nije bila pobijana u roku. U kontekstu mjere zamrzavanja financijskih sredstava na temelju Uredbe br. 881/2002 o određenim posebnim restriktivnim mjerama protiv određenih osoba i subjekata povezanih s Osamom bin Ladenom, mrežom Al‑Kaidom i talibanima te stavljanju izvan snage Uredbe br. 467/2001, objava presude Suda Kadi I od 3. rujna 2008., koja je propisala formalne i materijalne uvjete u kojima se može donijeti mjera zamrzavanja sredstava kao i postupovna jamstva koja moraju biti zajamčena zainteresiranim osobama, predstavlja takvu novu okolnost. U stvari, promjena stajališta i postupanja koju je ta presuda prouzrokovala kod Komisije sama po sebi predstavlja novu i bitnu okolnost. Sve do izricanja te presude Komisija je smatrala, s jedne strane, da je strogo vezana odlukama Odbora za sankcije, da nema ovlasti samostalne ocjene, i, s druge strane, da redovna jamstva prava na obranu nisu primjenjiva u kontekstu donošenja ili osporavanja mjere zamrzavanja sredstava na temelju Uredbe br. 881/2002. Međutim, nakon izricanja presude Suda Kadi I Komisija je korjenito promijenila svoj pristup i započela s preispitivanjem, ako već ne na vlastitu inicijativu, a onda zbog izričitog zahtjeva zainteresirane osobe, svih drugih slučajeva zamrzavanja sredstava na temelju Uredbe br. 881/2002.

Za razliku od tih akata za koje je predviđeno da proizvode konačne učinke, mjera zamrzavanja sredstava na temelju Uredbe br. 881/2002 o određenim posebnim restriktivnim mjerama protiv određenih osoba i subjekata povezanih s Osamom bin Ladenom, mrežom Al‑Kaidom i talibanima te stavljanju izvan snage Uredbe br. 467/2001 predstavlja privremenu mjeru koja je preventivne naravi i koja ne lišava dotičnu osobu prava vlasništva. Stoga je takva mjera uvijek valjana samo tako dugo dok postoje činjenične i pravne okolnosti koje su dovele do njezina donošenja kao i dok postoji potreba njezina održavanja na snazi radi ostvarenja cilja s kojim je povezana. Stoga se mora omogućiti da se u bilo koje vrijeme može podnijeti zahtjev za preispitivanje protiv mjere zamrzavanja financijskih sredstava donesene na temelju navedene uredbe kako bi se provjerilo je li njezino održavanje na snazi opravdano i, u slučaju Komisijina odbijanja da udovolji takvom zahtjevu, podnijeti tužba zbog propusta.

Institucija Unije, kada donosi odluku o zamrzavanju sredstava osobe primjenom Uredbe br. 881/2002 o određenim posebnim restriktivnim mjerama protiv određenih osoba i subjekata povezanih s Osamom bin Ladenom, mrežom Al‑Kaidom i talibanima te stavljanju izvan snage Uredbe br. 467/2001, radi zaštite njezinih prava na obranu, osobito prava da bude saslušana, i njezina prava na učinkovit sudski nadzor, mora dostaviti zainteresiranoj osobi elemente koje joj stavlja na teret ili joj omogućiti da se o njima informira u razumnom roku nakon donošenja te mjere te joj pružiti mogućnost da se učinkovito očituje u odnosu na to.

Nadalje, u slučaju kada osoba koje se to tiče sastavi očitovanja na obrazloženje, nadležno tijelo Unije ima obvezu pažljivo i nepristrano ispitati osnovanost navedenih razloga s obzirom na ta očitovanja i eventualno njima pridružene oslobađajuće dokaze. S tim u vezi na tom je tijelu da ocijeni, glede sadržaja eventualnih očitovanja, je li nužno zahtijevati suradnju od Odbora za sankcije i, preko njega, člana OUN‑a koji je predložio upis dotične osobe na popis spomenutog odbora, kako bi u okviru odgovarajućeg oblika suradnje, koja u skladu s člankom 220. stavkom 1. UFEU‑a mora vladati u odnosima Unije i tijela Ujedinjenih naroda u području borbe protiv međunarodnog terorizma, dobilo priopćenje o podacima ili dokazima, povjerljivima ili ne, koji će mu omogućiti ispunjavanje dužnosti pažljivog i nepristranog ispitivanja. Na kraju, ne zahtijevajući detaljan odgovor na podnesena očitovanja dotične osobe, obveza obrazlaganja predviđena člankom 296. UFEU‑a podrazumijeva da to obrazloženje u svim okolnostima, uključujući i kad obrazloženje akta Unije odgovara razlozima koje je izložilo koje međunarodno tijelo, utvrdi individualne, specifične i konkretne razloge zbog kojih nadležne vlasti smatraju da na dotičnu osobu trebaju biti primijenjene restriktivne mjere.

Konačno, poštovanje prava na obranu i prava na učinkovitu sudsku zaštitu zahtijeva, s jedne strane, da nadležno tijelo Unije priopći osobi koje se to tiče obrazloženje Odbora za sankcije na kojem je utemeljena odluka o upisu ili zadržavanju imena na popisu na koji se odnose mjere ograničavanja, da joj dopusti da iznese svoja očitovanja o tome i da pažljivo i nepristrano ispita osnovanost razloga s obzirom na dana očitovanja i eventualne oslobađajuće dokaze koje je ta osoba iznijela.

Iz toga slijedi da, u slučaju kada je Komisija samo na jednostavnom priopćenju za medije Odbora za sankcije bez obrazloženja utemeljila takve mjere ograničavanja, iako je dužna postupati u odnosu na tužitelja te čak i da je smatrala da je nalaganje tužitelju restriktivne mjere bilo i ostalo opravdano što se tiče merituma, s obzirom na osobni položaj zainteresirane osobe koji proizlazi iz spisa, uključujući i nove činjenične elemente koji su joj dani na znanje, ona je bila u svakom slučaju dužna u najkraćem roku ispraviti očitu povredu načela koja se primjenjuju u okviru postupka tijekom donošenja tih mjera jer se u suprotnom nalazi u situaciji propuštanja. U odnosu na to, nije važno to što je Komisija u međuvremenu pokrenula postupak preispitivanja te to što je taj postupak još u tijeku.

(t. 90., 92., 93., 95., 96., 98., 99. i 101.)