Zbornik sudske pr akse  
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA  
GIOVANNIJA PITRUZZELLE  
od 6. listopada 2020 . 1  
Predmet C-5 8 0 / 1 9  
RJ  
protiv  
Stadt Offenbac h am Main  
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Verwaltungsgericht Darmstadt (Upravni sud u Darmstadtu, 
Njemačka)) 
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita sigurnosti i zdravlja radnikâ – Organizacija radnog vremena – 
Pojmovi radnog vremena i vremena odmora – Profesionalni vatrogasci – Pripravnost u pogledu koje 
poslodavac nije odredio mjesto boravka” 
1. Pod kojim se uvjetima vrijeme koje radnik provede u pripravnosti može smatrati radnim vremenom? 
2. Može li se pojam radnog vremena iz Direktive 2003 /88 2 proširiti tako da se njime obuhvaćaju 
slučajevi u kojima se radnik nalazi u situaciji koja mu ne omogućuje stvarni odmor iako ne „radi”? Isto 
tako, koja su obilježja „stvarnog odmora” u skladu s ciljevima zaštite zdravlja i sigurnosti radnika iz 
navedene direktive? 
3. Je li moguća situacija u kojoj postoje „siva područja” u pogledu razdoblja koja se ne ubrajaju ni u 
radnikovo radno vrijeme ni u vrijeme odmora? 
4. Ovo su pitanja na kojima se temelji ovaj predmet koji, time što se ispituje na usklađen način zajedno 
s predmetom C-344/19, pruža Sudu priliku da odgovori na pitanje o pravnoj kvalifikaciji razdoblja 
dežurstva i pripravnosti s obzirom na Direktivu 2003 /88. 
5. Sudje već više puta odlučivao o tom pitanju, ali ovaj predmet, s obzirom na posebnosti konkretnog 
slučaja (nepostojanje radnikove obveze da bude fizički prisutan na mjestu koje je odredio poslodavac, 
kratko vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv i određena dodatna ograničenja koja zahtijevaju 
posebnosti posla), zahtijeva ponovno ispitivanje načela koja su do sada utvrđena kako bi se procijenio 
njihov mogući razvoj. 
6. Konkretnije, postavlja se pitanje treba li razdoblja dežurstva, pri čemu je radnik obvezan biti 
dostupan u svakom trenutku i eventualno intervenirati u roku od 20 minuta, smatrati radnim 
vremenom ili vremenom odmora u skladu s navedenim člankom 2. Direktive 2003 /88? 
1 Izvorni jezik: talijanski 
2 Direktiva 2003 /88/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. studenoga 2003 . o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 2003 ., 
L 299, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 31.) 
HR 
ECLI:EU:C:2020 :797 1 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
7. To se konkretno odnosi na okolnost da je tužitelj vatrogasac u slučaju poziva obvezan u okviru 
navedenog ograničenog vremena u kojem se treba odazvati doći do granice grada svojeg područja 
djelovanja u radnoj odjeći i u interventnom vozilu. 
I. Pravni okvir 
A. Pravo Unije 
8. Uvodna izjava 5. Direktive 2003 /88 glasi: 
„Svi radnici moraju ostvariti odgovarajuće vrijeme za odmor. Pojam ‚odmor’ mora se izraziti u 
jedinicama vremena, tj. u danima, satima i/ili njihovim dijelovima. Radnicima unutar Zajednice treba 
osigurati minimalni dnevni, tjedni i godišnji odmor, kao i odgovarajuće stanke. U skladu s time 
također je neophodno odrediti najveći broj radnih sati tjedno.” 
9. Člankom 2. Direktive 2003 /88 određuje se: 
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeći pojmovi: 
1. ‚radno vrijeme’ je vremensko razdoblje u kojem radnik radi, stoji na raspolaganju poslodavcu i 
obavlja svoje poslove i zadatke u skladu s nacionalnim propisima i/ili praksom; 
2. ‚vrijeme odmora’ je vremensko razdoblje koje nije radno vrijeme; 
[…] 
9. ‚odgovarajući odmor’ znači da radnici imaju redovito razdoblja odmora, čije se trajanje izražava u 
jedinici vremena i koji je dovoljno dug i neprekinut kako radnici zbog umora ili nepravilnog 
radnog rasporeda ne bi ozlijedili sebe, svoje suradnike ili druge osobe, i kako ne bi kratkoročno ni 
dugoročno naškodili svome zdravlju.” 
B. Njemačko pravo 
10. U Prilogu Verordnungu über die Organisation, Mindeststärke und Ausrüstung der öffentlichen 
Feuerwehren (Uredba o organizaciji, minimalnom broju osoba i opremi javnih vatrogasnih postrojbi) 
od 17. prosinca 2003 . određuje se: 
„Opremu razine 2, uključujući za to potrebno osoblje u pravilu treba rasporediti na mjestu intervencije 
u roku od 20 minuta nakon znaka za uzbunu […]”. 
11. U skladu s Einsatzdienstverfügungom der Feuerewehr Offenbach (Uputa vatrogasne postrojbe 
Offenbach za intervencije na terenu) u verziji od 18. lipnja 2018 ., službenik koji obavlja službu 
„Beamtera vom Einsatzleitdienst” (službenik službe za vođenje intervencija) (u daljnjem tekstu: služba 
voditelja intervencija) treba se odmah uputiti na mjesto intervencije uz primjenu svojih posebnih 
prava u cestovnom prometu i prava prednosti prolaska. 
ECLI:EU:C:2020 :797 2 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
12. Što se tiče obveza službenika koji obavlja službu voditelja intervencija, u navedenoj uputi na 
stranici 6. izričito se navodi: 
„Dok obavlja službu voditelja intervencija službenik treba biti dostupan i nalaziti se na mjestu koje mu 
omogućuje da može poštovati vrijeme odaziva od 20 minuta. Smatra se da je poštovao to pravilo ako 
od mjesta svojeg boravka do granice grada Offenbacha na Majni stigne vožnjom u trajanju od 
20 minuta uz primjenu svojih posebnih prava u cestovnom prometu i prava prednosti prolaska. To 
vrijeme vrijedi u slučaju srednje gustoće prometa i uobičajenih cestovnih i vremenskih uvjeta”. 
II. Činjenično stanje, glavni postupak i prethodna pitanja 
13. RJ, tužitelj u glavnom postupku, državni je službenik koji obavlja dužnost vatrogasca u vatrogasnoj 
postrojbi grada Offenbacha na Majni. 
14. Uz svoju redovitu službu, tužitelj u skladu s propisima koji se primjenjuju u vatrogasnoj postrojbi 
grada Offenbacha na Majni i kao voditelj postrojbe, redovito obavlja službu voditelja intervencija (u 
daljnjem tekstu: pripravnost). 
15. Tijekom obavljanja te službe, RJ treba stalno biti dostupan, imati spremnu svoju radnu odjeću kao i 
interventno vozilo koje mu je poslodavac stavio na raspolaganje. Za vrijeme službe, tužitelj treba 
preuzimati pozive kojima ga se obavještava o događajima o kojima treba donijeti odluku. Ponekad se 
treba uputiti na mjesto intervencije ili na svoje mjesto obavljanja službe. Kad je u pripravnosti, tužitelj 
treba odabrati svoje mjesto boravka tako da u slučaju potrebe za intervencijom u radnoj odjeći i 
interventnim vozilom možedoći do granice grada Offenbacha na Majni u roku od 20 minuta. 
16. Tijekom radnog tjedna pripravnost traje od 17 sati do 7 sati narednog dana, dok vikendima traje od 
petka od 17 sati do ponedjeljka do 7 sati i pripravnost vikendom može uslijediti nakon obavljenih 
dnevnih službi u okviru 42-satnog radnog tjedna. 
17. Tužitelj u prosjeku u pripravnosti provede 10 do 15 vikenda godišnje. U razdoblju od 1. siječnja 
2013 . do 31. prosinca 2015 . ukupno je 126 puta bio u pripravnosti, pri čemu je 20 puta trebao 
odgovoriti na uzbune odnosno fizički intervenirati. 
18. RJ je tražio da mu se navedena razdoblja koja je proveo u pripravnosti priznaju kao radno vrijeme i 
da mu se za ta razdoblja pruži odgovarajuća naknada. Poslodavac je pak te zahtjeve odbio odlukom od 
6. kolovoza 2014 . jer je smatrao da se pripravnost uopćene može smatrati radnim vremenom. 
19. RJ je 31. srpnja 2015 . podnio tužbu pred sudom koji je uputio zahtjev, pri čemu je tvrdio da se 
dežurstvo može smatrati radnim vremenom i kada radnik nije obvezan biti fizički prisutan na mjestu 
koje je odredio poslodavac, ali je poslodavac ipak utvrdio vrlo kratak rok u kojem radnik treba početi s 
radom. U ovom slučaju RJ smatra da, kako bi poštovao rok od 20 minuta, u slučaju uzbune on treba 
odmah krenuti iz svojeg doma tako da se ne može posvetiti nikakvim aktivnostima koje se ne mogu 
prekinuti. Osim toga, kada napusti svoj dom može se posvetiti samo aktivnostima koje mu 
dozvoljavaju da bude u neposrednoj blizini svojeg vozila. Stoga je tijekom pripravnosti vrlo ograničen 
u pogledu slobodnog odabira aktivnosti kojima se može posvetiti, osobito aktivnostima sa svojom 
djecom. 
20. Suprotno tomu, poslodavac smatra da služba voditelja intervencija nije radno vrijeme jer RJ nije 
obvezan biti na raspolaganju u mjestu izvan privatnog mjesta boravka koje je odredio poslodavac. Rok 
od 20 minuta koji tužitelj ima za dolazak do granice grada pružaRJ-u prikladan radijus u kojem se 
može slobodno kretati, osobito s obzirom na okolnost da za interventno vozilo prilikom korištenja 
signalâ za upozorenje u cestovnom prometu vrijede posebna prava. 
ECLI:EU:C:2020 :797 3 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
21. Sud koji je uputio zahtjev prije svega smatra da su prema sudskoj praksi Suda, s jedne strane, 
dužnosti koje izvršavaju snage državne vatrogasne postrojbe obuhvaćene područjem primjene Direktive 
2003 /88 3 i, s druge strane, da pitanja u pogledu naknade za dežurstva ipak nisu obuhvaćena područjem 
primjene Direktive 4. 
22. Međutim, taj sud smatra da je pitanje kvalifikacije pripravnosti kao radnog vremena u smislu 
Direktive 2003 /88 odlučujuće za rješavanje postupka koji je u tijeku. Naime, u skladu s nacionalnim 
pravom, RJ-ov poslodavac dužan je nadoknaditi pripravnost na način na koji to zahtijeva tužitelj samo 
u slučaju u kojem je on izvršavao djelatnosti koje se kvalificiraju kao radno vrijeme povređujući pritom 
najdulje tjedno radno vrijeme dopušteno Direktivom 2003 /88. Osim toga, tužiteljev zahtjev u pogledu 
priznavanja pripravnosti kao radnog vremena ne odnosi se na moguću drukčiju naknadu, nego ima za 
cilj to da u budućnosti RJ ne treba raditi dulje od najduljeg radnog vremena koje je dopušteno pravom 
Unije. 
23. U pogledu prvog prethodnog pitanja sud koji je uputio zahtjev navodi da je do sada Sud zastupao 
stajalište da je dežurstvo radno vrijeme samo kad radnik mora biti fizički prisutan u mjestu koje je 
odredio poslodavac. 
24. Međutim, taj je sud naglasio da je u presudi Matzak 5 Sud smatrao da pasivno dežurstvo radnika 
treba također kvalificirati kao radno vrijeme na temelju, s jedne strane, okolnosti da je radnik obvezan 
biti fizički prisutan na mjestu koje je odredio poslodavac (u tom slučaju u svojem domu) i, s druge 
strane, ograničenja mogućnosti radnika da se posveti osobnim i društvenim interesima koja proizlaze 
iz nužnosti dolaska na mjesto rada u roku od osam minuta. 
25. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, tvrdnje Suda u presudi Matzak ne isključuju 
mogućnost da i dežurstvo, kao što je ono u ovom sporu, tijekom kojeg je, iako poslodavac radniku ne 
određuje točno mjesto boravka, radnik ipak znatno ograničen u pogledu slobodnog odabira mjesta na 
kojem će boraviti i organizacije svojeg slobodnog vremena, valja smatrati radnim vremenom. 
Primjerice, to je slučaj kada , kao u ovom slučaju, poslodavac time što zahtijeva da radnik u kratkom 
roku treba početi s radom, određuje prostorni okvir u kojem se radnik treba fizički nalaziti, pri čemu 
na taj način ograničava njegov slobodan odabir u pogledu mjesta na kojem će boraviti i rekreativnih 
aktivnosti kojima će se posvetiti. 
26. Potvrdu za svoje stajalište sud koji je uputio zahtjev pronalazi u mišljenju nezavisne odvjetnice u 
predmetu Matzak, s obzirom na to da ona nije tumačila činjenice na kojima se temelji predmet 
Matzak na način da dotični vatrogasac treba biti u svojem domu, nego da samo treba osigurati da 
možedoći do vatrogasne postaje u roku od osam minuta. 
27. Osim toga, taj sud upućuje na točku 63. presude Matzak i na točku 66. rješenja Grigore 6 iz kojih 
proizlazi da je kvaliteta vremena koje je radniku na raspolaganju element koji je relevantan radi 
utvrđivanja toga treba li razdoblje pripravnosti kvalificirati kao radno vrijeme. 
28. Taj sud također navodi da je Bundesarbeitsgericht (Savezni radni sud, Njemačka) utvrdio da je 
pripravnost radno vrijeme u slučaju u kojem je radnik obvezan početi s radom u roku od 20 minuta, 
neovisno o tome je li poslodavac utvrdio konkretno mjesto boravka na kojem je radnik obvezan biti 
fizički prisutan tijekom te pripravnosti. Naime, odlučujući čimbenik je to što je radnik ograničen u 
pogledu mogućnosti odabira mjesta na kojem će boraviti i organizacije svojeg slobodnog vremena 
zbog kratkog roka koji je odredio poslodavac. 
3 Vidjeti rješenje od 14. srpnja 2005 ., Personalrat der Feuerwehr Hamburg, (C-52/04, ECLI:EU:C:2005 :467, t. 52.)  
4 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak, (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 24. i navedenu sudsku praksu)  
5 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak, (C-518/15, EU:C:2018 :82).  
6 Vidjeti rješenje od 4. ožujka 2011 ., Grigore, (C-258/10, neobjavljeno, EU:C:2011 :122).  
ECLI:EU:C:2020 :797 4 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
29. Prema mišljenju nacionalnog suda, bilo bi diskriminirajuće kad bi se dežurstvo isključilo iz radnog 
vremena samo zato što poslodavac nije odredio točno mjesto na kojem je radnik obvezan biti fizički 
prisutan, s obzirom na to da obveza dolaska na određeno mjesto (u ovom slučaju do granice grada 
Offenbacha na Majni) u roku od 20 minuta u radnoj odjeći i interventnim vozilom, u pogledu 
organizacije slobodnog vremena za radnika može imati učinak koji je naposljetku jednako 
ograničavajući kao onaj koji proizlazi iz toga da je poslodavac radniku odredio točno mjesto boravka. 
Osim toga, taj sud smatra da time što se radniku određuju kratki rokovi za intervenciju, poslodavac 
tom radniku neizravno određuje i mjesto na kojem treba biti fizički prisutan, pri čemu se stoga znatno 
ograničava njegova mogućnost da svoj privatni život vodi na način koji smatra prikladnim. 
30. Sud koji je uputio zahtjev također ističe da u pogledu definicije radnog vremena valja uzeti u obzir 
da bi s obzirom na digitalizaciju rada i postojanje rada na daljinu, aspekt konkretnog mjesta boravka 
radnika koji određuje poslodavac, trebao biti manje važna značajka za definiciju predmetnog pojma. 
31. Što se tiče drugog prethodnog pitanja, sud koji je uputio zahtjev podsjeća da je kriterij, koji je 
Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud, Njemačka) upotrijebio radi utvrđivanja je li dežurstvo 
radno vrijeme, povezan s time može li se na temelju iskustva očekivati da će radnik dobiti poziv koji ga 
obvezuje da ponovno preuzme dužnost. U tim okolnostima odlučujućaje učestalost na temelju koje 
radnik možeočekivati da će biti pozvan tijekom dežurstva i stoga nije riječ o radnom vremenu ako se 
dežurstvo samo povremeno prekida potrebama za intervencijom. 
32. Stoga u slučaju potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje, sud koji je uputio zahtjev s 
obzirom na činjenicu da se dežurstvo, koje ne treba nužno biti provedeno na radnom mjestu ili u 
vlastitom domu, ali koje na temelju svojih drugih obilježja dovodi do znatnih ograničenja organizacije 
slobodnog vremena radnikâ, kvalificira kao radno vrijeme, pita je li učestalost zahtjeva za intervenciju 
relevantan element. 
33. U tim je okolnostima Verwaltungsgericht Darmstadt (Upravni sud u Darmstadtu, Njemačka) 
prekinuo postupak i Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja: 
„1. Treba li članak 2. Direktive 2003 /88/EZ tumačiti na način da dežurstva, tijekom kojih je radnik 
obvezan doći do granice grada svojeg područja djelovanja u radnoj odjeći i u interventnom vozilu 
u roku od dvadeset minuta, valja smatrati radnim vremenom iako poslodavac radniku nije odredio 
mjesto boravka, ali je radnik unatoč tomu znatno ograničen u pogledu odabira mjesta i mogućnosti 
da se posveti osobnim i društvenim interesima? 
2. Ako je odgovor na prvo prethodno pitanje potvrdan, treba li članak 2. Direktive 2003 /88/EZ u 
situaciji poput one navedene u prvom prethodnom pitanju tumačiti na način da prilikom 
definiranja pojma radnog vremena također valja uzeti u obzir pitanje treba li i u kojoj mjeri tijekom 
dežurstva, koje se obavlja u mjestu koje nije odredio poslodavac, redovito očekivati upošljavanje u 
okviru službe?” 
III. Pravna analiza 
A. Uvodne napomene 
1. Dopuštenost 
34. Direktiva 2003 /88, koja se temelji na članku 153. stavku 2. UFEU-a, ograničena je na uređenje 
određenih vidova organizacije radnog vremena u svrhu zaštite sigurnosti i zdravlja radnikâ i ne može 
se, u skladu sa stavkom 5. tog članka, primjenjivati na pitanje plaća radnika obuhvaćenih njezinim 
područjem primjene, osim iznimke predviđene za poseban slučaj iz njezina članka 7. stavka 1. koji se 
ECLI:EU:C:2020 :797 5 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
odnosi na plaćeni godišnji odmor 7; stoga se ta direktiva u načelu ne može primjenjivati na pitanje plaća 
radnikâ. 
35. Činjenica da je predmet glavnog postupka zahtjev da se sati stalne pripravnosti plate kao radno 
vrijeme, ne znači da ne treba odgovoriti na prethodna pitanja koja su Sudu upućena u ovom 
predmetu. 
36. Naime, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da nacionalni sud traži pojašnjenje 
u vezi s tumačenjem članka 2. Direktive 2003 /88, koje smatra nužnim za donošenje odluke u sporu u 
glavnom postupku. Činjenica da se taj spor u konačnici tiče pitanja plaće nevažna je jer je na 
nacionalnom sudu, a ne na Sudu, da o njemu odluči u okviru glavnog postupka 8. 
37. Stoga smatram da su dopuštena prethodna pitanja suda koji je uputio zahtjev. 
B. Ciljevi Direktive, pojmovi radnog vremena i dežurstva 
38. Cilj je Direktive 2003 /88 uspostaviti minimalne odredbe za poboljšanje zaštite zdravlja i sigurnosti 
na radnim mjestima, a taj se cilj postiže, među ostalim, usklađivanjem nacionalnih zakono davstava o 
trajanju radnog vremena 9. 
39. Ovo nastojanje ključan je element u stvaranju socijalnih prava Unije. Nakon što je na temelju 
članka 153. UFEU-a utvrdio općanačela zaštite sigurnosti i zdravlja radnikâ u Direktivi Vijeća 
89/391/EEZ od 12. lipnja 1989 ., zakono davac je nizom posebnih direktiva dao konkretan oblik tim 
smjernicama. Među njima je upravo Direktiva 2003 /88 kojom se kodificira prethodna Direktiva Vijeća 
93/104/EZ od 23. studenoga 1993 . 10. 
40. Kako bi se ti ciljevi ostvarili, odredbama Direktive 2003 /88 utvrđena su minimalna razdoblja 
dnevnog odmora i tjednog odmora, kao i najviše četrdeset i osam sati u svakom radnom tjednu 
prosječnog trajanja, uključujući prekovremene sate. 
41. Navedenim odredbama provodi se članak 31. Povelje o temeljnim pravima, koji, nakon što u 
stavku 1. utvrđuje da „[s]vaki radnik ima pravo na radne uvjete kojima se čuvaju njegovo zdravlje, 
sigurnost i dostojanstvo”, u stavku 2. propisuje da „[s]vaki radnik ima pravo na ograničenje najduljeg 
radnog vremena, na dnevni i tjedni odmor te na plaćeni godišnji odmor”. To pravo izravno je 
povezano s poštovanjem ljudskog dostojanstva, koje je šire zaštićeno u glavi I. Povelje 11. 
7 Vidjeti nedavnu presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 23. i 24.) i prethodnu presudu od 26. srpnja 2017 ., Hälvä i dr. 
(C-175/16, EU:C:2017 :617, t. 25. i navedena sudska praksa). 
8 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 .,Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 26.). 
9 Vidjeti u tom smislu presude od 9. studenoga 2017 ., Maio Marques da Rosa (C-306/16, EU:C:2017 :844, t. 45.); od 10. rujna 2015 ., Federación de 
Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C-266/14, EU:C:2015 :578, t. 23.). 
10 Naime, ustaljena sudska praksa Suda potvrđuje da je, uzimajući u obzir da su članci 1. do 8. Direktive 2003 /88 u bitnome istovjetni člancima 1. 
do 8. Direktive Vijeća 93/104/EZ od 23. studenoga 1993 . o određenim vidovima organizacije radnog vremena (SL 1993 ., L 307, str. 18.), kako je 
izmijenjena Direktivom 2000 /34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 2000 . (SL 2000 ., L 195, str. 41.), tumačenje koje je Sud dao 
potonjima prenosivo na gore navedene članke Direktive 2003 /88; vidjeti među ostalim presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak (C-518/15, 
EU:C:2018 :82, t. 32.) i rješenje od 4. ožujka 2011 ., Grigore (C-258/10, neobjavljeno, EU:C:2011 :122, t. 39. i navedena sudska praksa). 
11 Vidjeti u tom smislu i mišljenje nezavisnog odvjetnika E. Tancheva u predmetu King (C-214/16, EU:C:2017 :439, t. 36.). 
ECLI:EU:C:2020 :797 6 
i MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
42. U tom sustavnom okviru Sud je presudio da su pravila utvrđena Direktivom 2003 /88 pravila 
socijalnog prava Unije koja imaju osobitu važnost i koja se moraju primijeniti na svakog radnika kao 
minimalne odredbe potrebne radi osiguranja zaštite njegove sigurnosti i zdravlja 12, koja nije samo u 
pojedinačnom interesu tog radnika nego i u interesu njegova poslodavca kao i u općem interesu 13. 
43. Prva posljedica koja se, prema mojem mišljenju, može izvesti iz funkcionalne veze između 
Direktive 2003 /88 i temeljnih socijalnih prava koja su priznata Poveljom, jest ta da se tumačenjem 
Direktive 2003 /88 i određivanjem njezina područja primjene radnicima mora omogućiti puno 
učinkovito uživanje subjektivnih prava koja su im njome priznata, uklanjanjem svih prepreka koje bi 
zapravo mogle ograničiti ili narušiti navedeno uživanje 14. 
44. U tu svrhu pri tumačenju i primjeni Direktive 2003 /88, kao što je to Sud već presudio, treba imati 
na umu da radnika treba smatrati slabijom stranom radnog odnosa te je stoga potrebno poslodavcu 
onemogućiti da ograničava njegova prava 15. 
45. U tim je okolnostima zaštitna svrha bila smjernica kojom se Sud vodio prilikom tumačenja 
Direktive 2003 /88. 
46. Jasan i značajan primjer teleološki usmjerenog tumačenja Suda može se prije svega pronaćiu 
tumačenju koje je Sud dao u pogledu definicija „radnog vremena” i „vremena odmora”, koje je dovelo 
do poremećaja regulatorne ravnoteže koja je postojala u brojnim državama članicama 16. 
47. Naime, prilikom definiranja pojma radno vrijeme, koji se upotrebljava u svrhu primjene zaštita koje 
ona propisuje, Direktiva upućuje na „vremensko razdoblje u kojem radnik radi, stoji na raspolaganju 
poslodavcu i obavlja svoje poslove i zadatke 17[…]”, a isto tako vrijeme odmora znači „vremensko 
razdoblje koje nije radno vrijeme” (članak 2. stavci 1. i 2.). 
48. Kao što je Sud u više navrata pojasnio, pojmovi „radno vrijeme” i „vrijeme odmora” u smislu 
Direktive 2003 /88 pojmovi su prava Unije koje treba definirati prema objektivnim značajkama, s 
obzirom na sustav i cilj te direktive, koji imaju za cilj uspostaviti minimalne odredbe za poboljšanje 
životnih i radnih uvjeta radnikâ 18; stoga se njih „ne može tumačiti s obzirom na odredbe različitih 
propisa država članica […]. Samo takvo autonomno tumačenje može toj direktivi osigurati punu 
učinkovitost i ujednačenu primjenu tih pojmova u svim državama članicama […]. Činjenica da se 
definicija pojma radnog vremena odnosi na „nacionalne propise i/ili praksu” ne znači da dr žave 
članice mogu jednostrano odrediti opseg tog pojma. Osim toga, te države ne mogu pravo radnika na 
to da se valjano uzme u obzir radno vrijeme i, povezano s time, vrijeme odmora, uvjetovati bilo 
kakvim uvjetima jer takvo pravo izravno proizlazi iz odredbi te direktive. Bilo kakvo drukčije 
tumačenje dovelo bi u pitanje svrhu Direktive 93/104 19, koja se odnosi na usklađivanje zaštite 
sigurnosti i zdravlja radnika minimalnim odredbama 20. 
12 Vidjeti presude od 10. rujna 2015 ., Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C-266/14, EU:C:2015 :578, t. 24.); od 
1. prosinca 2005 ., Dellas i dr. (C-14/04, EU:C:2005 :728, t. 49. i navedena sudska praksa); rješenje od 4. ožujka 2011 ., Grigore (C-258/10, 
neobjavljeno, EU:C:2011 :122, t. 41.) 
13 Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C-684/16, 
EU:C:2018 :338, t. 52.). 
14 Vidjeti moje mišljenje u predmetu CCOO (C-55/18, EU:C:2019 :87, t. 39.). 
15 Vidjeti presudu od 25. studenoga 2010 ., Fuß (C-429/09, EU:C:2010 :717, t. 80. i navedena sudska praksa). Vidjeti i presudu od 6. studenoga 
2018 ., Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C-684/16, EU:C:2018 :874, t. 41.). 
16 U tom smislu u pravnoj teoriji vidjeti V. Leccese, „Directive 2003 /88/EC concerning certain aspects of the organisation of working time”,u 
E. Ales, M. Bell, O. Deinert, S. Robin-Olivier (urednici), International and European Labour Law. Article-by-Article Comme ntary, Nomos 
Verlagsgesellshaft, Baden-Baden, 2018 ., str. 1285 . – 1332 ., osobito str. 1291 . 
17 Moje isticanje 
18 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 62.), presudu od 10. rujna 2015 ., Federación de Servicios Privados del 
sindicato Comisiones obreras (C-266/14, EU:C:2015 :578, t. 27.). 
19 Kao što se to već navodi, istu svrhu Direktive 2003 /88 za koju stoga i dalje vrijede prethodna tumačenja Suda o odredbama Direktive koja je 
prije bila na snazi. 
20 Vidjeti presudu od 9. rujna 2003 ., Jaeger (C-151/02, EU:C:2003 :437, t. 58. i 59.). 
ECLI:EU:C:2020 :797 7 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
49. Dakle, Sud primjenjuje izrazito dvostran pristup: radnikovo vrijeme može biti ili radno vrijeme ili 
vrijeme odmora. 
50. Naime, pojmovi „radno vrijeme” i „vrijeme odmora”„međusobno se isključuju” 21. U sadašnjem 
stanju prava Unije „dežurstvo koje obavi radnik u okviru aktivnosti što ih je odredio njegov 
poslodavac treba kvalificirati ili kao ‚radno vrijeme’ ili kao ‚vrijeme odmora’” 22. 
51. U pravnoj teoriji smatra se da je „prednost tog dvostranog sustava njegova jednostavnost, ali on 
sadržava i nedostatke” 23. Naime, navodi se među ostalim da iako radnik ne obavlja nikakav posao 
tijekom pripravnosti, njegova sloboda kretanja, kvaliteta odmora, mogućnost da se posveti svojim 
interesima ograničene su, čak i ako nisu u potpunosti isključene; može se dogoditi da je radnik 
sustavno u pripravnosti između dva radna dana ako se pripravnost kvalificira kao vrijeme odmora. 
52. U pravnoj teoriji vodila se opsežna rasprava o tom pitanju koja se odnosila na to može li se utvrditi 
određeni tertium genus između radnog vremena i vremena odmora 24. 
53. S obzirom na trenutačno stanje, iako razumijem zahtjeve na kojima se temelje prijedlozi da se 
prevlada postojeća stroga dihotomija 25, smatram da bi to prevladavanje mogao izvršiti samo 
zakono davac Unije. 
54. U tom pogledu ističem da u mogućem uvođenju određenog „sivog područja” između rada i 
odmora 26 vidim određene opasnosti koje se odnose na konkretnu primjenu u svim državama 
članicama te stoga i na pravnu sigurnost. 
55. U svakom slučaju, čini mi se da ćese to teško prevladati tumačenjem, s obzirom na to da je tekst 
pravnog pravila jasan i nedvosmislen: vrijeme koje nije obuhvaćeno radnim vremenom je vrijeme 
odmora 27. 
56. Kad se ponovno uzmu u obzir elementi koji obilježavaju pojam radnog vremena i koji se predviđaju 
člankom 2. Direktive 2003 /88, oni su učinkovito sažeti u: 1. prostornom kriteriju (biti na radnom 
mjestu), 2. kriteriju autoriteta (biti na raspolaganju poslodavcu) i 3. profesionalnom kriteriju (obavljati 
svoju aktivnost ili svoje dužnosti) 28. 
21 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 55.); presudu od 3. listopada 2000 ., Simap (C-303/98, EU:C:2000 :528, 
t. 47.) i presudu od 10. rujna 2015 ., Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C-266/14, EU:C:2015 :578, t. 26.). 
22 Vidjeti presudu od 21. veljače 2018 .,Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 55.). 
23 F. Kéfer i J. Clesse, „Le temp s de garde inactif, entre le temp s de travail et le temp s de repos”, u Revue de la Faculté de droit de l’Université 
Liège, 2006 ., str. 161. 
24 Vidjeti u pogledu svih A. Supiot, „Alla ricerca della concordanza dei temp i (le disavventure europee del „temp o di lavoro”)”, u Lavoro e diritto, 
1997 ., str. 15. i sljedeće; u talijanskoj pravnoj teoriji prethodno Ichino P., L’orario di lavoro e i riposi. Artt. 2107 . – 2109 ., P. Schlesinger 
(urednik), Il Codice Civile. Comm entario, Giuffrè Editore, Milano, 1987 ., str. 27. Nedavno J.-E. Ray, „Les astreintes, un temp s du troisième 
type”, Droit social (F), 1999 ., str. 250.; J. Barthelemy, „Temp s de travail et de repos: l’apport du droit communautaire”, Droit social (F), 2001 ., 
str. 78. 
25 Vidjeti L. Mitrus, „Potential implictions of the Matzak judgement (quality of rest time, right to disconnect)”, u European Labour Law Journal, 
2019 ., str. 393., u skladu s kojim „dvostrani odnos između ‚radnog vremena’ i ‚vremena odmora’ ne ispunjava uvijek potrebe trenutačnog tržišta 
rada ”. 
26 Sve stranke koje su sudjelovale na raspravi protivile su se uvođenju tertium genusa između rada i odmora. 
27 Jedini oslonac koji nije obuhvaćen ciljevima Direktive 2003 /88 i koji nacionalni zakono davci mogu primijeniti radi dodatnog ublažavanja pojma 
radnog vremena, na način da se radniku nadoknade ograničenja koja su mu određena tijekom stalne pripravnosti, odnosi se na plaće. Sud je, 
naime, potvrdio načelo slobode nacionalnog zakono davstva u propisivanju različitih plaća kojima se plaća naknada za slučajeve u kojima je 
radnik u stalnoj pripravnosti; vidjeti presudu od 21. veljače 2018 ., Matzak (C-518/15, EU:C:2018 :82, t. 52.) u kojoj se navodi da „članak 2. 
Direktive 2003 /88 treba tumačiti na način da dr žave članice ne obvezuje na to da plaću za pasivna dežurstva poput onih u glavnom postupku 
utvrde s obzirom na kvalifikaciju tih dežurstava kao ‚radnog vremena’ odnosno ‚vremena odmora’”; vidjeti rješenjeod 4.ožujka 2011 ., Grigore 
(C-258/10, neobjavljeno, EU:C:2011 :122, t. 84.) u kojem se navodi da „Direktivu 2003 /88 treba tumačiti na način da poslodavčeva obveza da 
isplati plaće i slične primitke od rada za razdoblje u kojem je šumar obvezan osigurati nadzor šume za koju je bio odgovoran ne ovisi o toj 
direktivi, nego o odgovarajućim odredbama nacionalnog prava”. 
28 Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Y. Bota u predmetu Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C-266/14, 
EU:C:2015 :391, t. 31.) i pravnu teoriju na koju se poziva u bilješci 12. 
ECLI:EU:C:2020 :797 8 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
57. Kao što će se navesti u nastavku, Sud se sa stajališta teleološki usmjerenog tumačenja trebao 
udaljiti od doslovnog tumačenja te odredbe Direktive 29. 
58. Naime, u presudama u području dežurstva Sud je prihvatio dosljedan razvojni pristup kako bi 
pružio čvrst okvir tumačenja pojmova radnog vremena i vremena odmora, s ciljem svrstavanja 
vremena koje su radnici proveli u toj specifičnoj situaciji u jedan ili u drugi pojam. 
59. Sud je već od prvih presuda o tom pitanju 30 razlikovao dva slučaja: 1. dežurstvo koje se obavlja u 
skladu sa sustavom fizičke prisutnosti na radnom mjestu (dežurstvo na radnom mjestu); 2. dežurstvo 
u skladu sa sustavom u kojem radnici trebaju stalno biti pripravni a da pritom nisu obvezni biti na 
radnom mjestu (stalna pripravnost). 
60. Prvi slučaj ne uzrokuje posebne probleme prilikom tumačenja, s obzirom na to da je sada nesporno 
da treba smatrati da radnik, koji je obvezan biti prisutan i dostupan na svojem mjestu rada zbog 
pružanja profesionalnih usluga, ispunjava svoje dužnosti i stoga da je to radno vrijeme 31 čak i u 
vremenu u kojem konkretno ne obavlja profesionalnu djelatnost. 
61. Drugi slučaj, u koji se može svrstati situacija koja je predmet ovog postupka, nedvojbeno je 
složeniji sa stajališta tumačenja. 
62. Naime, u slučaju pripravnosti Sud je utvrdio drukčija načela i s obzirom na postavljena prethodna 
pitanja, koja se ipak dosljedno mogu pripisati prethodno navedenom teleološkom stajalištu. 
63. Početak je označila presuda Simap koja se odnosila na dežurstvo liječnika u timovima primarne 
zaštite koji su bili zaposleni u zdravstvenom centru; dio tog vremena morali su biti na svojem mjestu 
rada dok su u preostalo vrijeme samo morali biti „pripravni odazvati se na poziv”. 
64. Što se tiče drugog dijela vremena, liječnici su mogli upravljati svojim vremenom uz manje 
ograničenja i posvetiti se svojim interesima iako su stajali na raspolaganju svojim poslodavcima u 
mjeri u kojoj su morali biti pripravni odazvati se pozivu. Stoga to vrijeme potpada pod kategoriju 
„vrijeme odmora”, uz iznimku vremena koje se stvarno provelo u službi nakon poziva. 
65. Predmet Matzak 32 razlikuje se od predmeta Simap zato što se radnik ne nalazi na mjestu rada kako 
bi se odmah mogao odazvati pozivu, nego se nalazi na mjestu koje je odredio poslodavac 33 (u ovom 
slučaju u radnikovu domu) uz obvezu odaziva na poziv u roku od osam minuta. 
66. U biti, Sud je smatrao da se pripravnost poput one R. Matzaka u cijelosti treba smatrati radnim 
vremenom, s obzirom na to da, iako se ta pripravnost ne obavlja na mjestu rada , on je ograničen u 
zemljopisnom smislu (pripravnost na mjestu koje je odredio poslodavac) i vremenskom smislu (obveza 
da se nakon poziva vrati na mjesto rada u vrlo ograničenom vremenu), čime se znatno ograničava 
radnikova sloboda da se tijekom vremena odmora posveti osobnim i društvenim interesima. 
67. Sud je smatrao da je boravak „na mjestu koje je odredio poslodavac” istovjetan boravku „na mjestu 
rada ” s obzirom na činjenicu da se na poziv treba odazvati u roku koji je toliko kratak da je približno 
jednako kao da se mora „odmah” odazvati. 
29 U tom smislu kao i Komisija u točki 40. svojih pisanih očitovanja  
30 Vidjeti presudu od 3. listopada 2000 ., Simap (C-303/98, EU:C:2000 :528, t. 48. – 50.).  
31 Vidjeti presudu od 3. listopada 2000 ., Simap (C-303/98, EU:C:2000 :528, t. 48.).  
32 Koji se, kao što je poznato, odnosi na dežurstvo u pripravnosti dobrovoljnog vatrogasca koji je tijekom pripravnosti obvezan boraviti u svojem  
domu, pri čemu treba čekati poziv na koji treba odgovoriti pod prijetnjom disciplinskih kazni i već spreman u radnoj odjeći doći do vatrogasne 
postaje u roku od osam minuta. 
33 Moje isticanje 
ECLI:EU:C:2020 :797 9 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
68. Stoga je Sud, kao što je već učinio s obzirom na dežurstva koja se obavljaju na mjestu rada 34,na 
temelju istodobnog postojanja dvaju elemenata pojma radnog vremena zaključio da postoji i treći 
element: biti prisutan na mjestu koje je odredio poslodavac i biti na raspolaganju za obavljanje 
profesionalne djelatnosti predstavlja i obavljanje vlastite profesionalne djelatnosti samo u slučaju u 
kojem je vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv vrlo ograničeno. 
69. Stoga se na temelju sudske prakse Suda može zaključiti da su potrebna tri uvjeta kako bi se 
smatralo da je vrijeme provedeno u stalnoj pripravnosti radno vrijeme: 1. radnik treba boraviti na 
mjestu koje je odredio poslodavac; 2. radnik treba biti na raspolaganju poslodavcu radi odaziva na 
pozive; 3. vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv vrlo je ograničeno. 
70. Od Suda se u ovom slučaju traži da s obzirom na nekoliko puta navedeno teleološko tumačenje 
Direktive 2003 /88 ocijeni je li potrebno da uvijek postoje ti elementi kako bi se pripravnost mogla 
kvalificirati kao radno vrijeme i treba li te obveze konkretno ocijeniti s obzirom na ograničenja za 
radnika, kako bi se utvrdilo ograničavaju li se njima radnikove stvarne mogućnosti da se posveti 
svojim interesima tijekom vremena odmora. 
C. Prethodna pitanja: ograničenja koja određuje poslodavac i stvarni odmor 
71. Svojim dvama prethodnim pitanjima nacionalni sud u biti pita treba li članak 2. točke 1. i 2. 
Direktive 2003 /88 tumačiti na način da dežurstvo koje se zahtijeva od radnika u okolnostima ovog 
slučaja treba kvalificirati kao „radno vrijeme” ili, suprotno tomu, kao „vrijeme odmora” u smislu 
definicija same direktive. 
72. Posebne okolnosti koje je opisao sud koji je uputio zahtjev, zbog kojih dvoji o tome može li slučaj 
kao što je onaj o kojem taj sud treba donijeti odluku biti obuhvaćen situacijama koje je Sud već 
analizirao, jesu: (a) činjenica da radnik treba biti telefonski dostupan i da u roku od 20 minuta može 
doći do granica grada svojeg područja djelovanja; (b) činjenica da u slučaju zahtjeva za intervenciju 
radnik u navedenom vremenskom okviru treba doći do predmetnog mjesta u radnoj odjeći; (c) 
činjenica da tijekom takve pripravnost radnik ima na raspolaganju službeno vozilo s kojim treba 
intervenirati i za koje vrijede posebna prava kojima se odstupa od pravila u cestovnom prometu; (d) 
rijetka učestalost kojom se radnika poziva, odnosno bio je obvezan intervenirati tijekom dežurstva 
(20 puta od ukupno 126 dežurstava koja je obavio između 2013 . i 2015 .). 
73. Ocjene koje treba donijeti s obzirom na ono što je do sada navedeno odnose se na: 1. mjesto na 
kojem se radnik treba nalaziti tijekom pripravnosti; 2. vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv; 3. 
obilježja koja se odnose na načine intervencije (potreba nošenja radne odjeće i dostupnost službenog 
vozila); 4. učestalost kojom se radnika poziva da odgovori na poziv za intervenciju. 
74. Što se tiče prvog elementa, odnosno mjesta na kojem se radnik treba nalaziti tijekom pripravnosti, 
iz spisa jasno proizlazi da radnik nije bio zakonski obvezan ostati ni na radnom mjestu ni na mjestu 
koje je odredio poslodavac: naime, on je mogao slobodno provoditi svoje vrijeme gdje je htio i jedino 
ograničenje koje mu je bilo određeno bilo je to da treba biti u mogućnosti doći do granice grada 
Offenbacha na Majni u roku od 20 minuta u kojem se treba odazvati na poziv. 
75. Drugi element, odnosno vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv i koje iznosi 20 minuta, čini se 
složenijim, s obzirom na to da se ne može smatrati da je to „trenutna” reakcija, niti se može smatrati 
da radniku može u potpunosti omogućiti planiranje vremena odmora u očekivanju poziva. 
34U slučajevima u kojima je iz istodobnog postojanja dvaju elemenata pojma radnog vremena, koji su sadržani u članku 2. Direktive 2003 /88 
(prostorni element, odnosno biti prisutan na radnom mjestu i element autoriteta, odnosno, biti na raspolaganju poslodavcu) zaključio da postoji 
treći element (profesionalni element, odnosno obavljati svoju aktivnost ili svoje dužnosti). 
ECLI:EU:C:2020 :797 10 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
76. S obzirom na ta prva dva elementa, u skladu sa stajalištem sudske prakse koje je opisano u 
točki 69. ovog mišljenja, razdoblje pripravnosti treba u slučaju poput onog koji je predmet glavnog 
postupka isključiti iz radnog vremena. Naime, iako je sigurno ispunjen drugi uvjet da je radnik na 
raspolaganju poslodavcu kako bi se odazvao na poziv, nije ispunjen prvi uvjet da radnik boravi na 
mjestu koje je odredio poslodavac, a što se tiče potom trećeg uvjeta, odnosno da je vrijeme u kojem se 
treba odazvati na poziv vrlo ograničeno, on je ispunjen jer je vrijeme u kojem se treba odazvati na 
poziv u svakom slučaju vrlo kratko iako je znatno dulje od vremena u predmetu Matzak. 
77. Treći i četvrti element, koji se odnosi na obvezu da se intervenira u radnoj odjeći i dostupnost 
službenog vozila, odnosno na predvidljivost učestalosti poziva za intervenciju tijekom pripravnosti, 
prema navodima suda koji je uputio zahtjev zahtijevaju razmatranje stvarne kvalifikacije vremena koje 
radnik provodi u stalnoj pripravnosti. Naime, kao što se navodi, taj sud ima dvojbe u pogledu 
činjenice da je, s obzirom na sve okolnosti konkretnog slučaja, okolnost da radnik tijekom stalne 
pripravnosti ne treba boraviti na mjestu koje je odredio poslodavac, dovoljna da se isključi kvalifikacija 
tog vremena kao radnog vremena. 
78. Što se tiče trećeg elementa, odnosno obilježja koja se odnose na načine intervencije, iz spisa 
proizlazi da tijekom stalne pripravnosti radnik ne treba samo biti dostupan i odabrati svoje mjesto 
boravka tako da možedoći do granice grada Offenbacha na Majni u roku od 20 minuta, nego 
poslodavac od njega zahtijeva i da intervenira u radnoj odjeći i sa službenim vozilom koje mu je stavio 
na raspolaganje. Te dvije posljednje okolnosti, koje utječu na duljinu vremena odaziva, predstavljaju 
ograničenja koja je odredio poslodavac, a ne objektivne situacije izvan poslodavčevih upravljačkih 
ovlasti (za razliku od onoga što je slučaj u predmetu C-344/19 u pogledu posebne zemljopisne lokacije 
mjesta rada ). 
79. Potreba za intervencijom prilikom koje treba nositi radnu odjeću dovodi do skraćivanja vremena 
odaziva s obzirom na složenost takve tehničke odjeće i vremena koje je potrebno kako bi se odjenula, 
predstavlja okolnost koju nacionalni sud treba konkretno ocijeniti. 
80. Međutim, stavljanje na raspolaganje službenog vozila kojim u slučaju poziva treba doći do mjesta 
intervencije, moglo bi povećati vrijeme kojim radnik stvarno raspolaže ako bi nacionalni sud utvrdio 
ono što se čini da proizlazi iz spisa, odnosno da je riječ o službenom vozilu za koje vrijede prava 
prednosti prolaska i posebna prava kojima se s obzirom na hitnost intervencije odstupa od određenih 
pravila u cestovnom prometu. Naime, to bi radniku omogućilo da do mjesta na kojem treba 
intervenirati dođebrže nego što bi došao kad bi na raspolaganju imao samo privatno prijevozno 
sredstvo ili uobičajena sredstva javnog prijevoza. 
81. Naposljetku, što se tiče četvrtog elementa koji se odnosi na predvidljivost učestalosti kojom se 
radnika može pozvati da se odazove na poziv ili da intervenira tijekom pripravnosti, prema mojem 
mišljenju, i on je, barem djelomično, element u poslodavčevoj upravljačkoj ovlasti koji u svojoj 
poslovnoj organizaciji može procijeniti potrebe za intervencijom. Iz spisa proizlazi da se radnik 
tijekom obavljanja stalne pripravnosti o kojoj je riječ u razdoblju od 2013 . do 2015 . u prosjeku trebao 
odazvati na 6,67 poziva godišnje. Ne čini mi se da takva učestalost zatraženih intervencija dovodi do 
toga da radnik može u pravilu očekivati da će tijekom pripravnosti dobiti poziv ili trebati intervenirati. 
Nacionalni sud i o ovoj okolnosti treba donijeti utvrđenja o meritumu i provesti povezane procjene. 
ECLI:EU:C:2020 :797 11 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
82. Prema mojem mišljenju, potvrda za rješavanje ovog predmeta nalazi se u načelima koja je do sada 
istaknuo Sud: odlučujući čimbenici za kvalifikaciju pripravnosti kao radnog vremena predstavljaju 
ograničenja koja je odredio poslodavac i koja radniku ne omogućuju da se koristi odgovarajućim 
odmorom 35. 
83. Dodatni element koji bi Sud mogao danas dodati, i dalje u pogledu više puta navedenog teleološkog 
tumačenja pojmova iz Direktive 2003 /88, odnosi se na to da se činjenica da se radnik nalazi na mjestu 
koje je odredio poslodavac ne treba smatrati elementom koji je potreban kako bi se stalna pripravnost 
kvalificirala kao radno vrijeme, nego je dovoljno da je radnik na raspolaganju poslodavcu i da u vrlo 
kratkom roku treba intervenirati radi obavljanja svoje stvarne profesionalne djelatnosti. K tomu, u 
određenim situacijama odlučujućim čimbenicima u ukupnoj procjeni koju provode nacionalni sudovi 
mogu se dodati određeni supsidijarni kriteriji koji mogu pomoći u rješavanju dvojbenih slučajeva. 
84. Kao što se to navodi u nedavnoj presudi Matzak, Sud je na fleksibilan način tumačio izraz koji se 
upotrebljava u Direktivi i kojim se među zahtjeve radnog vremena uvodi zahtjev da se „radi”, što ne 
uključuje samo rad na mjestu rada , nego i rad na nekom drugom mjestu koje je odredio poslodavac. 
85. Ako se radnik ne nalazi na mjestu rada , čak i u nekim prethodnim predmetima koje je ispitao Sud, 
odlučujuću ulogu imaju ograničenja koja je odredio poslodavac, osobito vrijeme u kojem se treba 
odazvati na poziv, a ne to što treba biti na mjestu koje je odredio poslodavac ili u blizini mjesta rada . 
86. Naime, u predmetima Grigore i Tyco smatralo se da činjenica da se radnik nalazi ili ne nalazi na 
posebnom mjestu koje je odredio poslodavac ili u blizini mjesta rada ne utječe na kvalifikaciju 
pripravnosti. 
87. Međutim, u predmetu Grigore Sud je, s obzirom na to da dodjela smještaja koji je namijenjen 
zaposlenicima ne predstavlja odlučujući čimbenik za kvalifikaciju pripravnosti kao vremena rada ili 
odmora, odredio da nacionalni sud treba provesti procjenu na temelju sljedećeg kriterija: pripravnost 
se može smatrati radnim vremenom ako se utvrdi postojanje „obveza koje dotičnom radniku 
onemogućuju odabir mjesta boravka u razdoblju u kojem ne obavlja posao”. Ako se te obveze utvrde, 
njih „treba smatrati ispunjavanjem njegovih dužnosti” 36. 
88. Međutim, u predmetu Tyco 37 Sud je utvrdio da u slučaju kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom 
postupku, vrijeme putovanja radnika koji nemaju stalno mjesto rada koje se nalazi između njihova 
mjesta stanovanja i klijenata koje je odredio poslodavac treba smatrati radnim vremenom, s obzirom 
na to da su ti radnici, iako imaju određenu razinu slobode tijekom putovanja, ipak obvezni djelovati 
prema posebnim uputama poslodavca. 
89. Stoga na temelju tumačenja presedana Suda, s gledišta teleološkog tumačenja na koje sam već više 
puta uputio, zaključujem da je intenzitet ograničenja koja proizlaze iz toga što je radnik obvezan 
poslodavčevim uputama, konkretno, vremenom u kojem se treba odazvati na poziv, odlučujući 
čimbenik za kvalifikaciju pripravnosti. 
90. Vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv odlučujućije čimbenik zato što na objektivan i 
nedvosmislen način izravno utječe na radnikovu slobodu da se posveti svojim interesima i u biti da se 
odmara: rok od nekoliko minuta u kojem se treba odazvati pozivu ne dopušta mu nikakvo planiranje 
svojeg vremena odmora iako je to planiranje prilagodljivo. 
35 U tom smislu i V. Leccese, „Il diritto del lavoro europeo: l’orario di lavoro. Un focus sulla giurisprudenza della Corte di giustizia”, 2016 ., str. 7., 
neobjavljeno, koliko mi je poznato, ali dostupno 
nahttp://giustizia.lazio.it/appello.it/form_conv_dida ttico/Leccese%20-%20Diritto%20lavoro%20europeo%20e%20orario%20lavoroLECCESE.pdf, 
prema kojem je „nedvojbeno da prekretnicu cijele rasprave predstavlja upravo jedna teleološka prosudba koja s obzirom na cilj direktive dovodi 
u pitanje značenje odgovarajućeg odmora koji se omogućuje radniku”. 
36 Vidjeti rješenje od 4. ožujka 2011 ., Grigore (C-258/10, neobjavljeno, EU:C:2011 :122, t. 68.). 
37 Vidjeti presudu od 10. rujna 2015 ., Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C-266/14, EU:C:2015 :578). 
ECLI:EU:C:2020 :797 12 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
91. Suprotno tomu, razumno vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv radniku dopušta da se 
tijekom pripravnosti posveti drugim aktivnostima iako je svjestan da ga se može pozvati na obavljanje 
službe. 
92. Prema mojem mišljenju, vrijeme odaziva utječe i na mjesto na kojem se radnik treba nalaziti 
tijekom pripravnosti 38:očito je da vrlo kratko vrijeme odaziva zahtijeva da radnik tijekom pripravnosti 
boravi u određenom zemljopisnom području koje u biti određuje poslodavac 39. Odnosno, tim 
elementom se značajno ograničava i radnikova sloboda kretanja, čak i ako se od njega ne zahtijeva da 
boravi na određenom mjestu, ali se od njega zahtijeva da se u kratkom roku odazove na poziv. 
93. Stoga smatram da mjesto na kojem se radnik nalazi tijekom pripravnosti nema toliko ključnu ulogu 
za kvalifikaciju pripravnosti kao vremena odmora ili rada , koliko to ima ograničenje slobode kretanja 
samog radnika koje proizlazi iz vremena u kojem se treba odazvati na poziv. 
94. Naime, u pogledu ograničenja za radnika ne mogu uočiti velike razlike između situacije u kojoj je 
on tijekom pripravnosti obvezan ostati u svojem domu i situacije u kojoj nema tu obvezu, ali se treba 
u osobito kratkom roku odazvati na poziv. 
95. Stoga kao što se to prethodno navodi, prema mojem mišljenju intenzitet ograničenja koja proizlaze 
iz toga što je radnik obvezan poslodavčevim uputama odlučujućije čimbenik za kvalifikaciju 
pripravnosti kao rada ili odmora. Ograničenja koja proizlaze iz te obveze mogu biti različita, ali prije 
svega odlučujućim treba smatrati vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv. 
96. Zahtjev da pripravnost treba provesti na određenom mjestu može imati određenu ulogu 
pokazatelja navedenog intenziteta podvrgavanja radnika poslodavčevim uputama, samo u jednoj 
ukupnoj procjeni. 
97. Čak i kad bi se situacija ispitala s poslodavčeva gledišta, mogućnost da se u bilo kojem trenutku 
stupi u kontakt s radnikom na temelju prijenosnih elektroničkih sredstava (mobilnih telefona, tableta, 
prijenosnih računala) čini manje opravdanim i shvatljivim to da poslodavac zahtijeva da tijekom 
pripravnosti radnik bude fizički prisutan na mjestu koje je on odredio. Ono što je poslodavcu od 
primarne važnosti jest vremensko razdoblje unutar kojeg radnik, neovisno o tome gdje se nalazi, treba 
moći doći do mjesta koje mu je odredio poslodavac. 
98. Nakon što se odredio odlučujući čimbenik za kvalifikaciju dežurstva kao rada ili odmora, 
nacionalnim sudovima treba pružiti određene dodatne kriterije kojima će se koristiti kada glavno 
ograničenje, odnosno vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv, nije toliko očito kratko da 
onemogućuje radnikov stvarni odmor. 
99. Naime, kad je vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv očito kratko, odnosno ograničeno na 
nekoliko minuta, smatram da je to dovoljno kako bi se pripravnost kvalificirala kao radno vrijeme a da 
pritom nisu potrebna dodatna utvrđenja s obzirom na prethodno navedena razmatranja: radnikova 
sloboda kretanja u ovom je slučaju toliko ograničena da treba smatrati da je i mjesto na kojem se 
treba nalaziti ograničeno poslodavčevim zahtjevima. 
38 Obveza odaziva na poziv u vrlo kratkom roku „ograničava slobodu radnika da upravlja svojim vremenom. Za aktivnosti radnika to 
podrazumijeva zemljopisna i vremenska ograničenja”; vidjeti L. Mitrus, „Potential implications of the Matzak judgment (quality of rest time, 
right to disconnect)”,u European Labour Law Journal, 2019 ., str. 391. 
39 A. Frankart i M. Glorieux, Temp s de garde: regards rétrospectifs et prospectifs à la lumière des développeme nts européens, La loi sur le travail 
-40 ans d’application de la loi du 16 mars 1971 (sous la coordination scientifique de S. Gilson et L. Dear), Anthémis, Limal, 2011 ., str. 374. 
ECLI:EU:C:2020 :797 13 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
100. Međutim, u slučaju kao što je onaj o kojem je ovdje riječ, u kojem je vrijeme u kojem se treba 
odazvati na poziv kratko, ali nije takvo da gotovo potpuno ograničava radnikovo pravo slobodnog 
odabira mjesta na kojem će provesti pripravnost, mogu pomoći dodatni kriteriji koje treba razmatrati 
zajedno, pri čemu je potrebno posvetiti pozornost ukupnom učinku koji svi uvjeti provedbe u sustavu 
pripravnosti mogu imati na radnikov odmor: odnosno, sprečavaju li ukupno uvedena ograničenja 
radnika u tome da se posveti svojim osobnim i obiteljskim interesima i njegovu slobodu odlaska s 
radnog mjesta ili su takva da navedeno gotovo potpuno onemogućuju? Naime, uobičajeno je da 
pripravnost propisuje određena ograničenja radnikove slobode; cilj prava Unije jest taj da se izbjegne 
da ta ograničenja budu toliko invazivna da radniku ne dopuštaju stvarni odmor. 
101. U tom smislu smatram da treba posvetiti pažnju tomu je li radnikov odmor stvaran. Međutim, 
oprezniji sam prilikom korištenja kriterija, koji je također predložen kao obvezujući 40, „kvalitete 
vremena” koje radnik provodi tijekom pripravnosti. Naime, smatram da bi se takav kriterij mogao 
pokazati previše subjektivnim i stoga dovesti do toga da ga nacionalni sudovi različito tumačeis 
obzirom na različite osjetljivosti pojedinih država članica, što ne bi koristilo pravnoj sigurnosti. 
102. U pisanim očitovanjima i na raspravi, stranke koje su sudjelovale na raspravi 41 predložile su brojne 
kriterije koji podrazumijevaju ograničenja o kojima može ovisiti kvalifikacija pripravnosti kao rada ili 
odmora: postojanje ili nepostojanje obveze odaziva na poziv; radnikov diskrecijski prostor s obzirom 
na taj poziv (mogućnost intervencije na daljinu, mogućnost da ga zamijeni drugi radnik); predviđanje 
sankcija zbog izostanka intervencije ili kašnjenja prilikom odaziva; razina hitnosti intervencije, razina 
radnikove odgovornosti, posebna obilježja zanimanja, udaljenost koju treba prijeći između mjesta na 
kojem se radnik nalazi i mjesta na kojem radnik preuzima dužnost, zemljopisna ograničenja koja 
mogu usporiti putovanje do mjesta rada , potreba nošenja radne odjeće, dostupnost službenog vozila. 
103. Tim kriterijima treba dodati i kriterij opravdanog očekivanja poziva u službu, koji je predmet 
drugog prethodnog pitanja u ovom predmetu, za koji se čini da upućuje na utjecaj učestalosti 
intervencija na prirodu stvarnog vremena odmora tijekom pripravnosti. 
104. Prema mojem mišljenju Sud treba samo utvrditi opće i objektivne kriterije a da pritom ne ulazi 
previše u pojedinosti posebnih situacija i da umjesto toga nacionalnim sudovima prepusti ocjenu svih 
činjeničnih okolnosti. 
105. Smatram da bi se mogli samo prikazati primjerom određeni dodatni kriteriji koji se upotrebljavaju 
u dvojbenim slučajevima kao što je to prethodno navedeno, koji se ipak mogu pripisati izvršavanju 
poslodavčevih upravljačkih ovlasti, i povezanom stanju radnikove ovisnosti kao slabije strane odnosa, a 
to nisu kriteriji koji proizlaze iz objektivnih situacija izvan poslodavčeva područja kontrole. 
106. Stoga bih isključio to da predmet ocjene mogu biti okolnosti kao što je udaljenost koju treba 
prijeći kako bi se došlo do mjesta na kojem se izvršavaju radne obveze (osim ako je ono različito od 
mjesta boravišta i stoga ne ovisi o posebnoj poslodavčevoj volji) ili zemljopisna ograničenja koja 
također, kao što se to navodi, ne ovise o poslodavcu. 
107. Osim toga, isključio bih to da se osobita važnost prida razini odgovornosti i posebnim dužnostima 
koje se izvršavaju: pripravnost je način organizacije rada koji se prepušta poslodavčevim upravljačkim 
ovlastima. Odaziv na poziv za radnika predstavlja ispunjavanje radne obveze za koju treba upotrijebiti 
dužnu pažnju. Stoga smatram da radnik treba ispuniti radnu obvezu u korist poduzeća s istom 
40 Vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Matzak (C-518/15, EU:C:2017 :619, t. 57.). 
41 Tijekom zajedničke rasprave s predmetom C-344/19 
ECLI:EU:C:2020 :797 14 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
pažnjom i to neovisno o zadaćama koje obavlja i razini odgovornosti. Naime, bilo bi teško provesti 
objektivnu procjenu interesa poduzeća zato što ono što se nekome čini manje važnim, za nekog 
drugog može biti vrlo važno. Isti zaključak vrijedi i za kriterij razine hitnosti intervencije i za prirodu i 
relevantnost interesa koji su uključeni u aktivnost koja se obavlja. 
108. Točno je da se stupanj psihološkog pritiska na radnika može razlikovati ovisno o razini 
odgovornosti, ali smatram da je to previše subjektivan element da bude od važnosti za kvalifikaciju. 
109. Prema mojem mišljenju, različita je situacija u odnosu na određene kriterije koji se odnose na 
okolnosti o kojima odlučuje poslodavac: primjerice, radnikov diskrecijski prostor s obzirom na taj 
poziv može se upotrijebiti kao dodatan kriterij i u slučaju u kojem postoji određena fleksibilnost u 
pogledu vremena odaziva na poziv i u slučaju u kojem postoji mogućnost intervencije na daljinu i da 
se ne dolazi na mjesto rada , kao i u slučaju u kojem se radnik može osloniti na to da ga može 
zamijeniti drugi radnik koji se već nalazi na mjestu rada ili koji do tog mjesta može lakšedoći. 
110. Isto vrijedi i za posljedice koje se predviđaju u pogledu kašnjenja ili izostanka dolaska na 
intervenciju u slučaju poziva tijekom pripravnosti. 
111. Kao štose toveć navodi, odaziv na poziv u slučaju pripravnosti za radnika predstavlja 
ispunjavanje radne obveze. Međutim, poslodavac može predvidjeti više ili manje značajne posljedice za 
slučaj neispunjavanja obveza. Činjenica da se izričito ne predviđaju sankcije za neispunjavanje ili 
kašnjenje s ispunjavanjem obveze, kao i opseg sankcija koje se eventualno predviđaju, mogu biti 
relevantni prilikom kvalifikacije pripravnosti. 
112. Čak i okolnosti za koje se čini da su manje važne, kao što su one iz ovog predmeta, odnosno, 
potreba nošenja tehničke radne odjeće i dostupnost službenog vozila kojim se dolazi do mjesta 
intervencije, mogu biti relevantne prilikom kvalifikacije pripravnosti, osobito u pogledu procjene toga 
je li vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv primjereno. 
113. Kao što se to navodi u točkama 77. do 79. ovog mišljenja, ako radnik raspolaže relativno kratkim 
rokom u kojem treba odgovoriti na upošljavanje u okviru službe tijekom stalne pripravnosti i ako 
poslodavac odredi da u istom vremenskom roku odjene specifičnu odjeću koja zahtijeva osobito dugo 
vrijeme odijevanja, ta okolnost može utjecati na navedenu procjenu primjerenosti. 
114. Suprotno tomu, isto tako činjenica da je poslodavac stavio na raspolaganje službeno vozilo kojim 
u slučaju poziva treba doći do mjesta intervencije i kojim se hipotetski može odstupiti od određenih 
pravila u cestovnom prometu s obzirom na važnost interesa koji su obuhvaćeni intervencijom, može 
utjecati na procjenu prikladnosti s obzirom na pojednostavnjenja, i stoga dovesti do toga da se smatra 
da je primjereno čak i vrijeme odaziva za koje bi se smatralo da nije prikladno za omogućavanje 
stvarnog odmora kad ne bi postojala ta okolnost. 
115. Druga okolnost o kojoj također odlučuje poslodavac i za koju smatram da u dvojbenim 
slučajevima može utjecati na kvalifikaciju stalne pripravnosti, odnosi se na vrijeme odvijanja i trajanje 
pripravnosti. Naime, ako se pripravnost često odvija noću ili blagdanima ili ako traje osobito dugo, 
veća je njezina razina otegotnosti za radnika nego kad se odvija danju ili radnim danima. 
116. Naposljetku, što se tiče okolnosti koja se odnosi na vjerojatnost učestalosti intervencija koja je, 
kao što se to navodi, poseban predmet drugog prethodnog pitanja u ovom predmetu, prema mojem 
mišljenju ona može biti obuhvaćena okolnostima koje se ocjenjuju u dvojbenim slučajevima, ali da ne 
postoji bilo kakav automatizam: rijetka učestalost intervencija ne omogućuje kvalifikaciju stalne 
pripravnosti kao odmora, kao što ni česta učestalost ne omogućuje da se stalna pripravnost smatra 
radnim vremenom. 
ECLI:EU:C:2020 :797 15 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
117. Element koji može biti relevantan u ukupnoj ocjeni jest taj može li i u kojoj mjeri radnik tijekom 
dežurstva u pravilu očekivati poziv za obavljanje dužnosti 42. 
118. Kao što se to navodi, ta je okolnost barem djelomično u poslodavčevim upravljačkim ovlastima 
koji u svojoj poslovnoj organizaciji može procijeniti potrebe za intervencijom. 
119. Ako se intervencije često ponavljaju tijekom pripravnosti, radnikovo sudjelovanje toliko je 
značajno da gotovo potpuno ograničava njegovu mogućnost planiranja slobodnog vremena tijekom tih 
razdoblja i, zajedno s uvjetom kratkog roka u kojem se treba odazvati na poziv, može ozbiljno ugroziti 
djelotvornost njegova odmora. 
120. Na temelju prethodno navedenih kriterija, nakon što ispitaju okolnosti konkretnog slučaja 
pristupom čiji je cilj uzimanje u obzir ukupnog učinka koji svi uvjeti provedbe u sustavu dežurstva 
mogu imati na djelotvornost radnikova odmora, nacionalni sudovi trebaju kvalificirati vrijeme koje je 
radnik proveo u pripravnosti kao radno vrijeme ili kao vrijeme odmora. Ti sudovi konkretno trebaju 
utvrditi je li u pravilu vrijeme provedeno na taj način vrijeme odmora, ili je zbog osobito strogih 
ograničenja koja je uveo poslodavac to vrijeme izgubilo svoja prirodna obilježja kako bi se pretvorilo u 
radno vrijeme. 
IV. Zaključak 
121. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja suda koji je uputio 
zahtjev odgovori na sljedećinačin: 
„1. Članak 2. Direktive 2003 /88 treba tumačiti na način da je za kvalifikaciju sati dežurstva kao radnog 
vremena ili vremena odmora odlučujući čimbenik intenzitet ograničenja koja proizlaze iz toga što 
je radnik obvezan poslodavčevim uputama, konkretno, vremenom u kojem se treba odazvati na 
poziv. 
U slučaju u kojem je vrijeme u kojem se treba odazvati na poziv kratko, ali nije takvo da u 
potpunosti ograničava radnikovo pravo slobodnog odabira mjesta na kojem će provesti 
pripravnost, mogu pomoći dodatni indikativni elementi koje treba razmatrati zajedno, pri čemu je 
potrebno posvetiti pozornost ukupnom učinku koji svi uvjeti provedbe u sustavu stalne 
pripravnosti mogu imati na radnikov odmor. 
Ti se elementi trebaju moći pripisati izvršavanju poslodavčevih upravljačkih ovlasti i povezanom 
stanju radnikove ovisnosti kao slabije strane odnosa i to nisu kriteriji koji proizlaze iz objektivnih 
situacija izvan poslodavčeva područja kontrole. 
Primjerice, ti elementi mogu obuhvaćati radnikov diskrecijski prostor s obzirom na taj poziv, 
posljedice koje se predviđaju u slučaju kašnjenja ili izostanka dolaska na intervenciju u slučaju 
poziva, potrebu nošenja tehničke radne odjeće, dostupnost službenog vozila kojim se dolazi do 
mjesta intervencije, vrijeme odvijanja i trajanje pripravnosti, vjerojatnost učestalosti intervencija. 
U okolnostima ovog slučaja stalne pripravnosti vatrogasca koji je obvezan doći do granice grada 
svojeg područja djelovanja u radnoj odjeći i u interventnom vozilu u roku od 20 minuta, u roku 
odaziva koji nije očito kratak, ali jasno je da ne može osigurati stvarni radnikov odmor, iako ne 
postoje točna ograničenja mjesta boravka koja je odredio poslodavac, mogu se kvalificirati kao 
„radno vrijeme” u slučaju da činjenična utvrđenja nacionalnog suda potvrde postojanje određenih 
indikativnih elemenata koji su, zajedno s vremenom odaziva, takvi da radniku ne osiguravaju 
stvarni odmor. 
42 Tako navodi finska vlada u svojim pisanim očitovanjima (t. 22.). 
ECLI:EU:C:2020 :797 16 
MIŠLJENJE G. PITRUZZELLE – PREDMET C-580/19  
STADT OFFENBACH AM MAIN (PRIPRAVNOST U UDALJENOM MJESTU)  
2. Pojam „radnog vremena” iz članka 2. Direktive 2003 /88 treba tumačiti na način da je također 
potrebno uzeti u obzir i to je li moguće predvidjeti i kolika je učestalost toga da će se tijekom 
dežurstva od radnika zatražiti da intervenira na poziv iako to treba uzeti u obzir tako da ne 
postoji bilo kakav automatizam, nego samo kao dodatni kriterij. Naime, česte intervencije tijekom 
pripravnosti mogu dovesti do toga da je radnikovo sudjelovanje toliko značajno da gotovo potpuno 
ograničava njegovu mogućnost planiranja slobodnog vremena tijekom tih razdoblja i, zajedno s 
uvjetom kratkog roka u kojem se treba odazvati na poziv, može ozbiljno ugroziti djelotvornost 
njegova odmora. 
ECLI:EU:C:2020 :797 17