29

U tom je kontekstu Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Vrhovni sud Litve) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Ulazi li, s obzirom na okolnosti predmeta u glavnom postupku, transakcija in‑house u područje primjene Direktive 2004/18 ili Direktive 2014/24 ako su postupci radi sklapanja sporne transakcije in‑house, među ostalim upravni postupci, pokrenuti u trenutku kada je Direktiva 2004/18 još uvijek bila na snazi, ali je sam ugovor sklopljen 19. svibnja 2016., nakon što je navedena direktiva bila stavljena izvan snage? 2. Pod pretpostavkom da transakcije in‑house ulaze u područje primjene Direktive 2004/18: (a) Treba li članak 1. stavak 2. točku (a) te direktive (ali ne samo nju), uzimajući u obzir sudsku praksu Suda, među ostalim presude od 18. studenoga 1999., Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562), […] od 18. siječnja 2007., Auroux i dr. (C‑220/05, EU:C:2007:31) i […] od 6. travnja 2006., ANAV (C‑410/04, EU:C:2006:237), razumjeti i tumačiti na način da pojam transakcija in‑house ulazi u područje primjene prava Unije i da nacionalno pravo država članica ne utječe na sadržaj i primjenu tog pojma, među ostalim, ograničavanjem sklapanja takvih transakcija, primjerice, uvjetovanjem da se ugovorima o javnoj nabavi ne može osigurati kvaliteta, dostupnost i kontinuitet usluga koje se pružaju? (b) Ako je odgovor na [drugo] pitanje [točku (a)] niječan, to jest ako pojam transakcija in‑house ulazi, djelomično ili potpuno, u područje primjene prava država članica, treba li navedenu odredbu Direktive 2004/18 tumačiti na način da države članice imaju diskrecijsko pravo uvesti ograničenja ili dodatne uvjete za sklapanje transakcija in‑house (u usporedbi s pravom Unije i sudskom praksom Suda kojom se tumači to pravo), ali pod uvjetom da se tim diskrecijskim pravom mogu koristiti samo kroz donošenje preciznih i jasnih odredbi pozitivnog prava javne nabave? 3. Pod pretpostavkom da transakcije in‑house ulaze u područje primjene Direktive 2014/24: (a) Treba li odredbe članka 1. stavka 4. i članka 12. te direktive i odredbe članka 36. Povelje, bilo zajedno ili pojedinačno (ali ne samo njih), uzimajući u obzir sudsku praksu Suda, među ostalim presude od 18. studenoga 1999., Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562), […] od 18. siječnja 2007., Auroux i dr. (C‑220/05, EU:C:2007:31) i […] od 6. travnja 2006., ANAV (C‑410/04, EU:C:2006:237), razumjeti i tumačiti na način da pojam transakcija in‑house ulazi u područje primjene prava Unije i da nacionalno pravo država članica ne utječe na sadržaj i primjenu tog pojma, među ostalim, ograničavanjem sklapanja takvih transakcija, primjerice uvjetovanjem da se ugovorima o javnoj nabavi ne može osigurati kvaliteta, dostupnost i kontinuitet usluga koje se pružaju? (b) Ako je odgovor na [treće] pitanje [točku (a)] niječan, to jest ako pojam transakcija in‑house ulazi, djelomično ili potpuno, u područje primjene prava država članica, treba li navedene odredbe Direktive 2014/24 tumačiti na način da države članice imaju diskrecijsko pravo uvesti ograničenja ili dodatne uvjete za sklapanje transakcija in‑house (u usporedbi s pravom Unije i sudskom praksom Suda kojom se tumači to pravo), ali pod uvjetom da se tim diskrecijskim pravom mogu koristiti samo kroz donošenje preciznih i jasnih odredbi pozitivnog prava javne nabave? 4. Bez obzira na to koja se direktiva primjenjuje na spornu transakciju in‑house, trebaju li se načela jednakosti i nediskriminacije dobavljača u javnoj nabavi i transparentnosti (članak 2. Direktive 2004/18 i članak 18. Direktive 2014/24), opća zabrana diskriminacije na temelju državljanstva (članak 18. UFEU‑a), sloboda poslovnog nastana (članak 49. UFEU‑a), sloboda pružanja usluga (članak 56. UFEU‑a), mogućnost dodjeljivanja isključivih prava poduzetnicima (članak 106. UFEU‑a) i sudska praksa Suda (presude [od 18. studenoga 1999., Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562); od 6. travnja 2006., ANAV, C‑410/04, EU:C:2006:237; od 10. rujna 2009., Sea, C‑573/07, EU:C:2009:532; od 8. prosinca 2016., Undis Servizi, C‑553/15, EU:C:2016:935] i u drugim predmetima) razumjeti i tumačiti na način da je transakcija in‑house – koju je sklopio javni naručitelj sa subjektom pravno odvojenim od tog javnog naručitelja, ako javni naručitelj kontrolira taj subjekt na sličan način na koji kontrolira svoje poslovne jedinice i ako se glavnina aktivnosti tog subjekta sastoji u obavljanju aktivnosti u korist javnog naručitelja, – sama po sebi zakonita i, među ostalim, ne krši pravo drugih gospodarskih subjekata na pošteno tržišno natjecanje, ne diskriminira te druge gospodarske subjekte i ne dodjeljuje povlastice subjektu pod kontrolom s kojim je sklopljena transakcija in‑house?”