9

Nakon što je zaključio da odluke o odbijanju žalbi nemaju autonoman sadržaj i da bi, slijedom toga, tužbe trebalo smatrati usmjerenima samo protiv drugih prijedloga (točke 32. i 33. pobijane presude), Službenički sud ispitao je dopuštenost tužbe koju Komisija osporava i zaključio da je ona dopuštena. Tekst točaka 37. do 55. pobijane presude, u kojima je riječ o tom pitanju, glasi: „37. Valja prije svega podsjetiti da je cilj sustava prijenosa prava na mirovinu, kako je predviđen u članku 11. stavku 2. Priloga VIII. Pravilniku, koji omogućuje usklađeno djelovanje između nacionalnih sustava i mirovinskog sustava Unije, olakšati prelazak nacionalnih, javnih ili privatnih, kao i međunarodnih zaposlenika u službu Unije i osigurati Uniji najbolju mogućnost izbora kvalificiranog osoblja koje već ima prikladno radno iskustvo (rješenje Suda od 9. srpnja 2010., Ricci, C‑286/09 i C‑287/09, t. 28. i navedena sudska praksa). 38. U tom kontekstu prvostupanjski sud posebno je bio u prilici navesti da su prijedlozi za priznanje godina mirovinskog staža koje se prenose na temelju sporazuma s dužnosnikom ‚odluke’ s dvostrukim učinkom: s jedne strane, da se očuvaju mirovinska prava stečena u nacionalnom sustavu mirovinskog osiguranja u korist predmetnog dužnosnika i u skladu s pravnim sustavom iz kojeg potječu i, s druge strane, da se u pravnom sustavu Unije, pod pretpostavkom da se ostvare određeni dodatni uvjeti, osigura da se ta prava uračunaju u mirovinski sustav Unije (presuda prvostupanjskog suda od 18. prosinca 2008., Belgija i Komisija/Genette, T‑90/07 P i T‑99/07 P, t. 91. i navedena sudska praksa). 39. Također, Službenički je sud već presudio da su prijedlozi za priznanje godina mirovinskog staža jednostrani akti, ne traže da nadležna institucija donese neku drugu mjeru i nanose štetu zainteresiranom dužnosniku. U suprotnom, ti se akti kao takvi ne bi mogli pobijati u sporu ili bi se protiv njih mogla podnijeti žalba i tužba, ali samo nakon donošenja daljnje odluke glede koje nije određen rok donošenja i koju donosi drugo tijelo, a ne AIPN. Ta analiza ne bi poštovala dužnosnikova prava na djelotvornu sudsku zaštitu ni zahtjeve pravne sigurnosti koji su sadržani u pravilima Pravilnika koja se odnose na rokove (rješenje Službeničkog suda od 10. listopada 2007., Pouzol/Revizorski sud, F‑17/07, t. 52. i 53.). 40. Konačno, takvo je pravno stajalište također potvrđeno u presudi Službeničkog suda od 11. prosinca 2012., Cocchi i Falcione/Komisija (F‑122/10, protiv koje je podnesena žalba povodom koje se vodi postupak trenutačno u tijeku pred Općim sudom, predmet T‑103/13 P, t. 37. do 39.) u kojoj je Službenički sud presudio da je prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža akt koji je nanio štetu dužnosniku na kojeg se odnosi. 41. Na kraju, iz sudske prakse navedene u točkama 38. do 40. ove presude proizlazi da je prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža, koji nadležne službe Komisije dostavljaju na suglasnost dužnosniku u okviru upravnog postupka koji se sastoji od više stadija opisanih u točki 35. ove presude, jednostrani akt koji se može odvojiti od postupovnog okvira u kojemu je nastao i koji je donesen na temelju pripadajuće ovlasti dodijeljene instituciji na temelju zakona, s obzirom na to da neposredno proizlazi iz pojedinačnog prava koje je na temelju članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku dano dužnosnicima ili službenicima prilikom njihova stupanja u službu Unije. 42. Izvršenje te pripadajuće ovlasti zapravo obvezuje Komisiju da donese prijedlog za priznanje mirovinskog staža na temelju relevantnih podataka koje je dužna pribaviti od nacionalnih ili međunarodnih tijela, i to u okviru usklađenog djelovanja i lojalne suradnje međunarodnih tijela i njezinih službi. Stoga se ne može smatrati da takvim prijedlogom za priznanje godina mirovinskog staža službe institucije izražavaju „običnu namjeru“ izvješćivanja predmetnog dužnosnika kako bi dobile njegov pristanak kao i uplatu kapitalizirane vrijednosti koja omogućuje da se pristupi priznanju mirovinskog staža. Suprotno tome, takav prijedlog predstavlja nužan angažman institucije da pristupi pravilnom i stvarnom izvršenju prava na prijenos mirovinskih prava dužnosnika kojim se on koristi podnoseći zahtjev za prijenos. Prijenos kapitalizirane vrijednosti u mirovinski sustav Unije u odnosu na njega predstavlja izvršenje različite obveze nacionalnih ili međunarodnih tijela, što je nužno za dovršetak cjelokupnog postupka prijenosa mirovinskih prava u mirovinski sustav Unije. 43. Također, izvršavanje ovlasti koja je vezana za cilj provedbe članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku obvezuje Komisiju da primijeni svu potrebnu pažnju kako bi se omogućilo dužnosniku koji je podnio zahtjev za provedbu članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku da izrazi svoj pristanak u odnosu na prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža s punim poznavanjem slučaja kako u odnosu na elemente koji su potrebni za obračun i utvrđenje broja godina mirovinskog staža koje će mu se priznati tako i u odnosu na pravila koja su na snazi ‚u vrijeme podnošenja zahtjeva za prijenos’ i koja uređuju načine obračuna, kako to proizlazi iz izričaja članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku, koji predviđa da institucija za koju dužnosnik radi ‚na određeno vrijeme’, na temelju općih provedbenih odredbi, uzimajući u obzir osnovnu plaću, dob dužnosnika te devizni tečaj na datum podnošenja zahtjeva za prijenos, utvrđuje ‚broj godina mirovinskog staža’. 44. Iz svega prethodno navedenog proizlazi da je prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža akt koji nanosi štetu dužnosniku koji je podnio zahtjev za prijenos svojih mirovinskih prava. 45. Takav je zaključak također u skladu s navodima izloženima dalje u tekstu. 46. Kao prvo, potvrđujući raniju praksu koja je izražena u tekstu prijedloga za priznanje godina mirovinskog staža, OPO iz 2011. u članku 8. sada izrijekom predviđa da je jednom izražen dužnosnikov pristanak u odnosu na prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža ‚neopoziv’. Neopozivost jednom danog dužnosnikova pristanka opravdana je samo ako je Komisija, sa svoje strane, pružila zainteresiranoj osobi prijedlog čiji je sadržaj obračunat i sastavljen s potrebnom pažnjom i koji obvezuje Komisiju u tom smislu da u slučaju dužnosnikova pristanka po toj osnovi postupa u postupku prijenosa. 47. Kao drugo, prijedlog za priznanje godina mirovinskog staža u načelu se izrađuje na temelju istog načina obračuna kao i onaj koji se primjenjuje u vrijeme kada je cjelokupna kapitalizirana vrijednost konačno prenesena u sustav mirovinskog osiguranja Unije iz nacionalnih ili međunarodnih mirovinskih fondova iz kojih je nastala. 48. Ako je to slučaj, ono što se najviše može izmijeniti u razdoblju od datuma podnošenja prijedloga za priznanje godina mirovinskog staža do datuma zaprimanja uplate konačno prenesene kapitalizirane vrijednosti jest visina iznosa o kojem se radi, odnosno iznos kapitalizirane vrijednosti koji se može prenijeti ažuriran na stvarni datum podnošenja zahtjeva za prijenos može biti različit od iznosa kapitalizirane vrijednosti na datum kada je stvarno prenesen zbog promjena, primjerice, kamatne stope. I u tom slučaju, koji se odnosi samo na prijenose kapitaliziranih vrijednosti u valutama koje nisu euro, na obje vrijednosti primjenjuje se isti način obračuna. 49. Kao treće, stajalište Komisije da samo odluka o priznanju godina mirovinskog staža koja se donosi nakon zaprimanja uplate prenesene kapitalizirane vrijednosti nanosi štetu predmetnom dužnosniku u suprotnosti je s ciljem upravnog postupka za prijenos prava na mirovinu. Cilj je tog postupka omogućiti predmetnom dužnosniku da odluči, na temelju potpunog poznavanja slučaja i prije konačnog prijenosa kapitalizirane vrijednosti koja odgovara svim njegovim doprinosima u mirovinski sustav Unije, ako je to za njega povoljnije, da kumulira svoja ranija mirovinska prava s onima koja će steći kao dužnosnik Unije ili, suprotno, da zadrži svoja prava u nacionalnom pravnom sustavu (vidjeti gore navedenu presudu Belgija i Komisija/Genette, t. 91.). Stajalište Komisije zapravo bi obvezivalo predmetnog dužnosnika da pobija način na koji su službe Komisije obračunale broj godina mirovinskog staža na koje ima pravo samo nakon što su nacionalni ili međunarodni mirovinski fondovi nastanka konačno prenijeli Komisiji kapitaliziranu vrijednost, što bi praktično poništilo samu bit prava koje je dužnosniku dano na temelju članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku da izabere hoće li prenijeti svoja mirovinska prava ili ih zadržati u nacionalnim ili međunarodnim mirovinskim fondovima u kojima su nastala. 50. Konačno, kao četvrto, nije osnovano, kako to smatra Komisija, da su prijedlozi za priznanje godina mirovinskog staža samo pripremni akti zbog toga što članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku nalaže da se obračun godina mirovinskog staža obavi na temelju ‚prenesene kapitalizirane vrijednosti’. 51. U odnosu na to valja najprije podsjetiti da iz izričaja članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilniku proizlazi da predmetna institucija najprije ‚utvrđuje’ broj godina mirovinskog staža ‚na temelju općih provedbenih odredbi uzimajući u obzir osnovnu plaću i dob dužnosnika te devizni tečaj na datum podnošenja zahtjeva za prijenos’ te da nakon toga tako utvrđen broj godina mirovinskog staža uzima u obzir u okviru mirovinskog sustava Unije ‚na temelju prenesene kapitalizirane vrijednosti’. 52. Taj je izričaj isti kao i oni iz članka 7. OPO‑a iz 2004. i iz članka 7. OPO‑a iz 2011. Izričaji tih članaka zapravo određuju, u njihovom stavku 1., da se broj godina mirovinskog staža koje valja uzeti u obzir obračunava ‚na temelju prenosivog iznosa koji odgovara stečenim pravima […], nakon što se odbije iznos koji predstavlja povećanje vrijednosti od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos do stvarnog datuma prijenosa’. 53. U stavku 2. članka 7. OPO‑a iz 2004. kao i OPO‑a iz 2011. navodi se da se broj godina mirovinskog staža koji valja uzeti u obzir ‚nakon toga obračunava […] na temelju prenesenog iznosa’, u skladu s matematičkom formulom koja je sadržana u prvom podstavku istog stavka. 54. Iz gore navedenih odredbi stoga proizlazi da su prijedlozi za priznanje godina mirovinskog staža obračunati na temelju iznosa koji se može prenijeti na dan zaprimanja zahtjeva, kako ih nacionalna i međunarodna tijela dostavljaju Komisiji, s time da valja odbiti, ako je to slučaj, iznos koji predstavlja povećanje vrijednosti kapitala od datuma zaprimanja zahtjeva do datuma stvarnog prijenosa, i ta novčana razlika ne može biti na teret mirovinskog sustava Unije. 55. Iz svega navedenog proizlazi da su drugi prijedlozi za priznanje godina mirovinskog staža akti koji nanose štetu i da su stoga zahtjevi za poništenje dopušteni.“