ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Kao prvo, što se tiče argumenata finske i njemačke vlade kojima se želi dokazati da se zbog raspodjele nadležnosti oporezivanja dohodaka od nepokretne imovine, koja proizlazi iz Ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, situacija poreznog obveznika koji je uložio u drugoj državi članici razlikuje od situacije poreznog obveznika koji je uložio u državi u kojoj boravi, valja podsjetiti da, u nedostatku mjera za ujednačavanje ili usklađivanje koje donosi Europska unija, države članice ostaju nadležne utvrditi kriterije oporezivanja dohodaka i imovine kako bi, po potrebi putem ugovora, uklonile dvostruko oporezivanje (vidjeti presude od 3. listopada 2006., FKP Scorpio Konzertproduktionen, C‑290/04, Zb., str. I‑9461., t. 54.; od 12. prosinca 2006., Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, Zb., str. I‑11673., t. 52.; od 18. srpnja 2007., Oy AA, C‑231/05, Zb., str. I‑6373., t. 52., kao i gore navedenu presudu Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt, t. 48.).
14

Njegovo zadržavanje u pritvoru bilo je određeno do 25. siječnja 2008. kako bi se osigurao njegov povratak. On je potom pred Verwaltungsgericht Frankfurt am Main podnio zahtjev za izdavanje privremene mjere kojom bi se, među ostalim, obvezalo Bundesrepublik Deutschland da se proglasi odgovornim za razmatranje njegova zahtjeva za azil na temelju članka 3. stavka 2. Uredbe. Navedeni je sud odredio da K. Puid ne smije biti prebačen u Grčku prije 16. siječnja 2008.
1

Svojom tužbom Europska komisija zahtijeva od Suda da: — utvrdi da Veliko Vojvodstvo Luksemburg nije ispunilo svoje obveze koje proizlaze iz članka 260. stavka 1. UFEU‑a ne poduzevši potrebne mjere kako bi postupilo u skladu s presudom Komisija/Luksemburg (C‑452/05) od 23. studenoga 2006.; — naloži Velikom Vojvodstvu Luksemburg plaćanje Komisiji novčane kazne od 11.340 eura po danu kašnjenja izvršenja gore navedene presude Komisija/Luksemburg, računajući od dana dostave presude u ovom predmetu do dana izvršenja gore navedene presude Komisija/Luksemburg; — naloži Velikom Vojvodstvu Luksemburg plaćanje Komisiji dnevnog paušalnog iznosa od 1248 eura, računajući od dana objave gore navedene presude Komisija/Luksemburg do dana objave presude u ovom predmetu ili do dana izvršenja gore navedene presude Komisija/Luksemburg, ako se izvršenje provede ranije, i; — naloži Velikom Vojvodstvu Luksemburg snošenje troškova.
2)

Je li članak 16. stavak 6. točka (c) [CIVA‑e], kako je protumačen u donesenoj presudi (u smislu da pristojba za emitiranje komercijalnog oglašavanja ne čini iznos plaćen u ime i za račun [primatelja] usluga, premda je prenesen na prijelazne račune [...] i namijenjen javnim tijelima, na način da nije isključen iz oporezivog iznosa u svrhu PDV‑a) u skladu s odredbama članka 11. slova A stavka 3. točke (c) [Šeste] direktive [...] (postao članak 79. [prvi podstavak] točka (c) Direktive 2006/112 [...]), i osobito s pojmom ‘iznose koje porezni obveznik prima od kupca, u vidu nadoknade troškova nastalih u ime i za račun kupca, a koje porezni obveznik knjiži u svojim knjigama na prijelaznom računu’?”
2

Zahtjev je upućen u okviru spora između Fruition PO Ltd (u daljnjem tekstu: Fruition) i Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health (u daljnjem tekstu: Ministar) o odluci kojom je zadnje navedeni ukinuo status organizacije proizvođača koji je prvo navedenom bio priznat na temelju Uredbe br. 2200/96.
58

Kada je riječ o svrsi posebne odredbe, Sud je već u više navrata podsjetio da je za usluge koje pružaju putnički agenti i organizatori putovanja karakteristično to što se one u pravilu sastoje od više pruženih usluga, prije svega u obliku prijevoza i smještaja, koje se obavljaju kako unutar tako i izvan teritorija države članice u kojoj poduzetnik ima svoje poslovno sjedište ili poslovnu jedinicu. Primjena općih pravnih pravila o mjestu oporezivanja, poreznoj osnovici i odbitku pretporeza uzrokovala bi zbog brojnosti i mjesta pruženih usluga praktične teškoće za poduzetnike, koje bi mogle predstavljati prepreku u obavljanju njihove aktivnosti. Upravo je zbog prilagođavanja pravila koja se primjenjuju na specifičan karakter te aktivnosti zakonodavac Unije propisao posebnu odredbu za PDV u članku 26. stavcima 2. do 4. Šeste direktive (vidjeti gore navedenu presudu od 12. studenoga 1992., Van Ginkel, C‑163/91, Zb., str. I‑5723., točke 13. do 15.; gore navedenu presudu Madgett i Baldwin, točku 18.; presudu od 19. lipnja 2003., First Choice Holidays, C‑149/01, Zb., str. I‑6289., točke 23. do 25.; presudu od 13. listopada 2005., ISt, C‑200/04, Zb., str. I‑8691., točku 21., te presudu od 9. prosinca 2010., Minerva Kulturreisen, C‑31/10, Zb., str. I‑12889., točke 17. i 18.).
23

Nakon što je u točki 31. pobijane presude naveo da na pitanje je li žalbeno vijeće u spornoj odluci pravilno smatralo da je dokazima koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo Odjelu za poništaje dokazana stvarna uporaba spornog žiga u pogledu proizvoda navedenih u točki 11. te presude valja dati odgovor s obzirom na sva razmatranja navedena u točkama 21. do 30. navedene presude, Opći sud presudio je u točkama 32. do 37. navedene presude kako slijedi: „32. Dokazni elementi, koje je [društvo Centrotherm Systemtechnik] podnijelo Odjelu za poništaje kako bi dokazalo stvarnu uporabu svojeg žiga, u ovom su slučaju izjava pod prisegom njegova upravitelja, četiri računa i četrnaest digitalnih fotografija. 33. Najprije valja utvrditi da iz obrazloženja žalbenog vijeća ne proizlazi da se njegov zaključak koji se odnosi na utvrđivanje stvarne uporabe u pogledu proizvoda navedenih u točki 11. ove presude temelji na izjavi pod prisegom upravitelja [društva Centrotherm Systemtechnik]. Naime, kao što proizlazi iz točaka 26. do 30. [sporne] odluke, žalbeno vijeće upravo je na temelju međupovezanosti dokazne vrijednosti fotografija i dokazne vrijednosti četiriju računa utvrdilo da se žig CENTROTHERM stvarno rabio. Cilj upućivanja iz točaka 27. i 31. [sporne] odluke na navedenu izjavu jest samo istaknuti njezine manjkavosti i nepostojanje dodatnih elemenata kojima bi se potvrdio njezin sadržaj. 34. Iz toga slijedi da valja ispitati može li se na temelju sveobuhvatne ocjene fotografija i četiriju računa zaključiti da se sporni žig stvarno rabio u skladu s načelima uspostavljenima sudskom praksom koja je navedena u točkama 25. do 29. ove presude. 35. U tom pogledu valja istaknuti da, što se tiče četiriju računa, tri računa sadržavaju datum iz srpnja 2006. te se odnose na Dansku, Mađarsku i Slovačku, dok jedan sadržava datum iz siječnja 2007. te se odnosi na Njemačku. Riječ ‚centrotherm’ pojavljuje se u zaglavlju navedenih računa te je popraćena logotipom [društva Centrotherm Systemtechnik] koji sadržava njegov naziv i poštansku adresu. 36. Ti računi dokazuju da je [društvo Centrotherm Systemtechnik] četirima kupcima prodalo više proizvoda za vodoinstalaterske radove (cijevi, naglavci, kompleti za spajanje kotlova, koljena, maske za ispušne sustave) za svotu koja, zajedno s računom iz 2007., iznosi manje od 0,03 % prometa koji je, prema izjavi upravitelja [društva Centrotherm Systemtechnik], ostvaren u 2006. prodajom proizvoda pod žigom CENTROTHERM. 37. Iz toga slijedi da je [društvo Centrotherm Systemtechnik] OHIM‑u podnijelo relativno slabe dokaze o prodaji u odnosu na iznos naveden u izjavi njegova upravitelja. Stoga bi, čak i ako je žalbeno vijeće uzelo u obzir navedenu izjavu, valjalo utvrditi da u spisu nema dovoljno elemenata koji potkrepljuju njezin sadržaj u pogledu vrijednosti prihoda od prodaje. Usto, što se tiče vremenskog aspekta uporabe žiga, navedeni se računi odnose na vrlo kratko, odnosno precizno određeno razdoblje, odnosno na 12., 18. i 21. srpnja 2006. te 9. siječnja 2007.”
38

Što se tiče verzija članka 6. stavka 2. Direktive 2000/78 na drugim jezicima Unije, jasno je da one, kao i verzija na francuskom jeziku citirana u točki 35. ove presude, izričito spominju utvrđivanje starosne dobi za umirovljenje ili stjecanje prava na starosnu ili invalidsku mirovinu, za potrebe sustava socijalne sigurnosti vezanog za rad. Primjerice, verzija spomenute odredbe na španjolskom jeziku sadrži „la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”; verzija ove odredbe na njemačkom jeziku upotrebljava izraze „bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”; verzija predmetne odredbe na engleskom jeziku spominje „the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits”, dok verzija iste odredbe na poljskom jeziku koristi izraze „ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
13

Člankom 18. stavcima 1. do 3. te Uredbe predviđeno je sljedeće: „1. U slučaju kašnjenja u dolasku ili odlasku, željeznički prijevoznik ili upravitelj kolodvora informiraju putnike o situaciji i o procijenjenom vremenu odlaska i procijenjenom vremenu dolaska, čim im te informacije budu na raspolaganju. 2. U slučaju bilo kojeg kašnjenja iz stavka 1., koje je duže od 60 minuta, putnicima se besplatno nudi sljedeće: (a) obroci i osvježavajuća pića, primjereno vremenu čekanja, ako su na raspolaganju na kolodvoru ili u vlaku, ili ih se može razumno nabaviti; (b) hotelski ili drugi smještaj i prijevoz od željezničkog kolodvora do mjesta smještaja, u slučajevima kada je potreban boravak tijekom jedne ili više noći ili kada je potreban dodatan boravak, ako i kada je to fizički moguće; (c) ako je vlak blokiran na tračnicama, prijevoz od vlaka do željezničkog kolodvora, do alternativnog polazišta ili do krajnjeg odredišta, ako i kada je to fizički moguće. 3. Ako se željeznička usluga ne može nastaviti, željeznički prijevoznici u najkraćem mogućem roku organiziraju za putnike alternativne prijevozne usluge. [...]”
43

Što se tiče verzija članka 6. stavka 2. Direktive 2000/78 na drugim jezicima Unije, jasno je da one, kao i verzija na francuskom jeziku citirana u točki 40. ove presude, izričito spominju utvrđivanje starosne dobi za umirovljenje ili za stjecanje prava na starosnu ili invalidsku mirovinu za potrebe sustava socijalne sigurnosti vezanog za rad. Primjerice, verzija spomenute odredbe na španjolskom jeziku govori o „la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, verzija ove odredbe na njemačkom jeziku upotrebljava izraze „bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, verzija predmetne odredbe na engleskom jeziku spominje „the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits”, dok verzija iste odredbe na poljskom jeziku koristi izraze „ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
10

Navedenu odluku Ottica New Line pobijala je pred Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia. Svojom odlukom od 18. ožujka 2010. navedeni sud odbio je predmetnu tužbu, i to nakon što je izuzeo iz primjene članak 1. stavak 1. Regionalnog zakona br.12/2004, uz ocjenu da je isti protivan pravu Unije.
27

Na prvom mjestu, navedeni sud ukazuje na to da primjenom kako nacionalnog prava, to jest prve rečenice članka 4. stavka 1. Zakona o boravku stranaca, tako i prava Unije, u ovom slučaju članka 1. stavka 1. i Priloga I. Uredbi br. 539/2001, L. E. Demirkan mora imati vizu da bi mogla ući na njemačko državno područje. Prema tome, ako bi trebala uživati pravo na ulazak bez vize, to bi bilo moguće isključivo primjenom članka 41. stavka 1. Dodatnog protokola.
39

Kako to proizlazi iz okolnosti sažetih u točkama 18. do 21. ove presude, koje su potvrdili Texdata i austrijska vlada na raspravi, to je društvo osuđeno na plaćanje dviju novčanih kazni koje se odnose na dva odvojena vremenska razdoblja, i to za godine 2008. i 2009. Budući da je Texdata ispunila svoju obvezu objave ubrzo nakon donošenja osporenih rješenja, nije došlo do izricanja više sankcija za ista razdoblja.
25

Opći sud odbio je drugi tužbeni razlog iz sljedećih razloga, navedenih u točkama 53. do 55. pobijane presude: „53. [...] [U] skladu s člankom 51. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, prava nositelja žiga Zajednice proglašavaju se opozvanima ako se žig nije stvarno rabio tijekom pet godina [članak 51., stavak 1., točka (a) Uredbe br. 207/2009], ako zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja žig postane uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran [članak 51., stavak 1., točka (b) Uredbe br. 207/2009] ili ako žig, zbog uporabe od strane njegova nositelja ili uz njegovu suglasnost, može javnost dovesti u zabludu [članak 51., stavak 1., točka (c) Uredbe br. 207/2009]. 54. Iako potonja dva uvjeta označavaju apsolutne razloge za odbijanje, kao što proizlazi iz članka 7. stavka 1. točaka (b) do (d) i (g) Uredbe br. 207/2009, prvi se odnosi na odredbu koja proizlazi iz ispitivanja relativnih razloga za odbijanje, odnosno članak 42. stavak 2. Uredbe br. 207/2009. Stoga valja zaključiti da se na ispitivanje OHIM‑a, koje se odnosi na pitanje stvarne uporabe žiga Zajednice u okviru postupka opoziva, primjenjuje članak 76. stavak 1. in fine Uredbe br. 207/2009, kojim je predviđeno da se to ispitivanje ograničava na činjenice koje su iznijele stranke. 55. Iz toga slijedi da je pretpostavka tužitelja, prema kojoj je OHIM svoje ispitivanje pogrešno ograničio na dokazne elemente koje je podnio tužitelj, pogrešna.”
3

Članak 9. Direktive 2003/87 glasi kako slijedi: „1. Za svako razdoblje iz članka 11. stavaka 1. i 2. svaka država članica izrađuje nacionalni plan u kojem se navodi ukupna količina emisijskih jedinica koje namjerava raspodijeliti za to razdoblje i prijedlog načina raspodjele tih emisijskih jedinica. Plan se temelji na objektivnim i transparentnim kriterijima, uključujući i one navedene u Prilogu III., uzimajući u obzir mišljenje javnosti. Komisija, ne dovodeći u pitanje Ugovor [o EZ‑u], najkasnije do 31. prosinca 2003. daje upute o primjeni kriterija navedenih u Prilogu III. Za razdoblje navedeno u članku 11. stavku 1. plan se objavljuje i o njemu se obavješćuju Komisija i države članice najkasnije do 31. ožujka 2004. Za naredna razdoblja plan se objavljuje, a Komisiju i države članice o njemu se obavješćuje najmanje 18 mjeseci prije početka relevantnog razdoblja. […] 3. U roku od tri mjeseca otkad ju država članica obavijesti o nacionalnom planu raspodjele emisijskih jedinica u skladu sa stavkom 1., Komisija može odbiti plan ili neki dio plana ako on nije usklađen s kriterijima navedenim u Prilogu III. ili u članku 10. Država članica može donijeti odluku u skladu s odredbama članka 11. stavaka 1. ili 2. samo ako Komisija prihvati predložene izmjene. Komisija mora obrazložiti svaku odluku o odbijanju.”
78

Bez obzira na to što je na sudu koji je postavio prethodno pitanje da to provjeri, čini se da iz istih pojašnjenja proizlazi da je odredba iz članka 167. stavka 5. EPK‑a, sukladno kojoj „[u]činak rezerve [iz stavka 2.] traje tijekom cijelog trajanja [odnosnih patenata]”, također bila primjenjiva po analogiji na nacionalne patente, posljedica čega je bila da su nacionalni patent društva Daiichi Sankyo kao i DZP koji proizlazi iz tog patenta bili bez učinka na izum farmaceutskog proizvoda i to bez obzira na patentibilnost farmaceutskih proizvoda počevši od 8. listopada 1992.
1

Schindler Holding Ltd (u daljnjem tekstu: Schindler Holding), Schindler Management AG (u daljnjem tekstu: Schindler Management), Schindler SA (u daljnjem tekstu: Schindler Belgija), Schindler Sàrl (u daljnjem tekstu: Schindler Luksemburg), Schindler Liften BV (u daljnjem tekstu: Schindler Nizozemska) i Schindler Deutschland Holding GmbH (u daljnjem tekstu: Schindler Njemačka) (u daljnjem tekstu, zajedno: grupa Schindler) žalbom zahtijevaju ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 13. srpnja 2011., Schindler Holding i dr. protiv Komisije (T‑138/07, još neobjavljena u Zborniku, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je Opći sud odbio njihov zahtjev za poništenje Odluke Komisije C (2007) 512 final od 21. veljače 2007. koja se odnosi na postupak primjene članka [81. Ugovora o EZ‑u] (predmet COMP/E-1/38.823 – Dizala i pomične stepenice, u daljnjem tekstu: sporna odluka), čiji je sažetak objavljen u Službenom listu Europske unije (SL 2008., C 75, str. 19.), ili, podredno, smanjenje iznosa novčanih kazni koje su im izrečene.
2

Direktiva Vijeća 89/552/EEZ od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba utemeljenih zakonom, uredbom ili upravnim aktom u državama članicama u vezi s obavljanjem aktivnosti televizijskoga emitiranja (SL L 298, str. 23.), kako je izmijenjena i dopunjena Direktivom Europskoga parlamenta i Vijeća 97/36/EZ od 30. lipnja 1997. (SL L 202, str. 60., u daljnjem tekstu: Direktiva 89/552), sadržavala je članak 3.a, umetnut ovom posljednjom Direktivom koji je propisivao: „1. Svaka država članica može poduzeti mjere u skladu s pravom Zajednice kako bi osigurala da televizijski nakladnici pod njezinom nadležnošću ne emitiraju na ekskluzivnoj osnovi događaje koje država članica smatra od velikog značaja za društvo tako da se značajnom dijelu javnosti u toj državi članici uskrati mogućnost praćenja takvih događaja uživo ili u naknadnoj snimci na besplatnoj televiziji. Ako to učini, država članica o kojoj je riječ mora sastaviti popis određenih događaja, nacionalnih ili nenacionalnih, za koje smatra da su od velikog značaja za društvo. To će napraviti na jasan i transparentan način, pravovremeno i učinkovito. Pri tomu je država članica o kojoj je riječ također dužna odrediti bi li ti događaji trebali biti dostupni u cijelosti ili djelomično u prijenosu uživo ili, kada je to potrebno ili prikladno iz objektivnih razloga javnog interesa, u cijelosti ili djelomično u naknadnoj snimci. 2. Države članice moraju odmah obavijestiti Komisiju o svim mjerama koje su poduzele ili koje će poduzeti u skladu sa stavkom 1. U roku od tri mjeseca od dana obavijesti Komisija je dužna provjeriti jesu li te mjere u skladu s pravom Zajednice i dostaviti ih ostalim državama članicama. Ona mora zatražiti mišljenje Odbora osnovanog prema članku 23.a. Dužna je odmah objaviti poduzete mjere u Službenom listu Europskih zajednica te, barem jednom godišnje, konsolidirani popis mjera koje su poduzele države članice. 3. Države članice osiguravaju odgovarajućim sredstvima, u okviru svog zakonodavstva, da televizijski nakladnici pod njihovom nadležnošću ne ostvaruju ekskluzivna prava koja su kupili nakon datuma objave ove Direktive tako da je značajnom dijelu javnosti u drugoj državi članici uskraćena mogućnost praćenja događaja koje je ta druga država članica odredila kao značajne, u skladu s prethodnim stavkom, u cijelosti ili djelomično u prijenosu uživo ili, kada je to potrebno ili prikladno iz objektivnih razloga javnog interesa, u cijelosti ili djelomično u naknadnoj snimci na besplatnoj televiziji, kako je to propisala ta druga država članica u skladu sa stavkom 1.” [neslužbeni prijevod]
16

Sud koji je uputio zahtjev u biti pita mora li se članak 1. stavak 9. drugi podstavak točku (c) Direktive 2004/18 tumačiti u smislu da tijelo, kao što je komora kojom se upravlja na temelju javnog prava, ispunjava: bilo kriterij koji se odnosi na većinsko financiranje od strane javnih vlasti, ukoliko se to tijelo većim dijelom financira članarinama koje uplaćuju njegovi članovi, a čiji iznos to tijelo određuje i ubire na temelju mjerodavnog zakona, koji ga na to ovlašćuje uz pretpostavku da taj zakon ne određuje ni opseg niti detaljna pravila koja se odnose na aktivnosti koje spomenuto tijelo poduzima u okviru ispunjenja svojih zakonskih zadaća koje se financiraju putem članarina; bilo kriterij koji se odnosi na nadzor nad poslovanjem tog tijela od strane javnih vlasti, ako je za donošenje odluke kojom to tijelo određuje iznos navedenih članarina potrebna suglasnost nadzornog tijela.
17

U četiri predmetna spora koji su doveli do predmeta C‑660/11, SNAI – Sindacato Nazionale Agenzie Ippiche SpA intervenirao je podupirući tužbene zahtjeve tuženika, Ministero dell’Interno, u svojstvu državnog koncesionara za prikupljanje oklada i javne igre na sreću i društva koje pruža visokotehnološke telekomunikacijske usluge za prikupljanje i provođenje oklada u konjskim i sportskim utrkama te prognoze rezultata. Stanley International Betting Ltd i Stanleybet Malta ltd. također su intervenirali podupirući tužbene zahtjeve tuženika u sporovima koji su doveli do predmeta C‑8/12.
30

U tim je okolnostima Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Gießen odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „[Pitanja koja se odnose na članak 5. stavak 3. Direktive 2005/36]: 1) Spada li članak 12. stavak 1. Kodeksa liječničke etike [savezne zemlje Hessen] u pravila struke čije nepoštivanje od strane pružatelja usluga omogućuje pokretanje disciplinskog postupka u državi članici domaćinu pred liječničkim tijelom nadležnim za provođenje disciplinskih postupaka zbog teže povrede pravila struke koja je izravno i posebno povezana sa zaštitom zdravlja i sigurnosti potrošača? 2) U slučaju pozitivnog odgovora, vrijedi li to i za slučaj kada operacija koju je izveo pružatelj usluga (u konkretnom slučaju liječnik) ne odgovara ni jednoj tarifnoj oznaci predviđenoj pravilnikom o liječničkoj tarifi države domaćina? 3) Spadaju li odredbe koje zabranjuju svako oglašavanje protivno profesionalnoj etici (odredbe članka 27. stavaka 1. do 3. u vezi s glavom D točkom 13. Kodeksa liječničke etike [savezne zemlje Hessen]) u pravila struke čije nepoštivanje od strane pružatelja usluga omogućuje pokretanje disciplinskog postupka u državi članici domaćinu pred liječničkim tijelom nadležnim za provođenje disciplinskih postupaka zbog teže povrede pravila struke koja je izravno i posebno povezana sa zaštitom zdravlja i sigurnosti potrošača? [Pitanje koje se odnosi na članak 6. prvu rečenicu točku (a) Direktive 2005/36]: 4) Predstavljaju li zakonske izmjene članka 3. stavaka 1. i 3. [Zakona savezne zemlje Hessen o zanimanjima u zdravstvu], donesene u svrhu provedbe Direktive 2005/36, pravilnu provedbu gore navedenih odredaba Direktive, s obzirom na to da propisuju da se mjerodavni etički kodeksi i propisi vezani za disciplinski postupak iz šeste glave [toga Zakona] u cijelosti primjenjuju na pružatelje usluga (u konkretnom slučaju liječnike) koji svoju djelatnost obavljaju privremeno u državi članici domaćinu u okviru slobode pružanja usluga utvrđene člankom 57. UFEU‑a [...]?”