MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

MELCHIORA WATHELETA

od 26. studenoga 2015. ( 1 )

Predmeti C‑613/13 P, C‑609/13 P, C‑625/13 P, C‑636/13 P i C‑644/13 P

Europska komisija

protiv

Keramag Keramische Werke GmbH i dr. (C‑613/13 P)

i

Duravit AG i dr.

protiv

Europske komisije (C‑609/13 P)

i

Villeroy & Boch AG

protiv

Europske komisije (C‑625/13 P)

i

Roca Sanitario SA

protiv

Europske komisije (C‑636/13 P)

i

Villeroy & Boch SAS

protiv

Europske komisije (C‑644/13 P)

„Žalba — Zabranjeni sporazumi — Belgijsko, njemačko, francusko, talijansko, nizozemsko i austrijsko tržište kupaonske opreme — Usklađivanje prodajnih cijena i razmjena osjetljivih poslovnih informacija — Nedosljednost među usporednim presudama Općeg suda — Novčana kazna — Težina povrede — Nediskriminacija“

2. Navedene su se presude odnosile na Odluku Komisije C(2010) 4185 final od 23. lipnja 2010. o postupku primjene članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma [o EGP‑u] ( 8 ) (predmet COMP/39092 – Kupaonska oprema, u daljnjem tekstu: sporna odluka).

3. Komisija je spornom odlukom izrekla novčane kazne u ukupnom iznosu od više od 622 milijuna eura za 17 proizvođača kupaonske opreme zbog njihova sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi prava tržišnog natjecanja u sektoru kupaonske opreme. Komisija smatra da su ti poduzetnici redovito sudjelovali na protutržišnim sastancima u različitim razdobljima između 16. listopada 1992. i 9. studenoga 2004. na sljedećim područjima: Njemačka, Austrija, Belgija, Francuska, Italija i Nizozemska. Komisija je zaključila da su usklađivanje godišnjih povećanja cijena i drugih elemenata određivanja cijena kao i otkrivanje i razmjena osjetljivih poslovnih informacija, koje su vršili ti poduzetnici, predstavljali zabranjeni sporazum. Proizvodi na koje se odnosila ta povreda bili su, prema mišljenju Komisije, sanitarne armature, vrata za kade i dijelovi te sanitarna keramika (u daljnjem tekstu: tri podskupine proizvoda).

4. Različite presude Općeg suda o spornoj odluci dovele su do čak četrnaest žalbi pred Sudom ( 9 ).

5. U skladu sa zahtjevom Suda i kao što je navedeno u točki 1. ovog mišljenja, u ovom ću se mišljenju usredotočiti na dva žalbena razloga koja se nalaze u središtu pet od tih četrnaest žalbi. Tim se dvama žalbenim razlozima dovode u pitanje, s jedne strane, proturječne ocjene iz određenih presuda Općeg suda ( 10 ), i s druge strane, ispravno izvršavanje neograničene nadležnosti Općeg suda ( 11 ). S obzirom na navedeno, jasno je da bi ovo mišljenje također moglo pomoći Sudu u okviru drugih žalbi iz kojih proizlaze slični problemi.

I – Okolnosti spora i sporna odluka

6. Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 26. presude Keramag, u točkama 1. do 25. presude Duravit, u točkama 1. do 19. presude Villeroy & Boch Austria i u točkama 1. do 28. presude Roca Sanitario. One se mogu sažeti kako slijedi.

7. Komisija je u spornoj odluci utvrdila postojanje povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a u sektoru kupaonske opreme.

8. Društvo Masco Corp. i njegova društva kćeri, među kojima i Hansgrohe AG, koji proizvodi sanitarne armature, te Hüppe GmbH, koji proizvodi vrata za kade, 15. srpnja 2004. obavijestili su Komisiju o postojanju zabranjenog sporazuma u sektoru kupaonske opreme te su zatražili oslobađanje od novčanih kazni ( 12 ) ili, podredno, smanjenje iznosa tih novčanih kazni. Komisija je 2. ožujka 2005. donijela uvjetnu odluku o oslobađanju od kazni u korist društva Masco Corp.

9. Komisija je 9. i 10. studenoga 2004. provela nenajavljene pretrage u prostorijama nekoliko društava i nacionalnih stručnih udruženja koja djeluju u sektoru kupaonske opreme. Između 15. studenoga 2005. i 16. svibnja 2006. uputila je zahtjeve za pružanje informacija nekoliko trgovačkih društava i udruženja. U razdoblju od 15. studenoga 2004. do 20. siječnja 2006. određeni je broj poduzetnika zatražio oslobađanje od novčanih kazni ili smanjenje njihova iznosa.

10. Komisija je 26. ožujka 2007. donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku), koja je dostavljena nekoliko poduzetnika, među kojima i žaliteljima u ovim žalbama.

11. Od 12. do 14. studenoga 2007. održano je saslušanje na kojem su sudjelovali ti žalitelji.

12. Komisija je 9. srpnja 2009. nekoliko društava, među kojima i određenim žaliteljima u ovim žalbama, poslala dopis o prikazu činjeničnog stanja, u kojem im je skrenula pozornost na određene dokaze na koje se namjeravala osloniti u donošenju konačne odluke. Između 19. lipnja 2009. i 8. ožujka 2010. Komisija je nekoliko društava uputila zahtjeve za pružanje dodatnih informacija.

13. Komisija je 23. lipnja 2010. donijela spornu odluku.

14. Kako bi odredila iznos novčane kazne izrečene svakom poduzetniku, Komisija se oslonila na Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58., u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2006.). Utvrdila je osnovni iznos novčane kazne, pri čemu je pojasnila da se spomenuti izračun za svakog poduzetnika temeljio na njegovoj prodaji u državi članici pomnoženoj s brojem godina sudjelovanja u utvrđenoj povredi u svakoj državi članici i za podskupinu predmetnog proizvoda, na način da se vodilo računa o tome da određeni poduzetnici obavljaju djelatnosti samo u određenim državama članicama ili samo za jednu (ili dvije) od tri podskupine proizvoda.

A – Novčana kazna društva Keramag i dr.

15. Što se tiče težine povrede, Komisija je utvrdila koeficijent od 15 %, pri čemu je uzela u obzir četiri kriterija, odnosno zajedničke tržišne udjele, narav, zemljopisni doseg i provedbu povrede.

16. Osim koeficijenta množenja na temelju trajanja povrede, Komisija je, kako bi predmetne poduzetnike odvratila od sudjelovanja u tajnim djelovanjima kao što su ona koja su predmet sporne odluke, odlučila povećati i osnovni iznos novčane kazne za 15 %.

17. Nakon što je utvrdila osnovni iznos, Komisija je ispitala postojanje otegotnih ili olakotnih okolnosti koje bi mogle opravdati prilagodbu osnovnog iznosa. Nije ustanovila nijednu otegotnu ili olakotnu okolnost te je, nakon primjene gornje granice od 10 %, utvrdila novčanu kaznu od 57690000 eura izrečenu društvu Keramag Keramische Werke GmbH i dr. (u daljnjem tekstu: Keramag i dr.) (članak 2. stavak 7. sporne odluke).

B – Novčana kazna društva Duravit i dr.

18. Što se tiče težine povrede, Komisija je utvrdila koeficijent od 15 %, pri čemu je uzela u obzir četiri kriterija, odnosno zajedničke tržišne udjele, narav, zemljopisni doseg i provedbu povrede. Osim koeficijenta množenja na temelju trajanja povrede, Komisija je odlučila povećati i osnovni iznos novčane kazne za 15 % kako bi predmetne poduzetnike odvratila od sudjelovanja u tajnim djelovanjima kao što su ona koja su predmet sporne odluke.

19. Nakon što je utvrdila osnovni iznos, Komisija nije ustanovila nijednu otegotnu ili olakotnu okolnost te je, nakon primjene gornje granice od 10 %, utvrdila novčanu kaznu od 29266325 eura izrečenu društvu Duravit i dr. (članak 2. sporne odluke).

C – Novčane kazne društava Villeroy & Boch AG i Villeroy & Boch France

20. Komisija je u članku 1. stavku 1. sporne odluke kaznila društvo Villeroy & Boch AG zbog sudjelovanja u jedinstvenoj povredi od 28. rujna 1994. do 9. studenoga 2004. te njegova društva kćeri Villeroy & Boch Austria GmbH (u daljnjem tekstu: Villeroy & Boch Austria), Villeroy & Boch Belgium i Villeroy i Boch SAS (u daljnjem tekstu: Villeroy & Boch France) zbog njihova sudjelovanja u istoj povredi u razdobljima od najranije 12. listopada 1994. do 9. studenoga 2004.

21. Komisija je u članku 2. stavku 8. sporne odluke izrekla novčane kazne, kao prvo, društvu Villeroy & Boch u iznosu od 54436347 eura, kao drugo, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch Austria u iznosu od 6083604 eura, kao treće, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch Belgium u iznosu od 2942608 eura, te kao četvrto, solidarno društvima Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France u iznosu od 8068441 eura. Ukupni iznos novčanih kazni izrečenih društvu Villeroy & Boch AG i njegovim društvima kćerima stoga je iznosio 71531000 eura.

D – Novčana kazna društva Roca Sanitario

22. Komisija je u članku 1. stavku 3. sporne odluke utvrdila da su društvo Roca Sanitario i njegova dva predmetna društva kćeri povrijedili članak 101. stavak 1. UFEU‑a time što su u Francuskoj i Austriji sudjelovali u trajnom sporazumu ili usklađenom djelovanju u sektoru kupaonske opreme.

23. U skladu s člankom 2. stavkom 4. sporne odluke, Komisija je društvu Roca Sanitario, solidarno s društvom Laufen Austria, izrekla novčanu kaznu od 17700000 eura, te solidarno s društvom Roca France, novčanu kaznu od 6700000 eura. Osim toga, društvu Laufen Austria izrekla je pojedinačnu novčanu kaznu od 14300000 eura na temelju njegova sudjelovanja u povredi tijekom razdoblja prije nego što je društvo Roca Sanitario steklo grupu Laufen.

II – Postupak pred Općim sudom i pobijane presude

A – Keramag i dr.

24. Keramag i dr. podnijeli su 8. rujna 2010. tužbe za poništenje sporne odluke (predmeti T‑379/10 i T‑381/10). U predmetu T‑379/10 pozvali su se na sedam tužbenih razloga, a u predmetu T‑381/10 na devet tužbenih razloga.

25. Opći sud odbio je većinu tužbenih razloga, ali je prihvatio prvi i treći dio trećeg tužbenog razloga društva Keramag i dr. u predmetu T‑381/10 ( 13 ). Opći sud ocijenio je da je Komisija pogrešno smatrala, s jedne strane, da su društva Allia SAS i Produits Céramiques de Touraine SA (PCT) sudjelovala u povredi te, s druge strane, da je društvo Pozzi Ginori u toj povredi sudjelovalo od 10. ožujka 1996. do 14. rujna 2001., iako je sudjelovanje tog potonjeg društva u dovoljnoj mjeri bilo dokazano samo za razdoblje od 14. svibnja 1996. do 9. ožujka 2001., te je poništio predmetni dio članka 1. stavka 1. točke 6. sporne odluke.

26. Što se tiče smanjenja novčanih kazni, Opći sud poništio je članak 2. stavak 7. sporne odluke, pri čemu je uzeo u obzir djelomično prihvaćanje trećeg tužbenog razloga koji su istaknuli društvo Keramag i dr., „u dijelu u kojemu ukupni iznos izrečene novčane kazne […] prelazi 50580701 eura” (točka 2. izreke), što znači smanjenje od 7109299 eura.

B – Društvo Duravit i dr.

27. Duravit i dr. podnijeli su 2. rujna 2010. tužbu za poništenje sporne odluke pozivajući se na devet tužbenih razloga. Cilj je prvih šest tužbenih razloga bio dobiti poništenje sporne odluke, a temeljili su se, prvi, na povredi zahtjeva u području dokazivanja povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a; drugi, s jedne strane, na povredi prava obrane društva Duravit i dr. te, s druge strane, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u zabranjenom sporazumu koji se odnosio na više proizvoda u sektoru kupaonske opreme; treći, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u povredi pravila tržišnog natjecanja u sektoru keramičkih proizvoda u Njemačkoj; četvrti, na pogrešci u ocjeni navodnog sudjelovanja društva Duravit i dr. u usklađivanju cijena u Belgiji i Francuskoj; peti, na pogrešci u ocjeni u pogledu kvalifikacije predmetnih djelovanja kao jedinstvene i trajne povrede te, šesti, na povredi prava na saslušanje zbog trajanja upravnog postupka između saslušanja društva Duravit i dr. i donošenja sporne odluke.

28. Sedmi se tužbeni razlog temeljio na nezakonitosti odredbi članka 23. stavaka 2. i 3. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o EZ‑u (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165.) i Smjernica iz 2006. te je sadržavao dva prigovora nezakonitosti.

29. Cilj je osmog i devetog tužbenog razloga bio dobiti smanjenje iznosa novčane kazne, a temeljili su se, osmi, na neuzimanju u obzir, prilikom utvrđivanja osnovnog iznosa novčane kazne, manje težine njihova sudjelovanja u utvrđenoj povredi u odnosu na težinu sudjelovanja drugih sudionika, i, deveti, na neproporcionalnosti konačnog iznosa novčane kazne koja im je bila izrečena nakon primjene gornje granice od 10 %.

30. Opći sud presudio je u točki 339. presude Duravit da je Komisija počinila pogrešku u ocjeni time što je zaključila da su društvo Duravit i dr. sudjelovali u utvrđenoj povredi na području Italije, Austrije i Nizozemske. Stoga je Opći sud u točkama 352. do 357. svoje presude djelomično prihvatio glavni zahtjev za djelomično poništenje sporne odluke.

31. Što se tiče podrednih zahtjeva za smanjenje iznosa novčane kazne izrečene društvu Duravit i dr., kao prvo, Opći sud odbio je, u točkama 376. i 384. te presude, kao neosnovane tužbene razloge kojima su društvo Duravit i dr. istaknuli da se načinom izračuna osnovnog iznosa novčane kazne ne poštuju načela jednakog postupanja i individualizacije kazni te da je konačni iznos izrečene novčane kazne bio neproporcionalan i nepravedan.

32. Kao drugo, Opći sud ocijenio je, u točkama 385. i 386. presude Duravit, da na temelju svoje neograničene nadležnosti ne može smanjiti iznos novčane kazne od 29266325 eura izrečene društvu Duravit i dr. te da taj iznos predstavlja prikladnu sankciju s obzirom na trajanje i težinu predmetne povrede.

C – Villeroy & Boch AG

33. Društvo Villeroy & Boch AG podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene (predmet T‑374/10).

34. Istaknulo je da je Komisija utvrđenu povredu pogrešno kvalificirala kao jedinstvenu, složenu i trajnu povredu te, podredno, da je time povrijedila obvezu obrazlaganja jer nije dovoljno precizno razgraničila predmetna tržišta. Društvo Villeroy & Boch AG također je istaknulo da u pogledu triju podskupina proizvoda nije počinilo nikakvu povredu u Njemačkoj.

35. Društvo Villeroy & Boch AG tvrdilo je i da mu se ne može pripisati odgovornost za protutržišno ponašanje društva Ucosan BV, jednog od njegovih društvâ kćeri, jer je ono na tržištu djelovalo samostalno. U tom je pogledu napomenulo da je upravitelju i osnivaču društva Ucosan BV ugovorom dana konačna odgovornost za djelovanje i da je on bio jedini odgovoran za marketing i prodaju.

36. Prema mišljenju društva Villeroy & Boch AG, Komisija je pogrešno smatrala da je to društvo sudjelovalo u zabranjenom sporazumu na austrijskom tržištu. Naime, to se društvo, kao društvo majka, nije moglo smatrati odgovornim za povredu koju je počinilo društvo Villeroy & Boch Austria jer je europska sudska praksa koja se odnosi na pripisivanje protutržišnog ponašanja društva kćeri, koje je u potpunom vlasništvu društva majke, njegovom društvu majci osobito protivna načelima zakonitosti kaznenih djela i kazni te pretpostavci nedužnosti. Osim toga, društvo Villeroy & Boch AG pozvalo se na nedostatak dokaza o povredi u Austriji.

37. Društvo Villeroy & Boch AG naposljetku je osporilo postojanje povrede u Francuskoj, Belgiji i Italiji, kao i solidarnu narav novčanih kazni.

38. Prema mišljenju Općeg suda, Komisija nije dokazala da je društvo Villeroy & Boch AG sudjelovalo u navedenoj jedinstvenoj povredi prije 12. listopada 1994. (vidjeti točku 321. presude Villeroy & Boch Austria). Djelomično poništenje članka 1. stavka 1. sporne odluke koje je proizašlo iz tog utvrđenja ipak nije utjecalo na izračun iznosa novčane kazne izrečene društvu Villeroy & Boch AG u članku 2. stavku 8. navedene odluke. Naime, prema mišljenju Općeg suda, Komisija je za potrebe navedenog izračuna u svakom slučaju uzela u obzir sudjelovanje društva Villeroy & Boch AG u povredi tek nakon 12. listopada 1994.

D – Villeroy & Boch France

39. Društvo Villeroy & Boch France podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene (predmet T‑382/10). Opći sud odbio je tužbu društva Villeroy & Boch France u cijelosti.

E – Roca Sanitario

40. Društvo Roca Sanitario podnijelo je 8. rujna 2010. pred Općim sudom tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem se ona odnosi na to društvo te, podredno, za smanjenje iznosa novčanih kazni koje su mu izrečene.

41. U prilog svojem zahtjevu za djelomično poništenje te odluke, društvo Roca Sanitario u biti je istaknulo šest tužbenih razloga. Prvi, drugi i peti tužbeni razlog odnosili su se na pripisivanje društvu Roca Sanitario odgovornosti za protutržišna ponašanja za koja se tereti njegova društva kćeri. Konkretno, peti tužbeni razlog odnosio se na utvrđivanje razdoblja za koje bi se društvo Roca Sanitario moglo smatrati odgovornim za djelovanja društva Laufen Austria. Treći tužbeni razlog temeljio se na povredi prava obrane. Četvrti tužbeni razlog odnosio se na izračun iznosa novčane kazne koja je izrečena solidarno društvima Roca Sanitario i Laufen Austria. Šesti tužbeni razlog temeljio se na povredi načela jednakog postupanja prilikom utvrđivanja osnovnog iznosa novčanih kazni.

42. Osim toga, društvo Roca Sanitario istaknulo je dva argumenta u prilog svojem podrednom zahtjevu za smanjenje iznosa novčanih kazni. Prvi se argument temeljio na manjoj težini povrede za koju mu se pripisivala odgovornost u odnosu na težinu povrede koju su počinili drugi sudionici u zabranjenom sporazumu. Svojim drugim argumentom društvo Roca Sanitario tražilo je svako smanjenje iznosa novčane kazne koje bi Opći sud prilikom odlučivanja po potrebi mogao odobriti njegovim društvima kćerima u njihovim usporednim tužbama.

43. Budući da je svojom presudom o tužbi društva Roca France smanjio iznos novčane kazne izrečene solidarno tom društvu i društvu Roca Sanitario zbog pogreške koju je Komisija počinila u ocjeni elemenata koje je društvo Roca France podnijelo u okviru svojeg zahtjeva za primjenu pokajničkog programa, Opći sud prihvatio je drugi argument koji je društvo Roca Sanitario istaknulo u prilog svojih podrednih zahtjeva. Stoga je Opći sud iznos novčane kazne izrečene solidarno društvima Roca Sanitario i Roca France smanjio za 6 %, odnosno za 402000 eura. Tužbu je u preostalom dijelu odbio.

III – Žalbe

44. Sve su stranke saslušane na raspravi održanoj 10. rujna 2015.

A – Predmet Komisija/Keramag Keramische Werke i dr.

1. Žalba: samo drugi, treći i peti dio prvog žalbenog razloga

(a) Drugi dio prvog žalbenog razloga (Opći sud nije ispitao zahtjev za primjenu pokajničkog programa društva Roca France)

i) Sažeti prikaz argumenata stranaka

45. Komisija tvrdi da je Opći sud, nakon što je pogrešno utvrdio da izjava društva American Standard Inc. (u daljnjem tekstu: Ideal Standard) dana u okviru njegova zahtjeva na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. trebala biti potkrijepljena dodatnim dokazom, pogrešno propustio ispitati izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa te joj je, iako ju je ispitao u drugim presudama koje su isti suci donijeli istog dana i u pogledu istog zabranjenog sporazuma, bez obrazloženja zanijekao svaku dokaznu vrijednost za potkrjepljenje izjave društva Ideal Standard, i to jednostavnim upućivanjem na odlomak sporne odluke u kojemu je sažet odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.

46. Suprotno tomu, društvo Keramag i dr. općenito tvrde i. da Komisija pogrešno tumači narav sudskog nadzora jer smatra da Opći sud ne može donijeti različite zaključke u različitim predmetima ako su istaknuti argumenti i izneseni dokazi različiti; ii. da Komisija upućuje na nedopuštene dokaze koji nisu bili uloženi u spis njihova predmeta i na koje se stoga nije moguće pozvati protiv njih; iii. da Komisija iskrivljuje dokazne iz spisa jer tvrdi da se presude u usporednim predmetima odnose na te iste dokaze, iako dokazi na koje se poziva nisu bili dio spisa u tom predmetu; i iv. da Komisija, time što traži da Sud ukine presudu Općeg suda na temelju dokaza podnesenih u drugim predmetima, zapravo traži da Sud povrijedi prava obrane društva Keramag i dr.

47. Nadalje, što se tiče konkretno drugog dijela ovog žalbenog razloga, društvo Keramag i dr. tvrde da nije bilo na Općem sudu da ispita izjavu društva Roca France danu u okviru postupka ublažavanja kazni jer Komisija taj dokument nije uložila u spis. Što se tiče odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, Opći sud nije pogriješio time što se oslonio na relevantne odlomke sporne odluke. Naposljetku, u ovom slučaju dokazi nisu bili iskrivljeni jer se radilo o različitim dokazima o kojima se u različitim predmetima različito raspravljalo.

ii) Ocjena

48. Najprije ističem, kao što je istaknula Komisija, temeljnu proturječnost između presude Keramag, s jedne strane, i ostale tri presude koje su isti suci donijeli istog dana protiv iste odluke u pogledu istih činjenica i istih dokaza.

49. Iako je Opći sud u presudi Keramag propustio ispitati izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa te joj time zanijekao svaku dokaznu vrijednost za potkrjepljenje izjave društva Ideal Standard, u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca presudio je drukčije: — naime, u presudi Villeroy & Boch Austria Opći sud presudio je da su protutržišne rasprave tijekom sastanka francuskog udruženja industrijskih djelatnosti u području sanitarne keramike (Association française des industries de céramique sanitaire, u daljnjem tekstu: AFICS) održanog 25. veljače 2004. bile dokazane u dovoljnoj mjeri. U tom se pogledu oslonio na dva zahtjeva za primjenu pokajničkog programa koja su podnijela društva Ideal Standard i Roca France, koja su se međusobno potkrepljivala, te je primijenio svoju sudsku praksu prema kojoj se zahtjev za primjenu pokajničkog programa može potkrijepiti drugim zahtjevom za primjenu pokajničkog programa ( 14 ); — u presudi Duravit, Opći sud došao je do istog zaključka, te — u presudi Roca Opći sud odobrio je društvu Roca France smanjenje novčane kazne od 6 % jer je pružilo znatnu dodanu vrijednost time što je dokazalo da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. odvijale protutržišne rasprave, koje predstavljaju isti dio povrede kao onaj o kojemu se radi u ovoj žalbi ( 15 ).

50. Sada ću analizirati dva Komisijina argumenta.

– Prvi argument: propust Općeg suda da uzme u obzir izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa

Pregled sudske prakse

51. U tim okolnostima valja podsjetiti da žalitelj u žalbi može istaknuti da Opći sud nije poštovao pravna pravila i opća načela koja se odnose na teret dokazivanja ili postupovna pravila u području dokazivanja ( 16 ).

52. Nadalje, presuda Općeg suda treba biti dovoljno obrazložena kako bi ju Sud mogao preispitati ( 17 ).

53. Usto, „[p]itanje je li presuda Općeg suda proturječna ili nedostatna pravno je pitanje na koje se kao takvo moguće pozvati u okviru žalbe” ( 18 ).

54. U fazi žalbenog postupka dopuštenim se smatra i žalbeni razlog koji se temelji na nepotpunom ispitivanju činjenica ( 19 ) te se pravnim pitanjem smatra i pitanje je li Opći sud pogrešno tumačio pobijani akt u kojemu je pronašao nešto čega nema ili ga je pogrešno citirao. U tom bi slučaju Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ako bi obrazloženje navedenog akta zamijenio vlastitim obrazloženjem ( 20 ).

55. Primjerice, Sud je u presudi Aalborg Portland i dr./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 381. do 385.) presudio da je „Opći sud iz izračuna novčanih kazni izrečenih društvu Ciments français isključio prihod njegovih španjolskih i grčkih društava kćeri jer je dokazano da ih to društvo u trenutku u kojemu je osuđeno za ponašanja koja čine povredu još nije nadziralo. Osim toga, Opći sud priznao je da je društvo Ciments français 1990. prestalo sa svakim spornim ponašanjem. […] Međutim, iz same je odluke Ciment proizlazi da je društvo Ciments français preuzelo nadzor nad društvom CCB tijekom 1990., odnosno iste godine kada je steklo kontrolu nad svojim španjolskim i grčkim društvima kćeri. […] Opći sud stoga je počinio očitu pogrešku koju se moglo otkriti uvidom u dokument kao što je odluka Ciment, koja je očito od samog početka bila u središtu rasprave” (moje isticanje).

56. Usto, Sud je u presudi PKK i KNK/Vijeće (C‑229/05 P, EU:C:2007:32, t. 37. do 54.) presudio da „[i]z toga proizlazi da je utvrđenje navedeno u točki 35. pobijanog rješenja, prema kojemu je, ‚na temelju svjedočenja [Osmana] Ocalana priloženog tužbi, kongres PKK proglasio likvidaciju’, netočno i protivno izjavi Osmana Ocalana na koju se tim utvrđenjem upućuje. […] Isto tako, navođenje iz točke 37. pobijanog rješenja, prema kojemu tužitelji, daleko od toga da dokazuju pravnu sposobnost [Osmana] Ocalana da zastupa PKK, upravo suprotno tvrde da ta stranka više ne postoji’, nije u skladu s dokazima kojima je raspolagao Opći sud. […] Činjenična utvrđenja navedena u točkama 35. i 37. pobijanog rješenja stoga su netočna i predstavljaju iskrivljavanje dokaza koji su bili na raspolaganju Općem sudu. Iz toga proizlazi da je četvrti žalbeni razlog osnovan” (moje isticanje).

57. Isto tako, Sud je u presudi Industrias Químicas del Vallés/Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, t. 60. do 69.) zaključio da „treba utvrditi da su činjenična utvrđenja navedena u točkama 94. i 104. pobijane presude, prema kojima Komisija ni u kojem pogledu nije promijenila stajalište o tome da žalitelj treba podnijeti „cijeli spis” u prilog svojem zahtjevu za registraciju metalaksila, netočna i da predstavljaju iskrivljavanje dokaza podnesenih Općem sudu”.

58. Naposljetku, kao što je to istaknuo nezavisni odvjetnik Mischo ( 21 ), „[p]rema ustaljenoj sudskoj praksi u načelu se u okviru žalbe ne može dovesti u pitanje činjenično utvrđenje koje je donio Sud. Iznimka od tog načela ipak je dopuštena u slučaju da je to utvrđenje zahvaćeno očitom pogreškom u ocjeni. To je osobito slučaj kada je činjenično utvrđenje Općeg suda proturječno spisu” (moje isticanje). Analiza

59. Prema mojem mišljenju, analizu je važno započeti citatom cijelih točaka 112. do 121. presude Keramag jer te točke sadržavaju utvrđenja Općeg suda koja se odnose na povredu počinjenu u okviru AFICS‑a. „112. U tom pogledu valja istaknuti da iz tablice D iz uvodne izjave 1223. [sporne] odluke proizlazi da je Komisija, na temelju njihova prisustvovanja na sastanku AFICS‑a održanom 25. veljače 2004., utvrdila da su društva PCT i Allia stvarno sudjelovala u utvrđenoj povredi na francuskom tržištu tijekom osam mjeseci, odnosno od 25. veljače do 9. studenoga 2004. 113. Osim toga, iz uvodnih izjava 556. i 590. [sporne] odluke proizlazi da se Komisijin zaključak prema kojemu su proizvođači sanitarne keramike tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. usklađivali najniže cijene za proizvode niže kvalitete temelji na četiri dokaza, odnosno, kao prvo, na odgovoru društva Duravit na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (uvodna izjava 584. [sporne] odluke), kao drugo, na zahtjevu društva Ideal Standard na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 583. [sporne] odluke), kao treće, na tablici koju je to društvo priložilo svojemu zahtjevu na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 588. [sporne] odluke), i kao četvrto, na zahtjevu društva Roca [France] na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002. (uvodna izjava 556. [sporne] odluke). 114. Te različite dokaze valja ispitati uzastopno s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 95. do 108. ovog mišljenja kako bi se, među ostalim, provjerila njihova dokazna vrijednost. 115. Kao prvo, što se tiče izjave koju je društvo Duravit dalo u svojem odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kojom potvrđuje da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. odvijale rasprave o najnižim cijenama, valja istaknuti, kao što je Komisija to potvrdila u odgovoru na pitanje koje je Opći sud postavio na raspravi, da ta izjava nije bila dostavljena tužiteljima tijekom upravnog postupka. Osim toga, valja utvrditi da ta izjava nije spomenuta u dopisu o prikazu činjeničnog stanja od 9. lipnja 2009. koji je poslan tužiteljima. 116. Međutim, u skladu sa sudskom praskom informacije iz dokumenta koji nije dostavljen predmetnom poduzetniku, a na kojemu je Komisija temeljila zaključke, ne mogu upotrijebiti u okviru postupka (vidjeti u tom smislu presudu […] AKZO/Komisija, C‑62/86, [EU:C:1991:286], t. 21.). Iz toga slijedi da se taj dokument ne može smatrati valjanim dokazom u pogledu tog poduzetnika (vidjeti u tom smislu presudu […] AEG‑Telefunken/Komisija, 107/82, [EU:C:1983:293], t. 27.). Stoga se izjava društva Duravit [i dr.] ne može smatrati dokazom protiv tužitelja. 117. Kao drugo, što se tiče izjava društva Ideal Standard danih u okviru njegova zahtjeva na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., valja podsjetiti da se, na temelju sudske prakse navedene u točki 105. ovog mišljenja, izjava poduzetnika optuženog da je sudjelovao u zabranjenom sporazumu, čiju je točnost osporilo više optuženih poduzetnika, ne može smatrati dostatnim dokazom postojanja povrede ako je ne potkrepljuju drugi dokazi. 118. Međutim, u ovom slučaju iz [sporne] odluke proizlazi da su izjave društva Ideal Standard koje se odnose na sastanak AFICS‑a održan 25. veljače 2004. bile osporene. Tako Komisija u uvodnoj izjavi 585. [sporne] odluke navodi da su društva Villeroy & Boch i Allia smatrala da usklađivanje najnižih cijena, osobito u okviru navedenog sastanka, nije bilo dokazano. Stoga valja smatrati da same izjave društva Ideal Standard ne mogu predstavljati dostatan dokaz protutržišne naravi rasprava koje su se odvijale tijekom tog sastanka. 119. Kao treće, što se tiče tablice koju je društvo Ideal Standard priložilo svojemu zahtjevu na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., Opći sud ističe da sadržava četiri stupca naslovljena „mini”, „maxi”, „IS” i „Porcher”, pri čemu se kratica IS odnosi na društvo Ideal Standard, a oznaka Porcher registrirana je kao žig čiji je nositelj društvo Ideal Standard. Međutim, valja utvrditi da ta tablica ne sadržava datum ni nikakvu naznaku na temelju koje bi je se moglo povezati sa sastankom AFICS‑a održanim 25. veljače 2004. ili s protutržišnim raspravama. Osobito se u tablici ne navode imena konkurenata ni najniže ili najviše cijene koje bi ti konkurenti trebali primijeniti. Stoga se ne može valjano tvrditi, kao što tvrdi Komisija u odgovoru na tužbu, da ta tablica predstavlja dokaz u pisanom obliku kojim se potkrepljuje određivanje cijena u okviru navedenog sastanka, kao što je to opisalo društvo Ideal Standard u svojim izjavama u okviru zahtjeva na temelju navedene obavijesti. 120. Kao četvrto, što se tiče zahtjeva društva Roca [France] na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002., valja istaknuti da sama Komisija u izjavi 586. [sporne] odluke navodi da, iako društvo Roca [France] općenito u tom zahtjevu potvrđuje razmjenu u pogledu najnižih cijena u okviru AFICS‑a između 2002. i 2004., to društvo navodi, osobito u pogledu sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004., da opis koji je u pogledu usklađivanja najnižih cijena tijekom tog sastanka dalo društvo Ideal Standard nisu potvrdili drugi poduzetnici koji su podnijeli zahtjev na temelju navedene obavijesti. Stoga valja utvrditi da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca [France] u okviru njegova zahtjeva na temelju te obavijesti kako bi dokazala da je tijekom navedenog sastanka uspostavljeno usklađivanje najnižih cijena jer nema dokaza kojima bi ih potkrijepila. 121. S obzirom na sva prethodna razmatranja, tužitelji pravilno prigovaraju Komisiji to što je zaključila da su društva Allia i PCT sudjelovala u protutržišnim djelovanjima tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. Stoga prvi dio trećeg tužbenog razloga valja prihvatiti kao osnovan.”

60. U točki 1. izreke presude Keramag Opći sud poništio je članak 1. stavak 1. točku 6. sporne odluke u dijelu u kojemu je Komisija u njemu zaključila da su društva Allia SAS i PCT sudjelovala u povredi koja se odnosi na zabranjeni sporazum na francuskom tržištu između 25. veljače 2004. i 9. studenoga 2004. Iako se u točki 2. izreke izričito ne navode društva Allia SAS i PCT, novčana je kazna smanjena na način da je usklađena s točkom 326. presude Keramag ( 22 ).

61. Gorenavedene točke presude Keramag ne otkrivaju jasno razloge zbog kojih Opći sud nije uzeo u obzir izjavu društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa.

62. Mišljenja sam (kao i Komisija) da je Opći sud vjerojatno smatrao da je za neuzimanje u obzir izjave društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa dovoljno da se pozove na uvodnu izjavu 586. sporne odluke u kojoj je sažet odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ( 23 ).

63. Međutim, taj odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bio dio spisa. Stoga se postavlja pitanje je li Opći sud mogao poništiti dio sporne odluke na temelju dokumenta koji se nije nalazio u spisu.

64. Prema ustaljenoj sudskoj praksi, „Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Ako su ti dokazi bili prikupljeni na pravilan način i ako su bila poštovana opća načela prava kao i pravila postupka primjenjiva u području tereta i izvođenja dokaza, ocjena dokazne vrijednosti podnesenih elemenata isključivo je na Općem sudu”. ( 24 ) Ta ocjena dakle ne predstavlja, „osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje, kao takvo, podliježe nadzoru Suda ( 25 )”.

65. Također je točno da je, prema sudskoj praksi, „na sudu [Unije] da odluči o potrebi podnošenja dokumenta, s obzirom na okolnosti spora, u skladu s odredbama Poslovnika koje se primjenjuju na mjere izvođenja dokaza. Što se tiče Općeg suda, [prema] njegovom Poslovniku[,] zahtjev za podnošenje dokumenata dio je mjera izvođenja dokaza koje Opći sud može odrediti u svakoj fazi postupka ( 26 )”.

66. Isto tako, prema sudskoj praksi ( 27 ), „[u] tom pogledu samo Opći sud može ocijeniti je li potrebno dopuniti podatke kojima raspolaže u predmetima o kojima odlučuje. Pitanje dokazne vrijednosti postupovnih dokumenata ulazi u njegovu samostalnu ocjenu činjenica koja […] ne podliježe nadzoru Suda u žalbenom postupku osim u slučaju iskrivljivanja dokaza iznesenih Općem sudu ili kada je materijalna netočnost utvrđenja Općeg suda vidljiva iz dokumenata u spisu” (moje isticanje).

67. Osim toga, kao što je u mnogo navrata navedeno u sudskoj praksi, „ocjena Općeg suda u pogledu dokaza koji su pred njim podneseni ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje podliježe nadzoru Suda u okviru žalbe” ( 28 ) i, usto, „Sud nije nadležan utvrđivati činjenice niti, načelno, ispitivati dokaze koje je Opći sud prihvatio u prilog tim činjenicama. Naime, ako su ti dokazi bili prikupljeni na pravilan način i ako su bila poštovana opća načela prava kao i pravila postupka primjenjiva u području tereta i izvođenja dokaza, ocjena dokazne vrijednosti podnesenih elemenata isključivo je na Općem sudu. Ta ocjena dakle ne predstavlja, osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, pravno pitanje koje, kao takvo, podliježe nadzoru Suda” ( 29 ).

68. Ovlast nadzora Suda nad činjeničnim utvrđenjima Općeg suda primjenjuje se samo na „materijalnu netočnost tih utvrđenja koja proizlaze iz dijelova spisa, iskrivljavanje dokaza, njihovu pravnu kvalifikaciju i pitanje jesu li se poštovala pravila u području tereta i izvođenja dokaza” ( 30 ).

69. Naposljetku, kao primjer nadzora Suda u tom kontekstu, navodim presudu Activision Blizzard Germany/Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, t. 57.) prema kojoj je „nadzor koji Sud provodi kako bi ocijenio ovaj žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju [predmetnih] telefaks poruka, ograničen na provjeru toga je li Opći sud, time što je na temelju tih poruka utvrdio da je društvo CD‑Contact Data sudjelovalo u nezakonitom sporazumu kojim se nastojalo ograničiti općenito usporednu trgovinu, očito prekoračio granice razumne ocjene tih telefaks poruka. Stoga u ovom slučaju na Sudu nije da samostalno ocijeni je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala takvo sudjelovanje i tako ispunila teret dokazivanja za koji je bila zadužena kako bi dokazala postojanje povrede pravnih pravila o tržišnom natjecanju, nego da utvrdi je li Opći sud, time što je zaključio da je to stvarno bio slučaj, tumačio navedene telefaks poruke na način koji je bio očito suprotan njihovom tekstu, što nije bio slučaj” (moje isticanje).

70. Može se povući korisna usporednica između ovog predmeta i presude Ufex i dr./Komisija (C‑119/97 P, EU:C:1999:116). U toj je presudi Sud smatrao da je „Opći sud, s obzirom na to da su tužitelji od njega izričito tražili da naloži podnošenje navedenog dopisa, počinio pogrešku koja se tiče prava u primjeni pojma zlouporabe ovlasti jer je presudio da taj dopis ne predstavlja dostatnu indiciju, a da se nije ni potrudio ispitati ga” (točka 109.); da „[v]alja istaknuti da Opći sud nije mogao odbiti zahtjev tužitelja za određivanje podnošenja dokumenta, koji je očito relevantan za rješenje spora, s obrazloženjem da taj dokument nije bio uložen u spis i da na temelju nijednog elementa nije bilo moguće potvrditi njegovo postojanje” (točka 110.); te da „valja utvrditi da iz točke 113. pobijane presude [u navedenom predmetu] proizlazi da su tužitelji naveli autora, adresata i datum dopisa čije su podnošenje tražili. S obzirom na navedeno, Opći sud nije mogao samo odbiti navode stranaka zbog nedostatnosti dokaza jer je na njemu bilo da odobrenjem zahtjeva tužitelja za određivanje podnošenja dokumenata ukloni nesigurnost koja je mogla postojati u pogledu točnosti tih navoda ili objasni razloge zbog kojih takav dokument, ni u kojem slučaju i bez obzira na sadržaj, nije mogao biti relevantan za rješenje spora” (točka 111.).

71. Prema mojem mišljenju, sudska praksa navedena u prethodnim točkama ne može se tumačiti na način da Opći sud može, na temelju izjava danih u jednom dokumentu, sažetih u drugom dokumentu, poništiti odluku, a da pri tome nije ni imao na raspolaganju ni ispitao predmetne izjave, odnosno odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.

72. Usto, navedeni odgovor nije se nalazio u predmetnom spisu i nije bio dostavljen tužiteljima u prvom stupnju ( 31 ).

73. Kao što je Sud već presudio, „s jedne strane, načelo kontradiktornosti općenito podrazumijeva pravo stranaka u postupku upoznati se s dokazima i očitovanjima podnesenima pred sudom te o njima raspravljati[ ( 32 )], i, s druge strane, osnovno načelo prava bilo bi povrijeđeno ako bi se sudska odluka temeljila na činjenicama i dokumentima o kojima stranke, ili jedna od njih, nisu imale saznanja i o kojima stoga nisu bile u mogućnosti zauzeti stajalište” ( 33 ).

74. Naime, „za zadovoljavanje zahtjeva koji se odnose na pravo na pravično suđenje važno je da su stranke bile upoznate kako s činjeničnim tako i s pravnim elementima koji su odlučujući za [ishod] postupk[a] te da su o njima mogle raspravljati kontradiktorno” ( 34 ).

75. Prava obrane temeljna su prava koja čine sastavni dio općih načela prava čije poštovanje osigurava Sud ( 35 ). Poštovanje prava obrane u postupku koji se vodi pred Komisijom, čiji je cilj izricanje novčane kazne poduzetniku zbog povrede pravila tržišnog natjecanja, zahtijeva da se zainteresiranom poduzetniku omogući da učinkovito izrazi svoje stajalište o postojanju i važnosti činjenica i navedenih okolnosti kao i o dokumentima koje je Komisija priložila u prilog svojoj tvrdnji o postojanju povrede Ugovora ( 36 ). Na ta se prava odnosi članak 41. stavak 2. točke (a) i (b) Povelje o temeljnim pravima Europske unije (u daljnjem tekstu: Povelja).

76. Stoga je činjenica da je Opći sud u točki 120. presude Keramag temeljio svoje zaključke na sažetku argumenata društva Roca France iz sporne odluke navedenih u odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, a da ih nije ispitao izravno i preko njegove izjave priložene zahtjevu za primjenu pokajničkog programa, protivna načelu poštovanja prava obrane i obvezi obrazlaganja. Osim toga, kao što je istaknula Komisija, da društvo Roca France nije pomoglo Komisiji, kao što je Opći sud to utvrdio u točki 120. presude Keramag, tom poduzetniku u presudi Roca Sanitario ne bi moglo biti odobreno smanjenje novčane kazne.

77. Suprotno mišljenju Općeg suda (koji sugerira da je društvo Roca France promijenilo stajalište), smatram da je društvo Roca France nastojalo što više umanjiti dokaznu vrijednost izjava društva Ideal Standard kako bi povećalo dodanu vrijednost svojih izjava.

78. To tumačenje ne zagovaramo samo ja i Komisija u ovom predmetu. Ono je u skladu i sa zaključcima Općeg suda u presudi Roca, odnosno predmetu u kojemu je, uostalom, Opći sud ispitao odgovor društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kao takav jer je taj dokument stvarno bio uložen u spis (što ovdje nije slučaj) i izjave tog poduzetnika podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa.

79. To se tumačenje nameće tim više ako više težine treba pripisati presudi donesenoj u predmetu u kojem su predmetni dokumenti, koji su bili dio spisa, ispitani, a ne presudi donesenoj u predmetu u kojem Opći sud nije ispitao te dokumente ili u kojem ti dokumenti čak nisu ni bili dio spisa.

80. Međutim, ako pobliže ispitamo presudu Roca, Opći sud u njoj je smatrao da dokazi koje je podnijelo društvo Ideal Standard nisu bili dostatni za dokazivanje postojanja povrede, dok je društvo Roca France u svojim izjavama podnesenima u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa pružilo „znatnu dodanu vrijednost” (točke 197. do 202.). Opći sud ispitao je u točkama koje slijede (točka 203. i sljedeće) je li postojala proturječnost između izjave društva Roca France podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa i njegova odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku te je u točki 210. presudio da „na temelju elemenata navedenih u uvodnoj izjavi 586. [sporne] odluke, kako ih je Komisija iznijela u svojim pismenima, nije moguće zaključiti da je tužitelj diskreditirao informacije koje je sam podnio. Naime, s jedne strane, iz [sporne] odluke, kao i iz Komisijinih pismena proizlazi da je tužitelj potvrdio razmjenu u pogledu najnižih cijena za sanitarnu keramiku niže kvalitete u okviru AFICS‑a, osobito u 2004., što se ne osporava. S druge strane, istina je da je tužitelj doveo u pitanje dokaznu vrijednost izjave društva Ideal Standard koja se odnosi na sastanak AFICS‑a od 25. veljače 2004. i dokumenta koji je to društvo podnijelo u prilog svojoj izjavi. Ipak, valja smatrati da je tužitelj time Komisiji samo podnio argumente kojima se nastojalo dokazati da elementi koje je podnijelo društvo Ideal Standard nisu bili dostatni za dokazivanje postojanja povrede u pogledu sanitarne keramike počinjene u Francuskoj 2004. kako bi dokazao da su informacije koje je sam podnio u okviru zahtjeva za odobrenje smanjenja novčane kazne bile potrebne Komisiji za dokazivanje navedene povrede te da su stoga imale znatnu dodanu vrijednost”.

81. Prema tome, zaključci koji se odnose na izjave društva Roca France navedene u presudama Keramag i Roca očito su međusobno proturječni.

82. Stoga je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je poništio dio sporne odluke i pri tome se oslonio na dokument koji nije bio uložen u spis i na kojem je, osim toga, temeljio drukčije zaključke u usporednom predmetu u kojem je taj dokument bio uložen u spis te se o njemu podrobno raspravljalo.

83. Tek treba vidjeti je li Opći sud u istoj točki 120. presude Keramag pogrešno presudio da „[s]toga valja utvrditi da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca [France] u okviru njegova zahtjeva na temelju […] Obavijesti [o primjeni pokajničkog programa] kako bi dokazala da je tijekom navedenog sastanka uspostavljeno usklađivanje najnižih cijena jer nema dokaza kojima bi ih potkrijepila”.

84. Najprije priznajem da, unatoč riječi „stoga”, ne vidim povezanost između upućivanja na uvodnu izjavu 586. sporne odluke i Komisijine nemogućnosti da se osloni na izjave društva Roca France koju je ono priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa.

85. Nadalje, Opći sud je u točki 197. presude Roca smatrao da „Komisija ne bi mogla, bez informacija koje je dostavilo društvo [Roca France], samo na temelju elemenata koje je društvo Ideal Standard podnijelo u okviru zahtjeva za odobrenje smanjenja novčane kazne, dokazati povredu u pogledu sanitarne keramike počinjenu u Francuskoj 2004.” (moje isticanje).

86. Usto, u presudama Duravit (točka 324.) i Villeroy & Boch Austria (točke 289. i 290.), Opći sud izričito je naveo izjavu društva Roca France podnesenu u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa kao element skupa dokaza na temelju kojih je mogao zaključiti da je povreda u pogledu sanitarne keramike u Francuskoj dokazana. Opći sud smatra da društva Ideal Standard i Roca France u te dvije presude međusobno potvrđuju svoje izjave ( 37 ).

87. Naime, koncept potkrepljenja ne treba se nužno odnositi na situaciju u kojoj se isti dokaz ponovi dvaput ili triput. Radi se ponajprije o tome da postoje dva ili tri različita dijela slagalice koji se upotpunjuju i tako otkrivaju potpunu sliku.

88. Stoga nije iznenađujuće da je Opći sud u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca utvrdio da se izjava podnesena u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa mogla potkrijepiti drugom izjavom. Međutim, Opći sud u presudi Keramag nije čak ni ispitao dokaznu vrijednost izjave društva Roca France ni opseg u kojem je tom izjavom potkrijepljena izjava društva Ideal Standard, nego je jednostavno uputio na rečenicu iz sažetka odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (iako taj dokument nije ni bio dio predmetnog spisa).

89. Na temelju prethodno navedenog donosim dva zaključka.

90. Kao prvo, smatram (kao i Komisija) da presuda Općeg suda nije dovoljno obrazložena jer, s jedne strane, nije ispitana dokazna vrijednost izjave društva Roca France, i to tim više što je ona odlučujući dokaz u presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca, te jer je, s druge strane, umjesto takvog ispitivanja izvan konteksta samo naveden sažetak (koji se nalazi u spornoj odluci) odgovora društva Roca France na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (koja je uostalom drukčije tumačena u presudi Roca).

91. Prema mojem se mišljenju Opći sud nije mogao bez obrazloženja osloniti na sudsku praksu kojom mu je omogućeno da ne ispita vrijednost dokaza koji nisu relevantni ( 38 ) jer je u tri usporedne presude smatrao da je taj dokaz bio sasvim relevantan.

92. Kao drugo, slažem se s Komisijom da je izjava Općeg suda iz točke 120. presude Keramag, prema kojoj se izjavom podnesenom u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa ne može potkrijepiti druga izjava, također zahvaćena pogreškom koja se tiče prava jer je Opći sud, suprotno tomu, u trima usporednim presudama pravilno smatrao da se izjava podnesena u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa mogla potkrijepiti drugom izjavom te je došao do zaključka da se izjave društava Ideal Standard i Roca France međusobno potvrđuju (barem što se tiče proizvoda „niže kvalitete”).

– Drugi argument: proturječna obrazloženja u presudi Keramag, s jedne strane, i presudama Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca, s druge strane

Pregled sudske prakse

93. Istina je da se, prema sudskoj praksi ( 39 ), „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude načelno ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku. U tom je pogledu Sud već presudio da ako jedan adresat odluke odluči podnijeti tužbu za poništenje, sud Unije odlučuje samo o onim elementima odluke koji se odnose na tog adresata. Naprotiv, elementi koji se odnose na druge adresate nisu predmet spora o kojem odlučuje taj sud Unije” (moje isticanje).

94. Također je ustaljena sudska praksa ( 40 ) da je „nadzor koji Sud provodi kako bi ocijenio razlog koji se temelji na iskrivljavanju dokaza ograničen na provjeru je li Opći sud, time što se oslonio na taj element kako bi utvrdio sudjelovanje u zabranjenom sporazumu, očito prekoračio granice razumne ocjene tog dokaza. Stoga na Sudu nije da samostalno ocijeni je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala takvo sudjelovanje i tako ispunila teret dokazivanja za koji je bila zadužena kako bi dokazala postojanje povrede pravnih pravila o tržišnom natjecanju, nego da utvrdi je li Opći sud, time što je zaključio da je to stvarno bio slučaj, tumačio dokaz na način koji je bio očito suprotan njegovu tekstu” (moje isticanje). Analiza

95. Smatram da je Opći sud „očito prekoračio granice razumne ocjene” dokaza jer je u usporednim predmetima koji se odnose na istu povredu i istu odluku s njime postupao bitno različito.

96. Osim toga, ističem da se „načelno”, prema mišljenju Suda, „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude […] ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku”, što znači da mogu postojati iznimne situacije u kojima se sudska praksa u području proturječnog obrazloženja, koja se općenito primjenjuje u pogledu obrazloženja iz samo jedne presude, treba primjenjivati i u pogledu proturječnog obrazloženja iz usporednih presuda. Smatram da je to slučaj u ovom predmetu.

97. Naime, predmetne se žalbe u ovom mišljenju odnose na prilično neobičnu situaciju. Komisija je utvrdila jedinstvenu, trajnu i složenu povredu ( 41 ) koja obuhvaća više država članica i tri vrste proizvoda (sanitarna keramika, vrata za kade i sanitarna armatura). Međutim, Opći sud u četiri je presude, u pogledu istih uvodnih izjava iz iste sporne odluke i točno istih činjenica i istog skupa dokaza, došao do dva dijametralno suprotna zaključka. Opći sud smatrao je da je povreda AFICS‑a bila dokazana u tri presude (presude Villeroy & Boch Austria, Duravit i Roca), dok je u presudi Keramag smatrao suprotno, i to na temelju istog dokaza koji je prihvatio u prve tri presude, a odbio u četvrtoj, pri čemu tu razliku nije obrazložio.

98. Iz tih razloga smatram da se tumačenjem odgovora društva Roca France i upućivanjem na njegov odgovor na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koji su navedeni u presudi Keramag, iskrivljavaju dokazi iz spisa.

99. Opći sud je uz tu pogrešku koja se tiče prava počinio druge pogreške koje se tiču prava koje su imale odlučujući utjecaj na ishod predmeta (nije obrazložio neispitivanje zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Roca France, poništio je spornu odluku na temelju dokumenta koji nije bio uložen u spis te je presudio da se izjavom podnesenom u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa ne može potkrijepiti druga izjava).

100. Stoga valja prihvatiti drugi dio prvog žalbenog razloga Komisije.

(b) Treći dio prvog žalbenog razloga (Opći sud pogrešno je smatrao da se postojanje protutržišnih kontakata trebalo dokazati samo tablicom koju je društvo Ideal Standard priložilo svojemu zahtjevu za primjenu pokajničkog programa, a da pri tome nije ispitao objašnjenja koja se odnose na tu tablicu)

101. Komisija tvrdi da je Opći sud, u pogledu gorenavedene tablice koja se odnosi na sastanak AFICS‑a održan 25. veljače 2004., suprotno ustaljenoj sudskoj praksi zahtjev za potkrepljenjem dokaza tumačio preusko.

102. Društvo Keramag i dr. pak smatraju da je Opći sud ispravno ispitao tu tablicu i da Komisija nije pružila objašnjenja kojima bi se mogao potkrijepiti zaključak da su protutržišne rasprave bile predmet sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004.

103. Najprije ističem da Opći sud ne priznaje da je ta tablica dokaz u pisanom obliku kojim se potkrepljuje određivanje cijena u okviru navedenog sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004., kako ga je opisalo društvo Ideal Standard u svojim izjavama priloženima zahtjevu za primjenu pokajničkog programa (vidjeti točku 119. presude Keramag), jer „ne sadržava datum ni nikakvu naznaku na temelju koje bi je se moglo povezati sa sastankom AFICS‑a održanim 25. veljače 2004. ili s protutržišnim raspravama” te se u njoj „ne navode imena konkurenata ni najniže ili najviše cijene koje bi ti konkurenti trebali primijeniti”.

104. Sud je u presudi Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 47.) potvrdio pristup Općeg suda u presudi koja je bila predmet žalbe, odnosno „da se ne može samo na temelju anonimnog dokaza, kao što je dokument o ‘mjerilu za raspodjelu’, dokazati postojanje povrede prava tržišnog natjecanja Zajednice” i da „valja smatrati da se elementi mogu međusobno jačati”.

105. Naime, potkrepljujući dokazi mogu biti elementi koji, iako sami ne dokazuju postojanje povrede, mogu poduprijeti druge dokaze kao što je zahtjev za primjenu pokajničkog programa.

106. U istoj presudi Salzgitter Mannesmann/Komisija (C‑411/04 P, EU:C:2007:54, t. 44. do 50.) Sud je presudio da čak ni anonimnost dokumenta nije dovoljna da mu se oduzme dokazna vrijednost ako se njegovo podrijetlo, vjerojatni datum nastanka i sadržaj mogu dokazati s dovoljnom sigurnošću ( 42 ). Osim toga, čak i ako nema potpisa na dokumentu, potrebno je uzeti u obzir objašnjenja koja je dostavio poduzetnik čiji je suradnik sastavio taj dokument ( 43 ).

107. U ovom slučaju Opći sud nije obratio pažnju na objašnjenja društva Ideal Standard o okolnostima sastavljanja te tablice, njezinu autoru, datumu itd., iako je tablicu sastavio svjedok događaja, koji je s njima bio usko povezan, a to su sve čimbenici koji načelno učvršćuju njezinu pouzdanost ( 44 ).

108. Stoga smatram (kao i Komisija) da Opći sud nametanjem nerazumnih i prestrogih zahtjeva u pogledu pojedinačno promatranih dokaza i, u svakom slučaju, njihovog sveobuhvatnog ispitivanja čini besmislenom postojeću sudsku praksu o mogućnosti međusobnog potkrepljivanja tih elemenata.

109. Stoga smatram da je Opći sud, time što je zahtijevao da se samom tom tablicom dokaže postojanje povrede, a da pri tome nije uzeo u obzir druge dokaze i dodatna objašnjenja (ona iz zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Ideal Standard), povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.

110. Taj zaključak podupire činjenica da je ocjena istog dokaza u usporednom predmetu Duravit dovela do potpuno drukčijeg zaključka, odnosno do priznavanja dokazne vrijednosti navedene tablice. Stoga, da je Opći sud ispitao predmetna objašnjenja, kao što je to pravilno učinio u presudi Duravit, ishod ovog predmeta bio bi drukčiji.

111. Iz toga slijedi da treći dio prvog žalbenog razloga Komisije treba prihvatiti.

(c) Peti dio (Opći sud nije proveo opću ocjenu)

112. Komisija ističe da je Opći sud, time što nije ispitao više dokaza(osobito mjesečne tablice s povjerljivim brojkama o prodaji ili izjavu g. Lalignéa) i time što je primijenio prestroge zahtjeve u pogledu dokaza što se tiče elemenata koje je doista ispitao, propustio provesti opću ocjenu tih dokaza, kao što je to propisano ustaljenom sudskom praksom.

113. Društvo Keramag i dr. navode da su se pozvali na izjavu g. Lalignéa kako bi dokazali nedosljednost zahtjeva za primjenu pokajničkog programa društva Ideal Standard i da navedena izjava ni u kojem slučaju nije bila relevantna za spornu odluku. Tvrde da neprovođenje ispitivanja određenih dokaza, osobito onih koji nisu relevantni, ne znači da Opći sud nije proveo sveobuhvatno ispitivanje.

114. Prema mojem mišljenju, Opći sud doista je propustio ispitati može li se o postojanju protutržišnog ponašanja zaključiti iz podudarnosti i indicija koje, promatrane kao cjelina, mogu tvoriti dokaz povrede ( 45 ).

115. Time što nije ispitao više relevantnih dokaza i time što je u točki 119. presude Keramag zahtijevao da tablica koja se odnosi na protutržišni sastanak, istaknuta kao potkrepljujući dokaz, sadržava datum i imena konkurenata, kao i naznake najniže i najviše cijene, Opći sud zahtijevao je naime da sama takva tablica predstavlja dostatni dokaz postojanja povrede.

116. Međutim, Sud je vrlo jasno priznao da su različiti dokazi o zabranjenom sporazumu obično nepotpuni i rijetki.

117. Sud je podsjetio da je, „kako bi se dokazalo postojanje povrede članka 81. stavka 1. UEZ‑a, potrebno da Komisija ponudi ozbiljne, precizne i usklađene dokaze […]. Međutim, svaki od dokaza koje je Komisija podnijela ne mora nužno zadovoljiti te kriterije u odnosu na svaki element povrede. Dovoljno je da skup indicija na koje se navedena institucija poziva, ocijenjenih zajedno, odgovara tom zahtjevu […]. Stoga, sve i da nijedan od različitih elemenata predmetne povrede, promatran zasebno, ne predstavlja sporazum ili usklađeno djelovanje koji su zabranjeni člankom 81. stavkom 1. EZ‑a, […] takav zaključak ne znači da navedeni elementi, promatrani zajedno, ne predstavljaju takav sporazum ili takvo djelovanje […]. Naime, […] budući da su zabrana sudjelovanja u protutržišnim djelovanjima i sporazumima kao i sankcije koje mogu snaći prekršitelja općepoznati, uobičajeno je da se radnje obuhvaćene takvim djelovanjima i sporazumima odvijaju potajno, da se sastanci održavaju daleko od očiju javnosti, najčešće u trećoj zemlji, i da je dokumentacija s tim u vezi svedena na minimum. Čak i ako Komisija pronađe dokaze kojima se izričito potvrđuje nezakonit kontakt između subjekata, kao što su zapisnici sa sastanka, ti će zapisnici obično biti nepotpuni i rijetki, tako da je često potrebno rekonstruirati neke pojedinosti izvođenjem zaključaka. U većini slučajeva, o postojanju protutržišnog djelovanja ili sporazuma treba se zaključiti iz određenog broja podudarnosti i indicija koje, promatrane kao cjelina i u nedostatku drugog dosljednog objašnjenja, mogu tvoriti dokaz povrede pravila tržišnog natjecanja” ( 46 ).

118. O utjecaju navedene pogreške na ishod predmeta svjedoči činjenica da je Opći sud različito odlučio u tri usporedne presude.

119. Opći sud povrijedio je svoju obvezu obrazlaganja time što nije ispitao mogu li se dokazi, ispitani kao cjelina, međusobno jačati ( 47 ).

120. Iz toga slijedi da se, iz istih razloga kao što su razlozi kojima je opravdano prihvaćanje trećeg dijela, treba prihvatiti i peti dio prvog žalbenog razloga.

121. Stoga predlažem Sudu da ukine presudu Keramag ( 48 ).

(d) Posljedice činjenice da je Sud ukinuo presudu Keramag

122. Prethodno navedeno dokazalo je da je skup dokaza upotrijebljenih u presudi Keramag bio relativno ograničen, ali s obzirom na to da je Sud u prednosti jer raspolaže s više drugih presuda Općeg suda koji je te dokaze detaljno ispitao, smatram da je na temelju načela ekonomičnosti postupka na samom Sudu da odluči o tužbi za poništenje koju su podnijeli društvo Keramag i dr. u prvom stupnju.

123. Oni su u toj tužbi u biti tvrdili da se zaključak Komisije iz uvodnih izjava 556. i 590. sporne odluke, prema kojem su društva Allia i PCT tijekom sastanka koji je 25. veljače 2004. organiziran u okviru AFICS‑a usklađivala najniže cijene za proizvode niže kvalitete, temeljio na dokazima koji nisu dopušteni, pouzdani, potkrijepljeni ni dostatni.

124. Međutim, kao što smo prethodno vidjeli, suprotno presudi Keramag u kojoj je počinio nekoliko pogrešaka koje se tiču prava u analizi događaja u AFICS‑u, Opći sud pravilno je u presudi Villeroy & Boch Austria (točka 286.) zaključio da je „Komisija u uvodnoj izjavi 556. navedene odluke navela da raspolaže samo dokazima na temelju kojih je mogla utvrditi da su članovi AFICS‑a u raspravama o usklađivanju cijena sudjelovali tek počevši od sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. Komisija je u uvodnoj izjavi 572. [sporne] odluke navela da su se, prema tvrdnjama društva Ideal Standard, sudionici u navedenom sastanku usuglasili da su njihove najniže cijene preniske i da ih treba podići, osobito povećanjem kataloških cijena za 3 %. Komisija je u uvodnoj izjavi 573. [sporne] odluke pojasnila da je te informacije potkrijepilo društvo Roca [France]. Komisija je u uvodnoj izjavi 574. navedene odluke utvrdila da su sudionici nakon tog sastanka razmijenili povjerljive informacije o cijenama i prodaji”.

125. Kao prvo, Opći sud presudio je u točki 287. navedene presude da, „što se tiče argumenta društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France, prema kojem Komisija nije iznijela nijedan dokaz kojim se potvrđuje sudjelovanje društva Villeroy & Boch France na trima sastancima AFICS‑a koji su se održali 2004. (vidjeti Prilog 11. [spornoj] odluci), taj argument valja odbiti kao neosnovan. Naime, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 572. i 573. [sporne] odluke, Komisija se oslonila na izjave društava Ideal Standard i Roca [France] kako bi dokazala da je društvo Villeroy & Boch France sudjelovalo na tim sastancima”.

126. Kao drugo, u točki 288. te presude navedeno je da se „kao neosnovani trebaju odbiti argumenti društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France prema kojima Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala nezakonite rasprave tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. jer se oslonila na naknadne usmene izjave koje su bile nejasne i proturječne, što je Komisija uostalom i priznala u [spornoj] odluci”.

127. Nadalje, Opći sud podsjetio je u točki 289. navedene presude da, „naime, ako iz sudske prakse proizlazi da je izjavu stranke kojoj je odobreno potpuno ili djelomično smanjenje novčanih kazni potrebno potkrijepiti ako ju osporava jedna stranka[ ( 49 )], ništa se ne protivi tomu da takvo potkrepljenje proizađe iz svjedočenja drugog poduzetnika koji je sudjelovao u zabranjenom sporazumu, čak i ako je i tom potonjem poduzetniku odobreno smanjenje novčanih kazni. Tim je potkrepljenjem također potvrđeno da su se održavale rasprave o najnižim cijenama s obzirom na to da su bile navedene u zapisniku sa sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004.”.

128. Osim toga, Opći sud zaključio je u točki 290. te presude, nakon analize izjave društva Roca France i izjave društva Ideal Standard (u kojoj je zaključio da je prva bila nejasnija i neodređenija od druge), da se „time ipak ne dovodi u pitanje utvrđenje da su svjedočenjem društva Roca [France] u biti potvrđeni razdoblje, mjesto, sudionici i predmet nezakonitih rasprava o kojima je riječ, koji su navedeni u jednoj točki dnevnog reda. U tim okolnostima valja utvrditi da je izjavom društva Ideal Standard, kako je potkrijepljena izjavom društva Roca [France], u dovoljnoj mjeri dokazano održavanje predmetnih nezakonitih rasprava”.

129. Opći sud u točki 293. navedene presude dodaje da, „čak i ako se Komisija u [spornoj] odluci ne oslanja na [izjavu koju je društvo Duravit dalo u okviru zahtjeva za smanjenje novčane kazne na temelju Obavijesti o suradnji iz 2002.], to ne mijenja činjenicu da je, suprotno tvrdnjama društava Villeroy & Boch i Villeroy & Boch France, društvo Duravit također potvrdilo izjavu društva Ideal Standard u pogledu sadržaja nezakonitih rasprava koje su se ‘vjerojatno’ održale 25. veljače 2004.”.

130. Naposljetku, Opći sud u točki 295. potvrđuje da su „izjave društava Ideal Standard i Roca [France] dovoljne da se utvrdi postojanje povrede članka 101. stavka 1. UFEU‑a […] koja proizlazi iz sudjelovanja na sastanku AFICS‑a održanom 25. veljače 2004.”.

131. Stoga se, za potrebe ove žalbe, prethodno navedeno primjenjuje mutatis mutandis u slučaju društva Keramag i dr. te je dovoljno da se, kao što je Opći sud to učinio u presudama Villeroy & Boch Austria i Duravit, odbije tužba za poništenje društva Keramag i dr. u pogledu događaja u AFICS‑u.

2. Protužalba (drugi žalbeni razlog)

132. Drugi žalbeni razlog iz protužalbe u biti se odnosi na dva povezana elementa: navodno iskrivljavanje činjenica, s jedne strane, i navodnu nedosljednost u pogledu presude Wabco Europe i dr./Komisija (T‑380/10, EU:T:2013:449, također poznata pod nazivom „presuda Ideal Standard”, u daljnjem tekstu: presuda Wabco), s druge strane.

(a) Iskrivljavanje činjenica?

133. Društvo Keramag i dr. podredno tvrde da je utvrđenje iz točke 289. presude Keramag, prema kojemu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku sadržava dovoljno informacija na temelju kojih su se društvo Keramag i dr. mogli „točno upoznati s ponašanjem koje se pripisuje društvu Pozzi Ginori”, očito predstavljalo iskrivljavanje sadržaja obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku koje može dovesti do žalbe.

134. Tvrde da, s obzirom na to da je u točki 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku bilo navedeno samo da je društvo Pozzi Ginori bilo prisutno na određenim sastancima tijekom kojih su se pojavila „protutržišna djelovanja”, ali ne i narav navedenih djelovanja, Opći sud tu obavijest nije mogao smatrati dovoljno preciznom. Utvrđenje iz točke 289. presude Keramag („Komisija je u točki 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku tužitelje uputila na narav djelovanja [tijekom sastanaka grupe Michelangelo] koje je utvrdila, njihovu učestalost, točan datum održavanja, kao i dokaze kojima je raspolagala” tako da su se društvo Keramag i dr. na temelju obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku mogli „točno upoznati s ponašanjem koje se pripisuje društvu Pozzi Ginori”) bilo je u izravnoj suprotnosti s utvrđenjem u pogledu primjerenosti istog odlomka iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u presudi Wabco, što je samo po sebi predstavljalo naznaku iskrivljavanja činjenica.

135. Tvrdim (kao i Komisija) da društvo Keramag i dr. nisu naveli nijedan dokaz koji je navodno bio iskrivljen i da zapravo priznaju da je Opći sud u točki 288. presude Keramag pravilno naveo sadržaj točke 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Stoga od Suda jednostavno traže da preispita tu točku.

136. U svakom se slučaju taj argument ne može prihvatiti, iako društvo Keramag i dr. pokušavaju pronaći uporište u presudi Archer Daniels Midland/Komisija (C‑511/06 P, EU:C:2009:433), pri čemu tvrde da Opći sud u ocjeni sposobnosti društva Keramag i dr. da se učinkovito brane nije primijenio pravni kriterij iz navedene presude. Naime, protutržišna djelovanja bila su opisana u točkama 256. i 393. do 400. te obavijesti te su društvo Keramag i dr. svojim odgovorom na navedenu obavijest dokazali da su jako dobro razumjeli „narav” predmetnih protutržišnih djelovanja. Stoga navodna nedostatnost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije mogla imati nikakav utjecaj na postupak.

(b) Nedosljednost među presudama Keramag i Wabco?

137. Društvo Keramag i dr. tvrde da je Opći sud zaključio da je obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dostatna u pogledu povrede u sektoru keramike u Italiji, pri čemu se oslonio na proturječno obrazloženje, i da u tom pogledu nije obrazložio svoju presudu na odgovarajući način. Tvrde da je ocjena obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, u pogledu sastanaka grupe Michelangelo, u usporednom predmetu Wabco proturječna ocjeni iz ovog predmeta. Prema mišljenju društva Keramag i dr., obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku treba imati isti doseg za sve adresate.

138. U svakom slučaju, zaključak Općeg suda nije bio dovoljno obrazložen jer nije bilo moguće provjeriti razloge zbog kojih bi ocjena razine detalja iz iste točke iste obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku trebala biti drukčija u predmetu Keramag, s jedne strane, i u predmetu Wabco, s druge strane.

139. Društvo Keramag i dr. smatraju da su takvom razlikom u pogledu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku povrijeđena njihova prava obrane jer bi izbor njihove strategije obrane vjerojatno bio drukčiji da su ispravno bili obaviješteni o optužbama protiv sebe. Tvrde da je činjenica da se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne navode optužbe protiv društava Sanitec Europe Oy i Pozzi Ginori utjecala na njihovu obranu i na spornu odluku. Iz toga slijedi, prema mišljenju društva Keramag i dr., da bi se ta odluka u cijelosti ili djelomično trebala poništiti jer se u njoj zaključilo da su društva Sanitec Europe i Pozzi Signori kriva za povrede u sektoru keramike u Italiji i da bi se stoga novčana kazna trebala ukinuti ili smanjiti. Dodaju da bi sporna odluka bila drukčija da nisu povrijeđena njihova prava obrane, pri čemu pojašnjuju da je, čak i neovisno o toj okolnosti, samo zbog te povrede u svakom slučaju potrebno poništiti spornu odluku.

140. U okviru žalbe Komisije (točke 93. i 96. ovog mišljenja) vidjeli smo da se, prema sudskoj praksi ( 50 ), „obveza Općeg suda da obrazloži svoje presude načelno ne može proširiti do te mjere da mora opravdati rješenje doneseno u jednom predmetu u odnosu na rješenje doneseno u drugom predmetu koji se vodio pred njime, čak i ako se odnosilo na istu odluku” (moje isticanje). Pojasnio sam da se činjenicom da je Sud upotrijebio izraze „načelno” može opravdati to da se sudska praksa u području proturječnog obrazloženja, koja se općenito primjenjuje u pogledu obrazloženja iz samo jedne presude, u iznimnim okolnostima može primijeniti u pogledu obrazloženja iz dvije presude ili više njih koje su donesene u usporednim predmetima u pogledu iste povrede i iste odluke.

141. Međutim, suprotno žalbi Komisije, smatram da takve iznimne okolnosti u protužalbi ne postoje.

142. Bez obzira na činjenicu da argument društva Keramag i dr. koji se odnosi na presudu Wabco nije dovoljno precizan jer se u njemu ne pojašnjava odlomak presude Wabco na kojem bi se njegov argument trebao temeljiti, dovoljno je utvrditi da među zaključcima Općeg suda u tri presude ne postoje nedosljednosti. Naime, kontekst u kojemu je Opći sud ispitao dostatnost točke 277. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i obrađena pitanja bitno su se razlikovali u ta dva predmeta. Kao prvo, kao što je istaknula Komisija, u predmetu Wabco radilo se o mogućnosti tumačenja šutnje kao priznanja o protutržišnom djelovanju, a ne o dostatnosti obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kako bi se društvu Keramag i dr. omogućilo ostvarivanje prava obrane. Kao drugo, za razliku od društva Wabco, društvo Pozzi Ginori nije se odlučilo na šutnju o navodima koji se odnose na sastanke grupe Michelangelo u Italiji.

143. U svakom slučaju ističem da se društvo Keramag i dr. nisu pozvali ni na jedan drugi dokaz na koji bi se mogli pozvati da je „narav protutržišnih djelovanja” tijekom sastanaka društva Michelangelo bila drukčije pojašnjena. U tim okolnostima argumenti društva Keramag i dr. predstavljaju čisto nagađanje te nisu osnovani.

144. Stoga valja odbiti drugi žalbeni razlog protužalbe kao nedopušten i, u svakom slučaju, kao neosnovan.

B – Predmeti Duravit i dr./Komisija (treći žalbeni razlog), Villeroy & Boch AG/Komisija (prvi i drugi žalbeni razlog), Villeroy & Boch SAS/Komisija (prvi i drugi žalbeni razlog)

145. Smatram da Sud u tim predmetima može prilično brzo izvući zaključke iz kasacijskog postupka presude Keramag kao i iz mojeg prijedloga Sudu da sam odluči o tužbi društva Keramag i dr.

146. Naime, argumentacija društava Duravit i dr., Villeroy & Boch AG te Villeroy & Boch SAS načelno je samo drugo lice argumentacije Komisije u njezinoj žalbi protiv presude Keramag. Međutim, kao što sam objasnio, upravo je u presudi Keramag izvođenje dokaza pogrešno. U skladu s istim dokazima i suprotno tvrdnjama tužitelja, u presudama Duravit i Villeroy & Boch Austria nema ni iskrivljavanja ni nedostatka obrazloženja. Stoga su žalbeni razlozi koji se odnose na te elemente nedopušteni te, nakon mojeg mišljenja o žalbi Komisija/Keramag Keramische Werke i dr., sve što bi se moglo povezati s nejednakim postupanjem u različitim presudama nestaje ipso facto, pri čemu se ne prejudicira o dopuštenosti tog argumenta.

147. Tim ću se predmetima stoga tek podredno baviti detaljnije u nastavku jer je to uloga nezavisnog odvjetnika.

1. Predmet Duravit i dr./Komisija (treći žalbeni razlog)

148. Društvo Duravit i dr. ističu da je Opći sud u nekoliko navrata očito i odlučujuće iskrivio sadržaj spisa te time počinio pogreške koje se tiču prava i povrijedio prihvaćena načela izvođenja dokaza.

149. Od četrnaest iskrivljavanja dokaza na koje se pozivaju društvo Duravit i dr., u sedmom i dvanaestom (u pogledu točaka 213. i 312. i sljedećih presude Općeg suda) navodi se da je Opći sud u ovom predmetu i usporednim predmetima različito ocijenio iste dokaze.

150. Prema mišljenju Komisije, svaki od navoda o iskrivljavanju valja odbiti zato što se temelje na pogrešnom razumijevanju presude Duravit ili zato što su društvo Duravit i dr. tim žalbenim razlogom dijelom zapravo željeli postići ponovnu ocjenu činjenica, a da pri tome nije bilo dokazano da ih je Opći sud očito iskrivio.

151. U skladu sa zahtjevom Suda, analiza tog žalbenog razloga u ovom će se mišljenju ograničiti na pitanje mogu li se zaključci Općeg suda o nekim dokazima, koji su različito ocijenjeni u drugim predmetima, prihvatiti u ovom predmetu (odnosno samo sedmo i dvanaesto iskrivljavanje koje navode društvo Duravit i dr.).

152. Društvo Duravit i dr. navode da je Opći sud u ovom predmetu i usporednim predmetima (presude Keramag i Villeroy & Boch Austria) različito ocijenio iste dokaze, osobito što se tiče sadržaja i uzimanja u obzir nekih sastanaka na kojima su društvo Duravit i dr. sudjelovali, u svrhu dokazivanja postojanja protutržišnih djelovanja.

153. Smatram da u ovom predmetu Opći sud nije prekoračio granice razumne ocjene dokaza.

(a) Sedmo navodno iskrivljavanje

154. Društvo Duravit i dr. tvrde da je Opći sud u točki 213. presude Duravit iskrivio dokaze i povrijedio načela izvođenja dokaza u odnosu na sadržaj bilježaka g. Schinlea, suradnika društva Hansgrohe, o sastanku DSI‑ja (Freundeskreis der deutschen Sanitärindustrie) i IFS‑a [Industrie Forum Sanitär (Forum sanitarne industrije)] održanom 5. listopada 2000., koje bi se u presudi Keramag tumačile drukčije.

155. Smatram da su ti argumenti samo izgovor kako bi se dovela u pitanje ocjena dokaza koju je Opći sud iznio u točki 213. presude, koja se kao takva ne može pobiti u tužbi.

156. Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, iskrivljavanje treba očito proizlaziti iz dijelova spisa, a da nije potrebno pristupiti novoj ocjeni činjenica i dokaza ( 51 ).

157. U svakom slučaju, kao što je to istaknula Komisija, iz točke 213. presude Duravit proizlazi da Opći sud, time što upućuje na sudsku praksu navedenu u točkama 210. do 212. navedene presude, govori isto što je rekao u točki 133. presude Keramag na koju se pozivaju društvo Duravit i dr.

158. Međutim, Opći sud je u toj točki 133. nedvosmisleno naveo da smatra da protutržišni cilj proizlazi iz bilježaka o sastanku održanom 5. listopada 2000.: „Odlomak iz bilježaka društva Hansgrohe, naveden u točki 132. ove presude, nedvosmislen je dokaz protutržišnog cilja navedenog sastanka. Naime, povećanja cijena za 2001., koja su sudionici tom prilikom razmijenili, predstavljaju osjetljive informacije u smislu sudske prakse navedene u točkama 54. do 57. ove presude” (moje isticanje).

(b) Dvanaesto navodno iskrivljavanje

159. Društvo Duravit i dr. navode da je Opći sud u točki 312. i sljedećim presude Duravit iskrivio spornu odluku u odnosu na dokaznu vrijednost dokaza koji se odnose na sastanak IFS‑a održan 24. travnja 2001. i na sastanke udruženja Fachverband Sanitärkeramische Industrie (u daljnjem tekstu: FSKI) održane 23. siječnja i 5. srpnja 2002.

160. Kao što sam naveo u pogledu sedmog navodnog iskrivljavanja, tim se argumentima također nastoji dovesti u pitanje ocjena dokaza koju je proveo Opći sud, koja se kao takva ne može pobiti u tužbi.

161. Opći sud doista je u presudi Keramag utvrdio da u obrazloženju sporne odluke nije bilo navedeno da su ta dva sastanka FSKI‑ja mogla dovesti do protutržišnih djelovanja među sudionicima. Opći sud isto je utvrdio za sastanak IFS‑a održan 23. siječnja 2002. (točka 129. navedene presude).

162. Međutim, ne smatram da se presudom Duravit upućuje na suprotno. Ta tri sastanka u njoj nisu ispitana ni u jednom trenutku. Upućivanje u točki 313. te presude na veliku dokaznu vrijednost koju imaju „gotovo svi” dokazi koji se odnose na sastanke IFS‑a i FSKI‑ja može se odnositi samo na sastanke koje je ispitao Opći sud. Stoga se ne odnosi na prethodno navedena tri sastanka. Isti se zaključak treba primijeniti na sastanak IFS‑a održan 14. studenoga 2001.

(c) Zaključak

163. Sedmo i dvanaesto iskrivljavanje koje navode društvo Duravit i dr. trebaju se odbiti kao nedopušteni ili neosnovani.

2. Predmet Villeroy & Boch AG/Komisija

(a) Prvi žalbeni razlog (ocjena navodne povrede u Francuskoj proturječna je, protivna načelu jednakog postupanja, načelu in dubio pro reo i zakonima logike)

i) Sažeti prikaz argumenata društva Villeroy & Boch AG

164. Društvo Villeroy & Boch AG osporava ocjenu dokaza koji se odnose na skup radnji počinjenih u Francuskoj. Prema njegovu mišljenju, u analizi dokaza postoje znatne proturječnosti. Takvom proturječnom analizom dokaza povrijeđeno je, prema njegovom mišljenju, načelo jednakog postupanja te je Opći sud na njegovu štetu počinio više pogrešaka koje se tiču prava. S jedne je strane Opći sud, na njegovu štetu i protivno načelima jednakog postupanja i in dubio pro reo, dva dokaza (izjave društava Ideal Standard i Roca France podnesene u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa) ocijenio na način dijametralno suprotan onom pri analizi provedenoj u presudi Keramag. S druge je strane Opći sud, također na njegovu štetu, analizirao dokaz koji se nije smio upotrijebiti (izjava društva Duravit i dr.), i to na način da nije slijedio vlastitu sudsku praksu i da je povrijedio načela jednakog postupanja i in dubio pro reo kao i članak 263. UFEU‑a i članak 296. drugi stavak UFEU‑a, čime je istovremeno nezakonito nadomjestio obrazloženje sporne odluke.

165. Usto se, prema mišljenju društva Villeroy & Boch AG, svjedočenje poduzetnika koji je podnio zahtjev za primjenu pokajničkog programa, na temelju načela testis unus, testis nullus koje proizlazi iz sudske prakse, također može potkrijepiti svjedočenjem drugih sudionika u zabranjenom sporazumu. To je bio slučaj u ovom predmetu jer je svjedočenje društva Ideal Standard dostavljeno u okviru zahtjeva za primjenu pokajničkog programa bilo potvrđeno izjavom društva Roca France. Ocjena dokaza protiv njih u svrhu utvrđivanja njihova sudjelovanja u Francuskoj u potpunosti je bila proturječna ocjeni provedenoj u presudi Keramag.

166. Budući da se u pogledu povrede koja se navodno mogla pripisati društvu Villeroy & Boch AG u Francuskoj zakonito nije upotrijebio nijedan drugi dokaz, osuda tog društva temeljila se na pogrešci koja se tiče prava koja je iste vrste kao i prethodno navedene pogreške u pogledu radnji počinjenih u Francuskoj. Stoga bi valjalo poništiti jedinstvenu povredu koju je utvrdio Opći sud s obzirom na to da u pogledu Francuske nisu bili ispunjeni uvjeti za utvrđivanje složene i trajne povrede. Valjalo bi barem poništiti utvrđenja iz članaka 1. i 2. sporne odluke u pogledu Francuske.

167. Prema mišljenju Komisije, navedena argumentacija nije osnovana.

ii) Analiza

168. Kao što sam istaknuo u analizi žalbe Komisija/Keramag Keramische Werke i dr. (točke 45. do 131. ovog mišljenja), neke su ocjene iz presude Keramag potpuno proturječne ocjenama iznesenima u istom pogledu u trima usporednim presudama (presude Roca Sanitario, Duravit kao i Villeroy & Boch Austria), koje su istog dana donijeli isti suci protiv iste odluke Komisije. Sve se te presude odnose na iste činjenice te se Komisija u njima pozvala na iste dokaze.

169. Međutim, suprotno tvrdnjama društva Villeroy & Boch AG, Opći sud pravilno je u presudi Villeroy & Boch Austria presudio da su protutržišne rasprave tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. bile dovoljno pravno dokazane, pri čemu se u tom pogledu oslonio na usklađene zahtjeve koje su društva Ideal Standard i Roca France podnijela u svrhu primjene Obavijesti o primjeni pokajničkog programa. Opći sud tako je slijedio ustaljenu sudsku praksu, prema kojoj se sadržaj zahtjeva za primjenu Obavijesti o primjeni pokajničkog programa može potvrditi drugim zahtjevom za primjenu te obavijesti ( 52 ). Do istog je zaključka došao u svojoj presudi Duravit (točka 324.). Naposljetku, kao što sam naveo u točki 49. (treća alineja) ovog mišljenja, Opći sud odobrio je u svojoj presudi Roca (točke 198. i 239.) smanjenje novčane kazne od 6 % s obzirom na to da su podnesene informacije predstavljale znatnu dodanu vrijednost jer je njima potvrđeno da su se tijekom sastanka AFICS‑a održanog 25. veljače 2004. održale protutržišne rasprave. Stoga se presuda Roca odnosila na isti aspekt povrede kao i u ovom predmetu.

170. Kao što smo vidjeli, iako je Opći sud u trima presudama (odnosno u presudama Roca, Duravit i Villeroy & Boch Austria) utvrdio da je povreda počinjena u okviru AFICS‑a, u presudi Keramag ipak je zaključio suprotno. Međutim, kao što je već istaknuto u točki 99. ovog mišljenja, pogreška u ocjeni dokaza nalazi se u presudi Keramag, za koju predlažem da se ukine.

171. U svakom slučaju, čak i ako Sud ne prihvati moj prijedlog u predmetu Komisija/Keramag i dr., ističem da društvo Villeroy & Boch AG ne tvrdi da presuda Villeroy & Boch Austria nije bila dovoljno obrazložena niti da je Opći sud iskrivio dokaze. Kao što je istaknula Komisija, da Opći sud nije donio presudu Keramag, društvo Villeroy & Boch AG ne bi pobijalo taj dio presude.

172. Žalitelj se u presudi Koninklijke Wegenbouw Stevin/Komisija ( 53 ), također pozvao na povredu načela jednakog postupanja i temeljnih zahtjeva za usklađenost sudskih odluka, ali je Sud odbio žalbeni razlog kao nedopušten jer žalitelj nije naveo nikakvo iskrivljavanje spornih dokaza. Isto vrijedi i za argument o nedostatnosti obrazloženja koji se odnosi na presudu Villeroy & Boch Austria (točka 18. žalbe).

173. Što se tiče navodnih povreda načela testus unus, testis nullus, in dubio pro reo i pretpostavke nedužnosti te, konkretnije, što se tiče nedostatnosti dokaza koji su ispitani u svrhu dokazivanja povrede koju je društvo Villeroy & Boch AG počinilo u Francuskoj, podsjećam (vidjeti točku 169. ovog mišljenja) da se prema sudskoj praksi ( 54 ) zahtjev za primjenu Obavijesti o primjeni pokajničkog programa može potvrditi drugim zahtjevom. Opći sud u presudi Keramag jednostavno nije ocijenio dokaznu snagu izjava društva Roca France koje su bile priložene zahtjevu (vidjeti u tom smislu točku 77. i sljedeće ovog mišljenja).

174. Međutim, Opći sud u ovom je slučaju, odnosno u presudi Villeroy & Boch Austria (ali i, kao što je prethodno navedeno, u presudi Duravit), izričito potvrdio da su izjave koje je društvo Roca France dalo u okviru svojeg zahtjeva za primjenu pokajničkog programa bile sastavni dio skupa dokaza na temelju kojih je mogao utvrditi povredu koja se odnosi na sanitarnu keramiku u Francuskoj. U tim je dvjema presudama naveo da su društva Ideal Standard i Roca France međusobno potvrdila svoje izjave, barem što se tiče proizvoda „niže kvalitete”, jer su se zaključci Komisije odnosili na tu kategoriju proizvoda.

175. Opći sud nije smatrao potrebnim ispitati druge dokaze ( 55 ) jer je smatrao da su izjave društava Ideal Standard i Roca France bile dostatne. Naime, samo ako bi Sud smatrao da izjave društava Ideal Standard i Roca France nisu dovoljne da bi se utvrdila povreda u Francuskoj, tada bi bilo na Općem sudu (ili na Sudu, ako bi smatrao da stanje predmeta to dopušta) da ispita dokaznu vrijednost tih dodatnih elemenata.

176. Stoga se prvi žalbeni razlog društva Villeroy & Boch AG treba odbiti kao nedopušten ili neosnovan.

(b) Drugi dio drugog obrazloženja (povreda zakona logike i načela jednakog postupanja u pogledu materijalne ocjene i pripisivanja povrede u Italiji)

177. Društvo Villeroy & Boch AG kritizira činjenicu da mu je Opći sud, kao proizvođaču sanitarne keramike, pripisao povrede koje su u Italiji počinili subjekti koji nisu konkurentni žalitelju (proizvođači sanitarnih armatura), iako ono nije djelovalo u toj zemlji niti je bilo prisutno na sastancima navodno protivnima pravu zabranjenih sporazuma. Isto tako, Opći sud u usporednim je predmetima smatrao da se poduzetnici prisutni na tom tržištu trebaju osloboditi optužbe. U tom je pogledu, osim očito diskriminirajućeg nejednakog postupanja na štetu žalitelja, postojala i povreda pretpostavke nedužnosti i zakona logike.

178. Komisija osporava dopuštenost žalbenog razloga koji se temelji na povredi načela jednakog postupanja u pogledu utvrđenja Općeg suda u trima usporednim postupcima koji se odnose na druge proizvođače sanitarne keramike. Čak i ako su u drugim presudama donesena utvrđenja koja bi se mogla primijeniti i na društvo Villeroy & Boch AG, to se društvo u prvom stupnju ipak nije pozvalo ni na kakav žalbeni razlog u tom pogledu.

179. U svakom slučaju, dovoljno je utvrditi da je prema sudskoj praksi društvu Villeroy & Boch AG „naime, dopušteno sastaviti žalbu ističući pred Sudom žalbene razloge koji su nastali uslijed same pobijane presude” ( 56 ) (odnosno različito postupanje u odnosu na druge stranke).

180. Što se tiče merituma, pri čemu nije potrebno odlučiti o relevantnosti argumenta povezanog s eventualnim nejednakim postupanjem u odnosu na druge poduzetnike iz usporednih presuda Općeg suda, valja istaknuti da djelomično poništenje, o kojem je Opći sud odlučio u pogledu utvrđene povrede u Italiji, proizlazi samo iz vremenski ograničenog sudjelovanja određenih poduzetnika i da ono nema nikakvog učinka na pitanje je li društvo Villeroy & Boch AG moglo znati za povredu u toj zemlji ili je razumno predvidjeti. U svrhu pripisivanja ukupne povrede, valja utvrditi da je poduzetnik morao znati za opći doseg i bitna svojstva zabranjenog sporazuma u cjelini, pri čemu nepoznavanje detalja uopće nije odlučujuće ( 57 ).

181. Konkretnije, ističem sljedeće elemente.

182. Kao prvo, kao što je to istaknula Komisija, Opći sud utvrdio je u presudi Duravit (točke 37. do 41. žalbe) da dokazi nisu bili dostatni da bi se zaključilo da su društvo Duravit i dr. znali za povredu počinjenu u Italiji, što su društvo Duravit i dr. jasno i precizno osporili.

183. Osim toga, društva Villeroy & Boch AG i Duravit i dr. nisu se nalazila u istoj situaciji, s jedne strane, jer su društvo Duravit i dr. sudjelovali u povredi u trima državama članicama, a društvo Villeroy & Boch AG u pet država članica i, s druge strane, jer je to potonje društvo sudjelovalo u povredi tijekom znatno duljeg razdoblja, a ta dva elementa obično dovode do bolje pretpostavke o stvarnom dosegu protupravnog ponašanja.

184. Kao drugo, što se tiče presude Wabco (točke 42. i 43. žalbe), djelomično poništenje temelji se na posebnom problemu. Velik dio novčane kazne odnosio se na povredu koja se odnosi na prodaju sanitarne keramike u Italiji, tako da je dio te novčane kazne izračunan na temelju vrijednosti prodaje tih proizvoda u Italiji, dok je, suprotno tomu, u slučaju društva Villeroy & Boch AG novčana kazna izračunana bez uzimanja u obzir vrijednosti prodaje u Italiji.

185. Kao treće, Opći sud utvrdio je u predmetu Wabco da je sudjelovanje tog poduzetnika u povredi koja se odnosi na sanitarnu keramiku za talijansko tržište dokazano samo za određeno razdoblje te je stoga smanjio novčanu kaznu. Međutim, jasno je potvrdio da je društvo Ideal Standard također sudjelovalo u tom zabranjenom sporazumu razmjenom informacija s proizvođačima sanitarnih armatura ( 58 ). Društvo Ideal Standard nije osporilo dio novčane kazne koji se temeljio na vrijednosti prodaje sanitarnih armatura na tom tržištu, niti ga je Opći sud poništio. Budući da Opći sud nije presudio da društvo Ideal Standard nije znalo za dio povrede, ne vidim (kao ni Komisija) kako bi se situacija društva Villeroy & Boch AG u Italiji mogla usporediti sa situacijom društva Ideal Standard.

186. Kao četvrto, što se tiče presude Keramag (točke 44. do 47. žalbe), poništenje o kojem je odlučio Opći sud odnosi se na ograničeni dio povrede i proizlazi iz nedostatka dokaza o sudjelovanju društva Pozzi Signori tijekom razdoblja od nekoliko mjeseci. To poništenje nije dovelo do smanjenja novčane kazne koja je također izračunana na temelju vrijednosti prodaje sanitarne keramike u Italiji ( 59 ).

187. Budući da Opći sud nije presudio da društvo Keramag i dr. nisu znali za protupravno ponašanje u Italiji, ne vidim kako bi se situacija društva Villeroy & Boch AG u Italiji mogla usporediti sa situacijom društva Keramag i dr.

188. Stoga drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti.

3. Predmet Villeroy & Boch SAS/Komisija

(a) Prvi žalbeni razlog (proturječnost u ocjeni dokaznih sredstava u pogledu Francuske, kojom se povređuje načelo jednakog postupanja, načelo in dubio pro reo te narušava logička i pravna koherentnost presude)

189. Društvo Villeroy & Boch France ističe da ocjena koju je Opći sud dao o izjavama društava Ideal Standard, Roca France i Duravit, u pogledu svih utvrđenih činjenica u Francuskoj, ne odgovara ocjeni koju je dao o istim dokazima u presudama Keramag i Wabco te da je time povrijedio načela jednakog postupanja i in dubio pro reo.

190. Naime, prema mišljenju društva Villeroy & Boch France, Opći sud temeljio je svoju presudu Villeroy & Boch Austria na izjavama društava Ideal Standard i Roca France, dok je u presudi Keramag smatrao da sama izjava društva Ideal Standard ne može predstavljati dostatan dokaz i da se Komisija nije mogla osloniti na izjave društva Roca France jer nije imala dokaza kojima bi potkrijepila uspostavu usklađivanja najnižih cijena.

191. Što se tiče izjave društva Duravit i dr., društvo Villeroy & Boch SAS ističe da je Opći sud u presudi Keramag utvrdio da mu ta izjava nije bila dostavljena tijekom upravnog postupka i da se stoga na njega ne može primijeniti. Zbog činjenice da se Opći sud oslonio na izjavu društva Duravit i dr. kako bi potvrdio izjavu društva Ideal Standard, obrazloženje sporne odluke sadržava pogrešku.

192. Društvo Villeroy & Boch SAS smatra da je Opći sud time povrijedio članak 263. UFEU‑a i članak 296. drugi stavak UFEU‑a kao i načelo pretpostavke nedužnosti navedeno u članku 48. stavku 1. Povelje i članak 6. stavak 2. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda koja je potpisana u Rimu 4. studenoga 1950.

193. Što se tiče proturječnosti s presudom Keramag, upućujem na točku 45. i sljedeće ovog mišljenja u pogledu te presude kao i točku 148. i sljedeće (Duravit i dr.) te točku 168. i sljedeće (Villeroy & Boch AG), u kojima sam obrazložio svoj prijedlog da se odbiju žalbeni razlozi koje su društvo Duravit i dr. te društvo Villeroy & Boch AG temeljili na toj proturječnosti.

194. Uostalom, slažem se s društvom Villeroy & Boch SAS da se odgovor društva Duravit i dr. na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne može upotrijebiti kao dokaz. Taj je argument društva Villeroy & Boch SAS ipak bespredmetan jer se presuda Villeroy & Boch Austria očito nije temeljila na tom odgovoru (vidjeti točku 295. te potonje presude). Ni sama Komisija ne osporava da je njezin odgovor bio naveden samo radi cjelovitosti i da se taj odgovor nije mogao uzeti u obzir jer nije bio naveden ni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ni u dopisu o prikazu činjeničnog stanja.

195. Stoga prvi žalbeni razlog treba odbiti.

(b) Drugi žalbeni razlog (navodna pogreška koja se tiče prava u pogledu kvalifikacije jedinstvene, složene i trajne povrede – proturječnosti među različitim presudama)

196. Društvo Villeroy & Boch SAS u biti tvrdi da Opći sud nije došao do istih utvrđenja u pogledu tog društva kao u presudama Keramag, Duravit i Wabco. Da ih je Opći sud uzeo u obzir, ne bi mogao utvrditi postojanje jedinstvene, trajne i složene povrede. Naime, društvo Villeroy & Boch SAS tim prigovorom podredno tvrdi da nedostaju dokazi kako bi se utvrdila njegova krivnja: a) u Francuskoj, zbog utvrđenja iz presude Keramag; b) u Italiji, zbog djelomičnog poništenja utvrđenja o sudjelovanju u kaznenim djelima iz presuda Duravit, Wabco i Keramag ili njihova poništenja u cijelosti; c) u Njemačkoj te d) u Nizozemskoj, zbog djelomičnog poništenja sporne odluke u pogledu ponašanja društva majke.

197. Pored argumenata kojima sam obrazložio svoj prijedlog da se odbije prvi žalbeni razlog društva Villeroy & Boch SAS u kojem se poziva na proturječnosti među različitim usporednim presudama Općeg suda (vidjeti točku 189. i sljedeće točke ovog mišljenja), valja opovrgnuti navode da je Opći sud poništio „značajan dio utvrđenja” (žalba, točka 52.).

198. Što se tiče Francuske, poništenje proizlazi iz činjenice da je jedan poduzetnik u povredi sudjelovao u manjoj mjeri ili da je zemljopisni doseg te povrede bio ograničen.

199. Što se tiče Njemačke i Italije, Opći sud samo je smanjio trajanje sudjelovanja drugih dvaju poduzetnika s obzirom na posebne okolnosti njihova sudjelovanja.

200. Što se tiče Nizozemske, poništenjem je neznatno smanjeno sudjelovanje društva majke.

201. Osim toga, kao što je to istaknula Komisija, jednostavna činjenica da je moguće da određeni poduzetnici nemaju saznanja o svim povredama ne znači da jedinstvena povreda nije postojala. U sudskoj praksi postoji jasna razlika između jedinstvene povrede i odgovornosti svakog poduzetnika. Činjenica da je moguće da određeni poduzetnici nisu znali za cjelokupni doseg povrede može se objasniti činjenicom da su ti poduzetnici usmjerili svoje djelatnosti samo na određena tržišta, dok su na drugima njihove djelatnosti bile sporedne.

202. Stoga drugi žalbeni razlog valja odbiti kao neosnovan.

C – Predmet Roca Sanitario/Komisija (samo prvi dio drugog žalbenog razloga)

1. Sažeti prikaz argumenata stranaka

203. Društvo Roca Sanitario u tom dijelu tvrdi da Opći sud, iako je u zemljopisnom smislu priznao manju težinu povrede za koju se to društvo smatralo odgovornim u odnosu na težinu povreda koje se pripisuju poduzetnicima „jezgre” (ili „središnje grupe”) zabranjenog sporazuma ( 60 ), na temelju toga nije poduzeo potrebne mjere jer u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti nije smanjio iznos novčanih kazni koje su mu bile izrečene, ni izmjenom koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, ni priznanjem postojanja olakotnih okolnosti. Tako Opći sud nije poštovao svoju obvezu obrazloženja te je povrijedio načela individualizacije kazni i osobne odgovornosti, proporcionalnosti (kako je utvrđeno člankom 49. stavkom 3. Povelje), jednakog postupanja i zaštite legitimnih očekivanja.

204. Komisija najprije ističe da se ograničeni zemljopisni doseg povreda koje su počinili društvo Roca Sanitario i njegova društva kćeri odražava već u osnovnom iznosu novčanih kazni jer je bio izračunan samo na temelju prodaje ostvarene u Francuskoj i Austriji.

205. Nadalje, iako se zemljopisni doseg u Smjernicama iz 2006. navodi kao čimbenik koji je potrebno uzeti u obzir prilikom određivanja primjenjivih koeficijenata, taj doseg ima samo sporednu ulogu s obzirom na to da je u tom pogledu već vrijednost prodaje dovoljna naznaka i da narav povrede predstavlja glavni čimbenik ocjene. Tako je Komisija razvila praksu koja se sastoji od primjenjivanja malog povećanja, obično od 1 %, kada zemljopisni opseg odgovara cijeloj Europskoj uniji ili cijelom Europskom gospodarskom prostoru. Ipak, neprimjena te prakse opravdana je u slučaju smanjenog zemljopisnog dosega povrede jer bi se, u suprotnom, postotku trebale dodati decimale s obzirom na broj država članica obuhvaćenih povredom. Time što je primijenila koeficijente od 15 %, Komisija nije odstupila od metodologije navedene u Smjernicama iz 2006.

206. Komisija također navodi da ništa ne obvezuje Sud da smanji novčanu kaznu koju smatra proporcionalnom samo zbog toga što smatra da je novčana kazna izrečena drugim sudionicima u zabranjenom sporazumu trebala biti viša. Naprotiv, Opći sud u više je navrata odbio takvo smanjenje na temelju načela prema kojemu se „nitko ne može u svoju korist pozvati na nezakonitost počinjenu u korist trećega”. Iz sudske prakse, kao i iz prakse odlučivanja Komisije proizlazi da se svaka razlika u pogledu sudjelovanja u povredi nužno ne treba očitovati u smanjenju novčane kazne ako ta novčana kazna pravilno odražava pojedinačno sudjelovanje predmetnog poduzetnika.

207. Osim toga, Komisija ističe da Sud ne zahtijeva detaljno obrazloženje kada je iznos koeficijenata (povećanja osnovnog iznosa novčane kazne) blizu 15 % ( 61 ). U svakom je slučaju u presudi Roca Sanitario jasno objašnjeno po čemu su ti koeficijenti bili primjereni.

208. Što se tiče prigovora koji se odnosi na nedosljednost te presude u odnosu na presude o usporednim tužbama, Komisija ga smatra nedopuštenim jer bi njegovo ispitivanje pretpostavljalo usporednu analizu relevantnih činjeničnih okolnosti. U svakom slučaju, Opći sud primijenio je iste stope od 15 % na druge poduzetnike koje se nije smatralo odgovornima za zabranjeni sporazum u cjelini, kao što su društva Duravit i Dornbracht.

2. Analiza

(a) Pregled sudske prakse

209. Najprije upućujem na svoje mišljenje u predmetu Telefónica i Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2013:619) u kojem sam detaljno analizirao problematiku neograničene nadležnosti Općeg suda ( 62 ).

210. Za potrebe ove žalbe, valja podsjetiti da je, što se tiče opsega sudskog nadzora Suda u tom pogledu, ako je Opći sud jedini nadležan za nadzor načina na koji Komisija u svakom pojedinačnom slučaju treba ocijeniti težinu nezakonitih ponašanja, na Sudu da u okviru žalbe na, u pravnom smislu, ispravan način ispita u kojoj je mjeri Opći sud uzeo u obzir sve ključne čimbenike za ocjenu težine ponašanja utvrđenog s obzirom na članak 101. UFEU‑a i članak 23. Uredbe br. 1/2003 ( 63 ).

211. Nadalje, kada u izvršavanju svoje neograničene nadležnosti odlučuje o iznosu novčanih kazni, Opći sud ima iste zakonske obveze kao i Komisija kada propisuje sankciju te osobito obvezu poštovanja načela jednakog postupanja s poduzetnicima koji su sudjelovali u sporazumu koji je protivan članku 101. UFEU‑a ( 64 ).

212. Podsjećam da načelo, prema kojemu nije na Sudu da, iz razloga pravičnosti, ocjenu Općeg suda koji odlučuje na temelju te nadležnosti zamijeni vlastitom ocjenom ( 65 ), nije prepreka tomu da Sud provjeri poštovanje te obveze.

213. Naime, Sud je već smanjio novčanu kaznu u situacijama u kojima je Opći sud bez ikakvog objektivnog opravdanja s jednim poduzetnikom postupao strože nego s drugim poduzetnicima koji su sudjelovali u istom zabranjenom sporazumu ( 66 ) jer izvršavanje neograničene nadležnosti ne može dovesti do diskriminacije među poduzetnicima koji su sudjelovali u istoj povredi ( 67 ).

(b) Opći sud utvrdio je nejednako postupanje, ali u tom pogledu nije poduzeo nikakve mjere

214. U ovom je slučaju Opći sud, time što je utvrdio (točka 187.) da je povreda koju su počinili poduzetnici jezgre, osobito zbog svojeg šireg zemljopisnog opsega, „trebala” biti sankcionirana novčanom kaznom izračunanom na temelju većih koeficijenata „težina povrede” i „dodatni iznos”, priznao da se s različitim situacijama (odnosno situacijom poduzetnikâ jezgre i situacijom drugih poduzetnika) pogrešno postupalo na sličan način.

215. Međutim, Opći sud nije proveo nikakvu prilagodbu osnovnog iznosa novčane kazne, ni u smislu povećanja ni u smislu smanjenja, te je za sve poduzetnike zadržao isti koeficijent težine i isti odvraćajući faktor od 15 % ( 68 ).

216. Da bi