ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, vjerojatnost dovođenja u zabludu predstavlja vjerojatnost da javnost može vjerovati kako predmetni proizvodi ili usluge potječu od istog poduzetnika ili gospodarski povezanih poduzetnika. Nju se treba procjenjivati općenito, u skladu s percepcijom koju relevantna javnost ima o predmetnim znakovima i proizvodima ili uslugama, uzimajući u obzir sve čimbenike relevantne u predmetnom slučaju, osobito međuovisnost sličnosti znakova i one obuhvaćenih proizvoda ili usluga.

Sveobuhvatna ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu podrazumijeva određenu međuovisnost čimbenika koji se uzimaju u obzir te osobito sličnosti žigova i obuhvaćenih proizvoda ili usluga. Tako se primjerice nizak stupanj sličnosti između naznačenih proizvoda ili usluga može nadoknaditi povećanim stupnjem sličnosti između znakova i obrnuto.

Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 8. Uredbe br. 207/2009 (koja je postala uvodna izjava 11. Uredbe 2017/1001), ocjena vjerojatnosti dovođenja u zabludu ovisi o brojnim čimbenicima, a posebno o javnom saznanju o žigu na dotičnom tržištu. S obzirom na to da je vjerojatnost dovođenja u zabludu to veća što je veći razlikovni karakter žiga, žigovi većeg razlikovnog karaktera, bilo suštinski bilo zbog prepoznatljivosti od strane javnosti, uživaju širu zaštitu od onih manjeg razlikovnog karaktera

(t. 23., 75., 76.)
Članak 81.a. Pravilnika o osoblju odnosi se na mirovine za nadživjele osobe i na mirovinu za djecu preminule osobe. Stoga je metoda za izračun mirovinskih prava koju je primijenila institucija u dijelu u kojem se njome mirovine za djecu preminule osobe uračunavaju u stvarni dohodak na koji se primjenjuje gornja granica iz članka 81.a u skladu s tom odredbom.

Kao prvo, mirovine za djecu preminule osobe predviđene su člankom 80. Pravilnika o osoblju, koji je uvršten u glavu V. poglavlje 3. tog pravilnika, pod naslovom „Mirovine i naknada za invalidnost”. Ove mirovine su prave mirovine koje su kao takve dio mirovinskog sustava predviđenog u Pravilniku o osoblju.

Nadalje, metode za izračun mirovina za djecu preminule osobe utvrđene su u poglavlju 4. članku 21. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, na temelju upućivanja u članku 84. Pravilnika o osoblju, i to je poglavlje naslovljeno „Mirovina za nadživjele osobe”. To omogućuje utvrditi da zakonodavac koristi izraz „mirovina za nadživjele osobe” za identifikaciju mirovine nadživjelog bračnog druga preminulog dužnosnika, tj. mirovinu za nadživjele osobe stricto sensu, ali i za odredbe koje se odnose na mirovine za djecu preminule osobe. Stoga, iako se određenim odredbama izričito upućuje na mirovine za djecu preminule osobe, to ne isključuje da se druge odredbe, koje ih izričito ne spominju, ne mogu na njih primjenjivati ako su one stvarne mirovine i zbog toga podliježu odredbama Pravilnika o osoblju koje su općenito primjenjive na mirovine.

Osim toga, budući da članak 81.a Pravilnika o osoblju predstavlja jednu od završnih odredbi glave V. poglavlja 3. Pravilnika o osoblju i dio je odredaba koje se primjenjuju na mirovine, čiji su dio i mirovine predviđene člankom 80., članak 81.a ne može se tumačiti na način da isključuje mirovine za djecu preminule osobe. Naime, to što ta odredba koristi izraz „mirovine za nadživjele osobe” u množini treba tumačiti tako da se odnosi na sve vrste „mirovina” koje se dodjeljuju zbog smrti dužnosnika, što je slučaj i mirovine za nadživjele osobe, ali i za mirovine za djecu preminule osobe. Osim toga, u skladu s člankom 80., prvim do trećim stavkom Pravilnika o osoblju i člankom 21. Priloga VIII. Pravilniku o osoblju, mirovine za nadživjele osobe i mirovinu za djecu preminule osobe su povezane jer iznos one druge ovisi o iznosu prve.

U svakom slučaju, svrha mirovine za djecu preminule osobe, a to je nadoknada za dodatne troškove nadživjelom dužnosniku u vezi s uzdržavanjem djece, doprinosi cilju ostvarivanja ekonomske samostalnosti te djece. Budući da obiteljska mirovina omogućuje nadoknadu dodatnih troškova povezanih s uzdržavanjem djece, ona je dio dohotka obitelji i ne može biti iznimka primjeni pravila o zabrani obogaćivanja zbog smrti roditelja dužnosnika, čije se poštovanje osigurava primjenom gornje granice iz članka 81.a Pravilnika o osoblju. S obzirom na prethodno navedeno,

(t. 94.-96., 103., 104.)
Dio A, odjeljak 6., točka 1.2. Smjernica za ispitivanje Ureda europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) predviđa da „o opozivu/brisanju odlučuje odjel ili jedinica koja je obavila upis ili donijela odluku te se protiv odluka o opozivu/brisanju može podnijeti žalba u skladu s člankom 58. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009”.

Doduše, u tim se odredbama EUIPO-ovih Smjernica za ispitivanje, koje se odnose na ovlast za opoziv, ne spominju žalbena vijeća. Međutim, takve smjernice predstavljaju samo kodifikaciju prakse koju je odlučio usvojiti sam EUIPO. Stoga, njihove odredbe ne mogu kao takve niti biti nadređene odredbama Uredbe br. 207/2009 o žigu Europske Unije i Uredbe 2868/95 o provedbi Uredbe br. 40/94 o žigu Zajednice niti mijenjati njihovo tumačenje od strane suda Unije. Naprotiv, treba ih tumačiti u skladu s odredbama uredbi br. 207/2009 i 2868/95.

Posljedično, iz odredaba EUIPO-ovih Smjernica za ispitivanje ne može se izvesti zaključak da žalbena vijeća nemaju ovlast opozvati svoje odluke jer iz članka 80. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, ranija verzija, u vezi s člankom 65. navedene uredbe, proizlazi da je ovlast za opoziv, predviđena u stavku 1. članka 80. Uredbe br. 207/2009, ranija verzija, također dodijeljena žalbenim vijećima.

Štoviše, valja naglasiti da je Opći sud već zaključio da činjenica da je tužba protiv odluke Komisije u tijeku pred njim i to u trenutku u kojem je ta odluka opozvana ne sprečava njezin opoziv. Ništa ne upućuje na to da bi rješenje trebalo biti drukčije u pogledu odluke žalbenog vijeća. Naprotiv, valja zaključiti da kada Opći sud odluči obustaviti postupak nakon opoziva odluke žalbenog vijeća koja se pobija pred njim, on prešutno priznaje da su žalbena vijeća nadležna opozvati svoje odluke i da ona to mogu učiniti iako je protiv tih odluka podnesena tužba Općem sudu.

(t. 39.-41. i 44.)
Iz teksta članka 8. stavka 5. Uredbe br. 207/2009 o žigu Europske unije proizlazi da je njegova primjena podvrgnuta sljedećim uvjetima: prvo, istovjetnosti ili sličnosti suprotstavljenih žigova; drugo, postojanju ugleda ranijeg žiga istaknutog u prigovoru; treće, postojanju vjerojatnosti da se uporabom žiga za koji je podnesena prijava bez opravdanog razloga nepošteno iskorištava razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili im se šteti. Ti uvjeti su kumulativni i izostanak jednog od njih dovodi do nemogućnosti primjene navedene odredbe.

Kada je riječ o trećem uvjetu, treba podsjetiti da vjerojatnost nepoštenog iskorištavanja razlikovnog karaktera ili ugleda ranijeg žiga postoji kod pokušaja očitog iskorištavanja uglednog žiga ili parazitizma na njemu te se tu stoga upućuje na pojam „opasnost od parazitizma”. Drugim riječima, radi se o opasnosti da se imidž uglednog žiga ili karakteristike koje projicira prenesu na proizvode obuhvaćene žigom za koji je podnesena prijava, tako da njihovo stavljanje na tržište bude olakšano povezivanjem s ranijim uglednim žigom.

Kako bi se utvrdilo je li korištenje znaka nepošteno iskoristilo razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga, treba izvršiti opću ocjenu koja uzima u obzir sve relevantne čimbenike slučaja, među kojima su, uz ostalo, intenzitet ugleda i stupanj razlikovnog karaktera žiga, stupanj sličnosti između suprotstavljenih žigova kao i narav i stupanj blizine proizvoda i usluga o kojima je riječ. Što se tiče intenziteta ugleda i stupnja razlikovnog karaktera žiga, Sud je već presudio da, što je veći razlikovni karakter i ugled tog žiga, to će se lakše priznati postojanje povrede. Iz sudske prakse također proizlazi to da što neki znak neposrednije i jače podsjeća na žig, to je veća vjerojatnost da trenutna ili buduća uporaba znaka nepošteno iskorištava ili će iskorištavati razlikovni karakter ili ugled ranijeg žiga ili da im šteti odnosno da će im štetiti.

(t. 64.-66.)
Prilikom utvrđenja proizvoda u koje se dizajn namjerava ugraditi ili na kojem se namjerava primijeniti valja voditi računa o napomeni koja se na nj odnosi iz prijave za registraciju navedenog dizajna kao i, prema potrebi, o samom dizajnu s obzirom na to da je tamo pojašnjena narav proizvoda, njegova namjena i funkcija.

Sporni dizajn koji ima znatne sličnosti s monogramom Chanel nema individualni karakter u smislu članka 6. Uredbe br. 6/2002 o dizajnu Zajednice. Naime, taj se dizajn do neke mjere može smatrati djelom koje je nadahnuto slikom monograma Chanel, tim više što izbor osporavanog dizajna nije bio ni na koji način i ničime uvjetovan te da njegov dizajner nije dovoljno razgraničio navedeni dizajn od monograma Chanel. Stoga, prilikom utvrđenja ostavljaju li suprotstavljeni dizajni različit ukupni dojam, valja smatrati da će ih upućeni korisnik doživjeti na sveobuhvatan način. Čak i ako su središnji dijelovi dvaju dizajna različiti, koje upućeni korisnik može u manjoj mjeri zamijetiti jer je osporavani dizajn moguće koristiti u različitim položajima u rasponu do 90 stupnjeva i u različitim veličinama, valja utvrditi da se ukupni dojam ne razlikuje s obzirom na to da su vanjski dijelovi, koji bitno određuju obris i ukupni dojam koji ostavljaju suprotstavljeni dizajni, vrlo slični i gotovo istovjetni.

U odnosu na sličnosti suprotstavljenih dizajna, velika stvaralačka sloboda može samo učvrstiti nedostatak različitog ukupnog dojma koji ostavljaju navedeni dizajni. Osim toga, sporni dizajn je ukras iz razreda 32. u smislu Sporazuma kojim se ustanovljuje Međunarodna klasifikacija za industrijski dizajn, potpisanog u Locarnu, i takav se ukras može primijeniti na široku lepezu proizvoda, zbog čega je utvrđenje prije njegova korištenja gotovo nemoguće. Slijedom toga, ta okolnost potkrjepljuje potrebu pomne analize ukupnih dojmova koje ostavljaju suprotstavljeni dizajni.

(t. 55., 56., 58., 59.)
Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 26. rujna 2017. – La Rocca protiv EUIPO‑a (Take your time Pay After)

(predmet T‑755/16)

„Žig Europske unije – Prijava figurativnog žiga Europske unije Take your time Pay After – Nepostojanje razlikovnog karaktera – Članak 7. stavak 1. točka (b) Uredbe (EZ) br. 207/2009 – Obveza obrazlaganja – Prva rečenica članka 75. Uredbe br. 207/2009”

1. Žig Europske unije–Definicija i stjecanje žiga Europske unije–Apsolutni razlozi za odbijanje–Žigovi koji nemaju razlikovni karakter–Pojam (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 12.‑15.)

2. Žig Europske unije–Definicija i stjecanje žiga Europske unije–Apsolutni razlozi za odbijanje–Žigovi koji nemaju razlikovni karakter–Ocjena razlikovnog karaktera–Mjerila (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 16., 19., 25.)

3. Žig Europske unije–Definicija i stjecanje žiga Europske unije–Apsolutni razlozi za odbijanje–Žigovi koji nemaju razlikovni karakter–Žigovi koji se sastoje od reklamnih slogana–Razlikovni karakter–Primjena posebnih kriterija ocjene–Nedopuštenost (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 17. i 18.)

4. Žig Europske unije–Definicija i stjecanje žiga Europske unije–Apsolutni razlozi za odbijanje–Žigovi koji nemaju razlikovni karakter–Figurativni žig Take your time Pay After (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 21.,23., 26.‑32.)

5. Žig Europske unije–Postupovne odredbe–Obrazloženje odluka–Cilj (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 75. prva rečenica) (t. 37.)

6. Žig Europske unije–Definicija i stjecanje žiga Europske unije–Apsolutni razlozi za odbijanje–Odvojeno ispitivanje razloga za odbijanje s obzirom na svaki od proizvoda ili usluga na koje se odnosi prijava za registraciju–Obveza obrazlaganja odbijanja registracije–Doseg (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. i čl. 75. prva rečenica) (t. 39.‑41.)

Predmet

Tužba protiv odluke prvog žalbenog vijeća EUIPO‑a od 4. kolovoza 2016. (predmet R 406/2016‑1), koja se odnosi na prijavu za registraciju figurativnog znaka Take your time Pay After kao žiga Europske unije.

Izreka

1. Tužba se odbija.
2.

Žig Europske unije – Odricanje, opoziv i ništavost – Razlozi za opoziv – Nepostojanje stvarne uporabe žiga – Verbalni žigovi AN IDEAL WIFE, AN IDEAL LOVER i AN IDEAL HUSBAND (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 15. st. 1. i čl. 51. st. 1. t. (a)) (t. 36., 41., 45., 53.)
1.

Ukida se presuda Službeničkog suda Europske unije (sudac pojedinac) od 21. srpnja 2016., CC protiv Parlamenta (F-9/12 RENV) jer je Službenički sud, na prvom mjestu, izračunao gubitak prilike zapošljavanja C. C. u svojstvu dužnosnice na probnom radu u Vijeću Europske unije a da nije uzeo u obzir razdoblje od 16. veljače 2006. do 31. kolovoza 2007. i, na drugom mjestu, jer je izračunao gubitak prilike zapošljavanja C. C. u svojstvu dužnosnice na probnom radu u drugim institucijama i tijelima Europske unije na temelju metode različite od one koju je upotrijebio kad je riječ o Vijeću.
U okviru ispitivanja uvjeta koje mora zadovoljiti prijava za registraciju dizajna, tumačenje članka 36. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 6/2002 i članka 10. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 2245/2002 o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 6/2002 o dizajnu Zajednice, u vezi s člankom 4. stavkom 1. točkom (e) potonje uredbe, prema kojem se ta odredba primjenjuje samo na dizajne kod kojih je kvaliteta prikaza srednje razine, očito je u suprotnosti sa sustavom u kojem je osmišljena registracija dizajna.

Naime, članak 36. Uredbe br. 6/2002, koji u stavku 1. točki (c) propisuje da prijava za registraciju dizajna Zajednice sadržava prikaz dizajna prikladnog za umnožavanje, u stavku 5. pojašnjava da ta prijava mora ispunjavati uvjete utvrđene Uredbom br. 2245/2002. Potonja uredba propisuje u članku 4. stavku 1. točki (e), na koji upućuje članak 10. stavak 1. točka (c) te uredbe, da dizajn treba osobito biti „kvalitetne izrade koja omogućuje jasnu vidljivost obilježja predmeta za koja se zahtijeva zaštita”. Taj dio rečenice odnosi se na uvjet koji je svojstven svakoj registraciji, a to je omogućiti trećima da jasno i precizno odrede sva obilježja dizajna za koji se traži zaštita. Neprecizni prikazi ne omogućavaju trećima da nedvojbeno odrede predmet zaštite dotičnog dizajna.

U tom smislu, iako se prikazi odnose na više dizajna, razjašnjenje je nužno ne samo radi osiguranja pravne sigurnosti trećih koji trebaju precizno poznavati predmet zaštite dizajna, nego i iz računovodstvenih razloga, s obzirom da to da se iznos pristojbi koje naplaćuje Ured Europske unije za intelektualno vlasništvo razlikuje prema broju razreda proizvoda na koji se dotični dizajn odnosi.

(t. 40.‑42., 45.‑47.)
Kada tijelo ne odgovori na zahtjev za pomoć iz članka 24. Pravilnika o osoblju u roku od četiri mjeseca predviđenom u članku 90. stavku 1. tog pravilnika, može se smatrati da je donesena implicitna odluka tog tijela kojom se odbija zahtjev za pomoć. Naime, u tom slučaju valja pretpostaviti da to tijelo nije smatralo da elementi podneseni u prilog zahtjevu za pomoć predstavljaju dovoljan prima facie dokaz postojanja navedenih činjenica da bi postojala obveza pomoći. Utvrđenje postojanja takve implicitne odluke o odbijanju zahtjeva za pomoć je stoga usko povezano s neusvajanjem mjera, od strane uprave, poput onih koje joj nalažu dužnost pomoći predviđenu u članku 24. Pravilnika o osoblju, jer u tom slučaju uprava implicitno, ali nužno, smatra da slučaj ne spada u područje primjene potonje odredbe.

Takva situacija razlikuje se, međutim, od one o kojoj je riječ u ovom predmetu u kojem je, kao odgovor na zahtjev za pomoć, tijelo nadležno za sklapanje ugovora ocijenilo da mu je podnesen dovoljan prima facie dokaz zbog kojega je potrebno pokrenuti upravnu istragu kako bi se utvrdilo jesu li navedene činjenice stvarno predstavljale uznemiravanje ili spolno uznemiravanje u smislu članka 12.a Pravilnika o osoblju. Naime, u takvoj je situaciji nužno da se ta istraga provede do kraja kako bi uprava, na temelju nalaza izvješća o istrazi, mogla zauzeti konačno stajalište o tom pitanju, koje bi joj omogućilo ili da odbaci zahtjev za pomoć ili osobito da, kada su navodne činjenice dokazane i spadaju u područje primjene članka 12.a Pravilnika o osoblju, pokrenu stegovni postupak s ciljem, ako je to potrebno, primjene stegovnih sankcija prema navodnom uznemiravatelju.

(t. 54., 56. i 57.)
272

Mora se istaknuti da se među relevantnim elementima navedenima u sudskoj praksi nalazi identitet dioničara ili vlasnika poduzeća koje obavlja preuzimanje i prvobitnog poduzeća (vidjeti točku 208. ove presude). Kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 159. do 162. i 168. do 170. pobijane odluke, iako je Komisija ispitala taj element, ona s pravom nije prihvatila da je on naznaka o postojanju ekonomskog kontinuiteta između društva NCHZ i tužitelja. Ona je ipak smatrala, i to također s pravom, u okviru ukupne ocjene različitih ispitanih elemenata, da se zbog nepostojanja veze između bivših i novih vlasnika društva NCHZ ne može isključiti postojanje takvog ekonomskog kontinuiteta.
427

Međutim, kao što je to izneseno u točki 201. ove presude, samo utvrđenje nepoštovanja metodoloških odredbi u pogledu određivanja transfernih cijena nije dovoljno kako bi se utvrdilo da postoji državna potpora u smislu članka 107. UFEU‑a. Komisija još treba dokazati da metodološke pogreške koje je utvrdila ne mogu dovesti do procjene rezultata po tržišnim uvjetima i da su one dovele do smanjenja oporezive dobiti u odnosu na dobit koja bi bila izračunana u skladu s načelom nepristrane transakcije.
316

Što se tiče prigovora prema kojem je Komisija povrijedila članak 107. UFEU‑a time što je smatrala da su FFT i grupa Fiat/Chrysler ostvarili prednost, najprije valja utvrditi da, kao što je Komisija to navela, Veliko Vojvodstvo Luksemburg ne iznosi nijedan argument kojim se utvrđuje da grupa Fiat/Chrysler i FFT ne čine gospodarsku jedinicu u smislu prava državnih potpora. U svakom slučaju, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 342. pobijane odluke, FFT je pod potpunom kontrolom društva Fiat SpA, koje kontrolira i grupu Fiat/Chrysler. Stoga bi svaku prednost koju bi ostvario FFT ostvarila i navedena grupa u cijelosti, osobito ako to dovodi, kao što to Komisija napominje a da joj u tom pogledu ne proturječi Veliko Vojvodstvo Luksemburg, do povlaštenijih uvjeta kredita, koje FFT odobrava drugim društvima grupe, zbog smanjenja FFT‑ova poreznog opterećenja.
43

Kao prvo, informacije o količinama „crnih” kolutova, to jest onih kupljenih i korištenih za proizvodnju dotičnog proizvoda, pružene su u dokumentu 56 priloženom odgovoru na upitnik, dok je u tablici u dokumentu 6 naslovljenom „Usporedba prodaja” (list naslovljen „Raščlamba po vrsti proizvoda”) i sastavljenom po provjeri, on naveo količinu prodanih „crnih” kolutova koji su svi bili interno proizvedeni, tako da je Komisija mogla doći do količine „crnih” kolutova kupljenih i potrošenih za proizvodnju dotičnog proizvoda tako što je napravila prilično jednostavan izračun i da su, prema tome, potrebne informacije o obujmu bile pružene tijekom upravnog postupka. On je također napravio jasnu razliku između kupljenih i prodanih „crnih” i „bijelih” (ili „br. 1”) kolutova. Kao drugo, tužitelj je uvijek odgovorio na Komisijina pitanja tijekom ispitnog postupka i posebne informacije o količinama toplovaljanih kolutova kupljenih i potrošenih za proizvodnju dotičnog proizvoda nisu bile zatražene u odgovoru na upitnik, iako su u dokumentu 56 priloženom odgovoru na upitniku pružene informacije o količini „crnih” kolutova. Tijekom provjere tužitelj je također pružio informacije o količini „crnih” kolutova prodanih nakon dodatne obrade (tablica u dokumentu 6 „Usporedba prodaja”), a što je omogućilo utvrđivanje količine „crnih” kolutova korištenih za proizvodnju na kraju proizvodnog lanca. Nakon provjere Komisija je dostavila dopunski upitnik u kojem nije zahtijevala dodatne informacije o količinama kupljenih ili potrošenih toplovaljanih kolutova. Kao treće, informacije o obujmu kupljenih toplovaljanih kolutova nisu bile relevantne u ovom slučaju jer je Komisija svakako odlučila da u obzir ne uzme trošak tih kupnji i da ga zamijeni troškom interno proizvedenih toplovaljanih kolutova.
72

Kao prvo, tužitelj tvrdi da relevantne odredbe financijskih pravila iz 2002. i 2012. dodjeljuju prava međunarodnim organizacijama na koje se odnose. Među tim pravima su, osobito, pravo subjekta da bude priznat kao međunarodna organizacija, ako ispunjava uvjete koje u tom smislu predviđaju navedena pravila, kao i stvarna mogućnost da mu se povjere zadaće izvršenja proračuna i dodijele odgovarajuća sredstva u okviru neizravnog upravljanja. Tužitelj smatra da, jednom kada je subjektu priznat status međunarodne organizacije, taj status, koji je stečen u skladu s međunarodnim pravom, Komisija više ne može preispitivati. Ona mora poštovati to pravo, osobito kada primjenjuje odredbe prava Unije koje upućuju na pojmove svojstvene međunarodnom pravu. Osim toga, tužitelj tvrdi da je to što Komisija može dovesti u pitanje njegov status međunarodne organizacije protivno načelu dobre uprave. On je tijekom rasprave, u odgovoru na pitanje Općeg suda, objasnio da to načelo obavezuje Komisiju da brižno i nepristrano, u svjetlu svih korisnih informacija, razmotri njegovu situaciju.
43

Naime, kao što naglašavaju Vijeće i Komisija i kako je priznao tužitelj na raspravi, presuda donesena povodom žalbe potvrdila je zaključak sadržan u točki 88. prvotne presude, u skladu s kojim povreda obveze obrazlaganja u načelu ne može dovesti do nastanka izvanugovorne odgovornosti Unije, pri čemu je Sud usto naglasio da, sve i da je tužitelj podnio dokaze o nezakonitosti Provedbene uredbe br. 668/2010 zbog nepostojanja obrazloženja, njegovi prigovori ne mogu dovesti do priznanja povrede prava Unije koja je dovoljno ozbiljna da dovede do nastanka njezine izvanugovorne odgovornosti (vidjeti u tom smislu presudu donesenu povodom žalbe, t. 102. i 103.).
209

Doista, u ovom slučaju, kao što je to istaknuto u točki 197. ove presude, tužitelj je u dijelu u kojem se poziva na povredu odredbi članka 8. Zakona iz 2003., s jedne strane, izričito naveo da traži prekvalifikaciju ugovora o radu na određeno vrijeme u ugovor o radu na neodređeno vrijeme koju ta povreda podrazumijeva ipso facto. S druge strane, jasno je podsjetio na to da se njegov zahtjev za naknadu štete, koji je povezan s nezakonitim razvrgnućem radnog odnosa, temelji na prekvalifikaciji u skladu s člankom 9. Zakona iz 2003. njegova ugovornog odnosa s misijama u kojima je uzastopno radio. Međutim, iz razmatranja izloženih u točkama 199. i 200. ove presude proizlazi da se takav zahtjev za prekvalifikaciju ne može prihvatiti samo na temelju povrede članka 8. Zakona iz 2003. To tim više vrijedi s obzirom na to da su, kao što je zaključeno u točki 188. ove presude, u ovom slučaju, u skladu s člankom 9. Zakona iz 2003., postojali objektivni razlozi za sklapanje jedanaest uzastopnih ugovora o radu na određeno vrijeme.
13

U obrazloženju priloženom dopisu od 27. ožujka 2015. (u daljnjem tekstu: obrazloženje pobijanih akata) Vijeće se pozivalo na sljedeće nacionalne odluke: kao prvo, rješenje Secretary of State for the Home Department (ministar unutarnjih poslova Ujedinjene Kraljevine, u daljnjem tekstu: Home Secretary), rješenje od 29. ožujka 2001. kojim je izmijenjen UK Terrorism Act 2000 (Zakon Ujedinjene Kraljevine o terorizmu iz 2000.) i zabranjen Hamas‑Izz al‑Din al‑Qassem, koji se smatrao organizacijom uključenom u teroristička djela (u daljnjem tekstu: Odluka Home Secretaryja), kao drugo, Odluku United States Secretary of State (američki državni tajnik, Sjedinjene Američke Države) od 8. listopada 1997. kojom je Hamas proglašen stranom terorističkom organizacijom u smislu Immigration and Nationality Acta (Zakon Sjedinjenih Američkih Država o useljavanju i državljanstvu, u daljnjem tekstu: INA), kao treće, odluku američkog državnog tajnika od 31. listopada 2001. donesenu primjenom Executive Ordera br. 13224 (Predsjednički dekret br. 13224) (u daljnjem tekstu: američka odluka iz 2001.) i kao četvrto, Odluku od 23. siječnja 1995. donesenu primjenom Executive Ordera br. 12947 (Predsjednički dekret br. 12947) (u daljnjem tekstu: američka odluka iz 1995.).