ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Osim toga, argument koji Opći sud ističe u točki 35. te presude, prema kojem nije potrebno temeljiti argument na pripremnim aktima Pariške konvencije s obzirom na to da tekst članka 6.f te konvencije nije dvosmislen, također je kontradiktoran. Naime, zaključak do kojeg je došao Opći sud u navedenoj presudi odstupa od zaključka do kojeg je Opći sud došao u presudi od 13. travnja 2011., Safariland/OHIM – DEF‑TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR) (T‑262/09, EU:T:2011:171, t. 61.). Stoga je očito da tekst članka 8. stavka 3. navedene uredbe nije dovoljno jasan da bi se smatralo da je pozivanje na pojam „istovjetnost” nedvojbeno.
85

Budući da Francuska Republika tvrdi da je cilj njezina propisa kojim se zabranjuje stavljanje na tržište proizvoda dobivenih od dijelova biljke Cannabis sativa koji nisu njezina vlakana i sjeme zaštita javnog zdravlja iz članka 36. UFEU‑a, valja podsjetiti na to da zdravlje i život ljudi zauzimaju prvo mjesto među dobrima i interesima zaštićenima UFEU‑om te da je na državama članicama da odluče o razini zaštite javnog zdravlja koju žele ostvariti i načinu na koji će to postići. Budući da se to može razlikovati od jedne države članice do druge, državama članicama valja priznati marginu prosudbe (presuda od 19. listopada 2016., Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, t. 30.).
68

U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz točaka 1. do 3. i 6. do 8. pobijane presude, struktura grupe GEA tijekom razdoblja u kojem je počinjena povreda bila je sljedeća. Između 1991. i 17. svibnja 2000. društvo OCG, koje je nakon tog potonjeg datuma nazvano ACW, bilo je društvo kćer u 100-postotnom vlasništvu društva MG, koje je pak postalo društvo GEA od 2005. Tijekom istog razdoblja društvo OCA, koje je počevši od 30. kolovoza 2000. nazvano CPA, bilo je u 100-postotnom vlasništvu društva MG te je tijekom različitih razdoblja bilo ili društvo kći ili izravno društvo majka društva OCG. Društvo OCA bilo je društvo majka sa 100-postotnom izravnom kontrolom nad društvom OCG od 30. rujna 1995. do 30. rujna 1999. Od 30. rujna 1999. do 17. svibnja 2000. društvo OCG je bilo društvo majka sa 100-postotnom izravnom kontrolom nad društvom OCA te je nad potonjim društvom vršilo izravnu kontrolu.
69

U tom pogledu, kao što je to u biti istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 129. svojeg mišljenja, iako je točno da članak 3. stavak 1. Direktive 96/71 ne upućuje izričito na nacionalno pravo, to ne mijenja činjenicu da on to ipak čini implicitno jer ta odredba zahtijeva da je kolektivni ugovor o kojem je riječ proglašen univerzalno primjenjivim. Međutim, do takvog proglašenja može doći samo u skladu s pravom dotične države članice.
27

Komisija je u Obavijesti o toj presudi (SL 2017., C 296, str. 16., u daljnjem tekstu: Obavijest od 7. rujna 2017.), kad je riječ o opsegu tog ponovnog pokretanja antidampinškog postupka, s jedne strane, navela da se „postupak koji je doveo do donošenja [sporne uredbe] [mogao] nastaviti točno od trenutka u kojem je nastala nezakonitost. Stoga, kako bi postupila u skladu s presudom Općeg suda od 1. lipnja 2017. Komisija [je mogla] ispraviti aspekte postupka koji [su] doveli do poništenja te ostaviti nepromijenjenima dijelove na koje presuda ne utječe”. S druge strane, ona ističe da su „[i] dalje u potpunosti valjani nalazi utvrđeni u [spornoj uredbi] koji nisu [bili] osporavani ili koji su [bili] osporavani, ali je to osporavanje Opći sud odbio ili ih on nije ni ispitao, te stoga nisu doveli do poništenja [sporne uredbe]”. Osim toga, ta je institucija istaknula da se „[p]onovno pokretanje odnosilo samo na izvršenje presude Općeg suda u pogledu društva Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd. i da [nije utjecalo] na druge ispitne postupke. Slijedom toga, Provedbena uredba [br. 349/2012] i dalje se primjenj[ivala] na predmetnog proizvođača izvoznika”.
116

Usto, kao što je to navedeno u točkama 102. i 103. ove presude, izmijenjena Direktiva 96/71 podrazumijeva, zbog same svoje prirode instrumenta usklađivanja zakonodavstava država članica u području uvjeta zaposlenja, da se na pružatelje usluga koji upućuju radnike u državu članicu različitu od one u kojoj imaju poslovni nastan ne primjenjuju samo propisi države članice njihova podrijetla nego isto tako i propisi države članice domaćina tih radnika.
34

Ona smatra da bi to isto vrijedilo i da su sadržaj i ciljevi pobijane direktive ispitani zajedno s aktom koji ona izmjenjuje, s obzirom na to da je ta direktiva definirala cilj Direktive 96/71 tako da se on isključivo odnosi na osiguranje zaštite upućenih radnika.
35

To doslovno tumačenje članka 132. stavka 1. točke (m) Direktive o PDV‑u nameće se tim više što se, od 17 transakcija koje se izuzimaju na temelju točaka (a) do (q) članka 132. stavka 1. Direktive o PDV‑u, jedino one opisane u točkama (m) i (n) navedenog stavka odnose samo na neke od usluga na koje upućuju, s obzirom na to da izraz „određene” ili sličan izraz ne postoje u drugim točkama tog stavka. Prema tome, taj se izraz ne može tumačiti tako da jednostavno upućuje na uvjete primjene izuzeća koji proizlaze iz sadržaja članka 132. stavka 1. točaka (m) i (n) te direktive, a da se time ne zanemari sadržaj tih preostalih točaka.
4.

Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC, Agroton plc, Joanna i Kyriaki Andreou, Bundeena Holding plc, Henrietta Jindra Burton, C & O Service & Investment Ltd, C. G. Christofides Industrial Ltd, Phidias Christodoulou, Georgia Phanou‑Christodoulou, Christakis Christofides, Theano Chrysafi, Andreas Chrysafis, Dionysios Chrysostomides, Eleni K. i Eleni D. Chrysostomides, D & C Construction and Development Ltd, Chrystalla Dekatris, Constantinos Dekatris, Dr. K. Chrysostomides and Co., Emily Dragoumi, Parthenopi Dragoumi, James Droushiotis, Eastvale Finance Ltd, Nicos Eliades, Tereza Eliades, Goodway Alliance Ltd, Christos Hadjimarkos, Johnson Cyprus Employees Provident Fund, Kalia Georgiou LLC, Komposit Ltd, Platon M. Kyriakides, L.kcar Intermetal and Synthetic Ltd, Lois Builders Ltd, Athena Mavronicola‑Droushiotis, Medialgeria Monitoring and Consultancy Ltd, Neita International Inc., Sophia Nicolatos, Paris & Barcelona Ltd, Louiza Patsiou, Probus Mare Marine Ltd, Provident Fund of the Employees of Osel Ltd, R. A. M. Oil Cyprus Ltd, Steelway Alliance Ltd, Tameio Pronoias Prosopikou Genikon, The Cyprus Phassouri Estates Ltd, The Prnses Ltd, Christos Tsimon, Nafsika Tsimon, Unienergy Holdings Ltd i Julia Justine Jane Woods kao i Eleni Pavlikka Bourdouvali, Georgios Bourdouvalis, Nikolina Bourdouvali, Coal Energy Trading Ltd, Christos Christofi, Elisavet Christofi, Athanasia Chrysostomou, Sofoklis Chrysostomou, Clearlining Ltd, Alan Dimant, Dodoni Ependyseis Chartofylakou Dimosia Etaireia Ltd, Dtek Holding Ltd, Dtek Trading Ltd, Elma Holdings pcl, Elma Properties & Investments pcl, Agrippinoulla Fragkoudi, Dimitrios Fragkoudis, Frontal Investments Ltd, Costas Gavrielides, Eleni Harou, Theodora Hasapopoullou, Gladys Iasonos, Georgios Iasonos, Jupiter Portfolio Investments pcl, George Karkousi, Lend & Seaserve Ltd, Liberty Life Insurance pcl, Michail P. Michailidis Ltd, Michalakis Michaelides, Rena Michael Michaelidou, Akis Micromatis, Erginos Micromatis, Harinos Micromatis, Alvinos Micromatis, Plotinos Micromatis, Nertera Investments Ltd, Andros Nicolaides, Melina Nicolaides, Ero Nicolaidou, Aris Panagiotopoulos, Nikolitsa Panagiotopoulou, Lambros Panayiotides, Ersi Papaefthymiou, Kostas Papaefthymiou, Restful Time Co., Alexandros Rodopoulos, Seatec Marine Services Ltd, Sofoklis Chrisostomou & Yioí Ltd, Marinos C. Soteriou, Sparotin Ltd te Miranda i Myria Tanou snosit će, uz vlastite, i troškove Vijeća Europske unije te Europske komisije koji su nastali kako u prvostupanjskom postupku tako i u žalbenom postupku koji su u vezi sa žalbama u predmetima C‑597/18 P i C‑598/18 P.
89

Slijedom toga, tumačenje pojma „sustav za kontrolu emisije” iz članka 3. točke 10. Uredbe br. 715/2007, prema kojem taj izraz obuhvaća one tehnologije i strategiju ugrađene u motor vozila kojima se nastoje smanjiti emisije nakon njihova nastanka kao i one kojima se nastoji ograničiti nastanak tih emisija, u skladu je s ciljem koji se nastoji ostvariti tom uredbom. Naime, kao što je to nezavisna odvjetnica istaknula u točki 106. svojeg mišljenja, ograničenje opsega tog pojma samo na tehnologije i strategiju kojima se emisije ispušnih plinova smanjuju nakon njihova nastanka oduzelo bi Uredbi br. 715/2007 znatan dio njezina korisna učinka.
39

U članku 31/A istog zakona navodi se: „1. Tijelo nadležno za pitanja azila može u svrhu provođenja postupka u području azila ili osiguravanja prebacivanja na temelju Uredbe [br. 604/2013] – vodeći pritom računa o ograničenjima predviđenima u članku 31/B – zadržati tražitelje azila čije se pravo boravka temelji isključivo na činjenici da su podnijeli zahtjev a) kada to omogućava da se utvrdi identitet ili državljanstvo podnositelja zahtjeva, ako oni nisu sigurni, b) kada se protiv podnositelja zahtjeva provodi postupak vraćanja te postoje objektivni elementi – primjerice, činjenica da je on već imao mogućnost pristupiti postupku za priznavanje međunarodne zaštite – koji dokazuju ili drugi valjani razlozi na temelju kojih se može pretpostaviti da je on podnio svoj zahtjev za međunarodnu zaštitu samo s ciljem odgode ili sprečavanja izvršenja odluke o vraćanju, c) radi utvrđivanja činjenica i okolnosti na kojima se temelji zahtjev za azil ako se one ne mogu utvrditi bez zadržavanja, posebno kad postoji opasnost od bijega podnositelja zahtjeva, d) kada to zahtijeva zaštita nacionalne sigurnosti ili javnog reda, e) kada je zahtjev podnesen u međunarodnoj zoni zračne luke ili f) kada je zadržavanje nužno radi provođenja postupaka transfera na temelju Uredbe [br. 604/2013], a ne postoji ozbiljna opasnost da podnositelj zahtjeva pobjegne. […] 2. Zadržavanje tražitelja azila može se odrediti nakon pojedinačne ocjene konkretnog slučaja i samo ako se cilj koji se na taj način želi ostvariti ne može postići mjerom koja osigurava da on i dalje bude dostupan tijelima. […] 5. Zadržavanje tražiteljâ azila određuje se odlukom koja je izvršiva od trenutka dostave. […]”
13

Komisija smatra da je u predmetnom slučaju nesporno da Republika Slovenija nije prenijela Delegiranu direktivu MiFID II do isteka roka određenog njezinim člankom 14., odnosno 3. srpnja 2017., niti do isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju, odnosno 26. ožujka 2018. Ona navodi da iako ta država članica tvrdi da je na potonji datum ta delegirana direktiva bila djelomično prenesena u slovensko pravo, Komisiji je to navodno djelomično prenošenje bilo priopćeno tek početkom prosinca 2018. Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pitanje povrede obveze države valja ispitati s obzirom na postojeću situaciju po isteku roka određenog u obrazloženom mišljenju te Sud ne može uzeti u obzir nikakvu naknadnu izmjenu. U svakom slučaju, mjerama koje je Republika Slovenija priopćila 3. prosinca 2018. koje su bile na snazi 26. ožujka 2018. nije osigurano prenošenje članaka 7. do 10. i 12. do 14. Delegirane direktive MiFID II. Nadalje, članci 1. do 6. i članak 11. te delegirane direktive tim su mjerama samo djelomično preneseni.
2

U skladu s člankom 1. Direktive 2014/65: „1. Ova se Direktiva primjenjuje na investicijska društva, tržišne operatere, pružatelje usluga dostave podataka i društva iz trećih zemalja koja pružaju investicijske usluge ili obavljaju investicijske aktivnosti osnivanjem podružnice u Uniji. 2. Ovom se Direktivom utvrđuju zahtjevi vezani za sljedeće: (a) odobrenje za rad i uvjete poslovanja investicijskih društava; (b) pružanje investicijskih usluga i obavljanje aktivnosti od strane društava iz trećih zemalja osnivanjem podružnice; (c) odobrenje za rad i poslovanje uređenih tržišta; (d) odobrenje za rad i poslovanje pružatelja usluga dostave podataka; te (e) nadzor, suradnju i provedbu nadležnih tijela. 3. Sljedeće odredbe primjenjuju se i na kreditne institucije kojima je izdano odobrenje za rad na temelju Direktive 2013/36/EU kada pružaju jednu ili više investicijskih usluga i/ili obavljaju investicijske aktivnosti: (a) članak 2. stavak 2., članak 9. stavak 3., članci 14. i 16. do 20.; (b) poglavlje II. glave II., osim drugog podstavka članka 29. stavka 2.; (c) poglavlje III. glave II., osim članka 34. stavaka 2. i 3. i članka 35. stavaka 2. do 6. i stavka 9.; (d) članci 67. do 75. i članci 80., 85. i 86. 4. Sljedeće odredbe primjenjuju se i na investicijska društva i kreditne institucije kojima je izdano odobrenje za rad u skladu s Direktivom 2013/36/EU i kada prodaju ili savjetuju klijente u vezi sa strukturiranim depozitima: (a) članak 9. stavak 3., članak 14. i članak 16. stavci 2., 3. i 6.; (b) članci 23. do 26., članak 28. i članak 29., osim njegovog stavka 2. drugog podstavka, te članak 30.; i (c) članci 67. do 75. 5. Članak 17. stavci 1. do 6. također se primjenjuju na članove ili sudionike uređenih tržišta i MTP‑a [(Multilateral Trading Facilities), multilateralna trgovinska platforma] od kojih se ne zahtijeva da imaju odobrenje za rad na temelju ove Direktive u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkama (a), (e), (i) i (j). 6. Članci 57. i 58. također se primjenjuju na osobe izuzete u skladu s člankom 2. 7. Svi multilateralni sustavi financijskih instrumenata posluju bilo u skladu s odredbama glave II. s obzirom na MTP‑ove ili OTP‑ove [(Organised Trading Facilities), organizirana trgovinska platforma] ili glave III. s obzirom na uređena tržišta. Sva investicijska društva koja na organiziran, učestao i sustavan način te u znatnoj mjeri trguju za vlastiti račun kada izvršavaju naloge klijenata izvan uređenog tržišta, MTP‑a ili OTP‑a djeluju u skladu s glavom III. Uredbe (EU) br. 600/2014 [Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o tržištima financijskih instrumenata i izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (SL 2014., L 173, str. 84. i ispravak SL 2015., L 270, str. 4.)]. Ne dovodeći u pitanje članke 23. i 28. Uredbe (EU) br. 600/2014, sve transakcije financijskim instrumentima iz prvog i drugog podstavka koje nisu zaključene na multilateralnim sustavima ili sistematskim internalizatorima moraju biti usklađene s odgovarajućim odredbama glave III. Uredbe (EU) br. 600/2014.”
44

Dopisom od 23. travnja 2020. Sud je obavijestio stranke da je rasprava, s obzirom na to da su ga one obavijestile o svojoj namjeri odustajanja od održavanja rasprave zbog zdravstvene krize, otkazana. Također je pozvao stranke da dostave pisani odgovor na pitanja koja su im postavljena za raspravu, što su one i učinile u za to određenom roku.
14

Žaliteljica u potporu svojoj žalbi ističe dva žalbena razloga. Svojim prvim žalbenim razlogom prigovara Općem sudu to što je zaključio da je tužba postala bespredmetna i da postupak treba obustaviti. Svojim drugim žalbenim razlogom žaliteljica prigovara Općem sudu to što je presudio da je objava spornog dokumenta treće osobe dovela do gubitka njezina pravnog interesa.
29

Što se tiče, kao prvo, argumentacije žalitelja prema kojoj pretpostavka stvarnog izvršavanja odlučujućeg utjecaja, koja je priznata sudskom praksom, nije primjenjiva u ovom slučaju, s obzirom na to da njegov udio u kapitalu fonda GSCP V iznosi oko 33 %, pri čemu ostatak kapitala u tom fondu drže neovisni treći ulagači, valja podsjetiti na to da je, kao što je to Opći sud utvrdio u točkama 48. i 64. pobijane presude, Komisija u spornoj odluci primijenila pretpostavku stvarnog izvršavanja žaliteljeva odlučujućeg utjecaja na ponašanje društva Prysmian i, neizravno, društva PrysmianCS, oslanjajući se ne na razinu neizravnog sudjelovanja žalitelja u kapitalu društva Prysmian, nego na to da je žalitelj kontrolirao sva glasačka prava povezana s dionicama društva Prysmian.
–

za Societateu de Producere a Energiei Electrice în Hidrocentrale Hidroelectrica SA, C. Radu, uz asistenciju C. Alexandrua, K. Mansoura i C. Calabachea, avocați,
50

Međutim, valja istaknuti, s jedne strane, da je nacionalni propis poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku – koji se temelji na danu početka uporabe kapitalnog dobra kao referentnom danu za ocjenu odgovara li prvotno provedeni odbitak PDV‑a onomu koji je porezni obveznik imao pravo izvršiti s obzirom na stvarnu uporabu tog dobra i koji predviđa da je on dužan na taj datum platiti ukupan višak odbijenog poreza ako je početni odbitak bio veći od onoga koji je on imao pravo izvršiti – u skladu s načelom porezne neutralnosti, kako je ono istaknuto u točki 26. ove presude, s obzirom na to da to načelo nalaže da neosnovani odbici budu ispravljeni u svakom slučaju (vidjeti u tom smislu presudu od 11. travnja 2018., SEB bankas, C‑532/16, EU:C:2018:228, t. 38.).
26

Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi, država članica ne može primijeniti kazneni propis koji bi mogao ugroziti ostvarenje ciljeva Direktive 2008/115 i stoga je lišiti njezina korisnog učinka. Naime, iako su, u načelu, kazneno zakonodavstvo i pravila kaznenog postupka u nadležnosti država članica, pravo Unije ipak može utjecati na to područje prava. Slijedom navedenog, unatoč tomu što niti članak 63. prvi stavak točka 3. podtočka (b) UEZ‑a, koji je preuzet u članku 79. stavku 2. točki (c) UFEU‑a, ni Direktiva 2008/115, koja je donesena, osobito, na temelju te odredbe UEZ‑a, ne isključuju kaznenu nadležnost država članica u području nezakonitog useljavanja i nezakonitog boravka, te države trebaju urediti svoje zakonodavstvo u tom području na način da osiguraju poštovanje prava Unije (vidjeti u tom smislu presude od 28. travnja 2011., El Dridi, C‑61/11 PPU, EU:C:2011:268, t. 53. do 55.; od 6. prosinca 2011., Achughbabian, C‑329/11, EU:C:2011:807, t. 33. i od 6. prosinca 2012., Sagor, C‑430/11, EU:C:2012:777, t. 32.).
18

Članak 2. règlement municipal fixant les conditions de délivrance des autorisations de changement d’usage de locaux d’habitation et déterminant les compensations en application de la section 2 du chapitre 1er du titre III du livre VI du code de la construction et de l’habitation (Općinska uredba o uvjetima za davanje odobrenja za prenamjenu stambenih prostora i obvezama kompenzacije u skladu s odjeljkom 2. poglavlja 1. glave III. knjige VI. Zakonika o gradnji i stanovanju), koji je donijelo Gradsko vijeće Pariza na sjednici održanoj 15., 16. i 17. prosinca 2008., glasi: „I. - Kompenzacija se sastoji od prenamjene u stambeni prostor prostora koji na dan 1. siječnja 1970. nisu imali tu namjenu odnosno u pogledu kojih je urbanistička dozvola za promjenu njihove namjene izdana nakon 1. siječnja 1970. te koji ranije nisu bili upotrijebljeni za potrebe kompenzacije. Prostori koji se nude kao kompenzacija moraju se kumulativno: (a) sastojati od stambenih jedinica i imati kakvoću i površinu ekvivalentnu prostorima koji se prenamjenjuju, a to se procjenjuje prema prikladnosti prostora za stanovanje. Prostori koji se nude kao kompenzacija moraju zadovoljavati standarde iz Uredbe od 30. siječnja 2002. o obilježjima pristojnog stanovanja; (b) nalaziti u istom okrugu kao stambeni prostori koji se prenamjenjuju. Površina se izračunava u skladu s člankom R. 111‑2 Zakonika o gradnji i stanovanju. II. - Iznimno od točke (a) stavka I., u područjima na koja se primjenjuju strože obveze kompenzacije iz Priloga br. 1 prostori koji se nude kao kompenzacija moraju biti dvostruko veće površine od onih za koje je podnesen zahtjev za prenamjenu, osim ako se ti prostori prenamjenjuju u socijalne stambene prostore namijenjene iznajmljivanju na temelju ugovora koji se sklapaju primjenom članka 351‑2 Zakonika o gradnji i stanovanju na razdoblje od najmanje 20 godina. Iznimno od točke (b) stavka I., socijalni stambeni prostor namijenjen iznajmljivanju kojim se kompenzira prostor koji se prenamjenjuje u području na koje se primjenjuju strože obveze kompenzacije može se nalaziti u bilo kojem dijelu tog područja. Međutim, ako se prostor koji se prenamjenjuje nalazi u 1., 2., 4., 5., 6., 7., 8. ili 9. okrugu, gdje je nestašica stambenih prostora s obzirom na razinu djelatnosti posebno izražena, najviše 50 % prenamijenjene površine može se kompenzirati prostorom koji se nalazi izvan okruga u kojem dolazi do prenamjene. U tim je okruzima omjer broja plaćenih zaposlenja i broja radno aktivnog stanovništva, prema podacima INSEE‑a [(francuski Državni institut za statistiku i ekonomske studije)], viši od prosjeka u Parizu. Ako se svi prostori koji se nude kao kompenzacija mogu nalaziti izvan okruga u kojem dolazi do prenamjene, broj stambenih jedinica koje se nude kao kompenzacija mora biti najmanje jednak broju stambenih jedinica koje se uklanjaju. Ako prostore prenamjenjuje i kompenzira isti vlasnik u okviru jedinstvene nekretnine radi racionalizacije životnog prostora unutar te nekretnine, kao kompenzacija se mora ponuditi površina koja je najmanje jednaka površini prostora koji se prenamjenjuju.”
119

Naime, kao prvo, Opći sud pravilno je podsjetio na to da operativne potpore načelno ne mogu ispunjavati uvjete za primjenu članka 107. stavka 3. točke (c) UFEU‑a jer se za takve potpore, s obzirom na to da su ograničene na održavanje postojeće situacije ili smanjenje tekućih i uobičajenih troškova korištenja koje bi pojedino poduzeće u svakom slučaju trebalo snositi u okviru svoje uobičajene djelatnosti, ne može smatrati da su namijenjene olakšavanju razvoja gospodarske djelatnosti te su one takve da negativno utječu na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj je to suprotno zajedničkom interesu (vidjeti u tom smislu presude od 6. studenoga 1990., Italija/Komisija, C‑86/89, EU:C:1990:373, t. 18.; od 5. listopada 2000., Njemačka/Komisija, C‑288/96, EU:C:2000:537, t. 88. do 91. i od 21. srpnja 2011., Freistaat Sachsen i Land Sachsen‑Anhalt/Komisija, C‑459/10 P, neobjavljenu, EU:C:2011:515, t. 33. do 36.).
71

U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz prikaza činjenica koje je utvrdio Opći sud, na koji se u biti podsjeća u točkama 10. do 14. ove presude, inspektori su proveli ukupno tri dana u prostorijama žaliteljâ, odnosno od 28. do 30. siječnja 2009. Izradili su forenzičke kopije tvrdih diskova predmetnih računala te ih pohranili na informatički medij za snimanje podataka kao i na Komisijino računalo. Taj medij i to računalo stavljeni su u zapečaćene omotnice i odneseni u Komisijine urede u Bruxellesu. Slijedom toga, ispitivanje podataka donesenih u Bruxelles, u prisutnosti zastupnika žaliteljâ, trajalo je tri radna dana, odnosno od 26. veljače do 2. ožujka 2009., što znači da je u trenutku kada je Komisija odlučila nastaviti predmetnu pretragu u svojim prostorijama u Bruxellesu ostao osobito velik obujam digitalnih podataka koje je trebalo obraditi.
23

Najprije valja istaknuti da članak 38. Uredbe br. 1169/2011, naslovljen „Nacionalne mjere”, jasno razlikuje kategoriju „pitanja koja su posebno usklađena” tom uredbom od kategorije pitanja koja to nisu. Što se tiče prvih, stavak 1. tog članka određuje da države članice ne mogu ni donijeti ni zadržati nacionalne mjere, osim ako je to pravom Unije dopušteno. Što se tiče drugih, stavkom 2. navedenog članka predviđeno je, naprotiv, da, ne dovodeći u pitanje članak 39. iste uredbe, države članice mogu donijeti nacionalne mjere, pod uvjetom da one nemaju učinak zabrane, ometanja ili ograničavanja slobodnog kretanja robe.
38

U tim je okolnostima Rēzeknes tiesa (Prvostupanjski sud u Rēzekneu) odlučila prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeće prethodno pitanje: „Treba li članak 2. točku 7. Uredbe Vijeća br. 1083/2006 tumačiti na način da situaciju u kojoj korisnik bespovratnih sredstava ne može ostvariti predviđenu razinu prihoda za relevantno razdoblje jer je tijekom tog razdoblja došlo do insolventnosti odnosno do prekida poslovanja njegova jedinog poslovnog partnera valja smatrati djelovanjem ili propustom gospodarskog subjekta (korisnika bespovratnih sredstava) koje dovodi ili može dovesti do štete za proračun Europske unije?”