ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ista razina nadzora mora se primijeniti kad je riječ o ocjeni tijela za imenovanje u vezi s postojanjem diplome ili s njezinim ispunjavanjem uvjeta iz obavijesti o natječaju. Naime, razmatranja koja dovode sud Unije do toga da provede puni sudski nadzor takvih ocjena kad ih daje povjerenstvo za odabir, tj. nad poštovanjem jednakog postupanja prema kandidatima, kao i pravnu narav analize prikladnosti diploma uvjetima iz obavijesti o natječaju, mogu se primijeniti na nadzor nad tim tijelom kad ono odluči zamijeniti ocjenu povjerenstva za odabir svojom vlastitom.

U tom pogledu, odbijanje pristupa testiranjima koje izriče povjerenstvo za odabir na natječaju iz razloga što diploma koju je podnio kandidat nije one razine koju zahtijeva obavijest o natječaju ne potpada pod marginu prosudbe priznatu navedenom povjerenstvu za odabir i prema tome mora biti dostupna za puni sudski nadzor.

Načelo kontradiktornosti primjenjuje se na svaki postupak koji može dovesti do odluke institucije ili tijela Unije koja značajno utječe na interese neke osobe. Ono općenito podrazumijeva pravo stranaka u postupku da zauzmu stajalište o činjenicama i dokumentima na kojima će se temeljiti sudska odluka, kao i raspraviti dokaze i očitovanja podnesena pred sudom, kao i pravne razloge koje je sud istaknuo po službenoj dužnosti, na kojima potonji namjerava temeljiti svoju odluku. Naime, za zadovoljavanje zahtjeva koji se odnose na pravo na pravično suđenje, potrebno je da stranke mogu raspravljati kako o činjeničnim tako i o pravnim pitanjima koja su odlučujuća za ishod postupka.

Sudovi Unije brinu o tome da se pred njima poštuje i da oni sami poštuju načelo kontradiktornosti. Svaka stranka u postupku pred sudom Unije ima pravo na to da se to načelo poštuje, neovisno o njezinu pravnom položaju. Institucije i organi Unije se slijedom toga također mogu pozivati na to načelo kad su stranke takva postupka.

(t. 31. i 32.)

Sud: presuda od 17. prosinca 2009., Preispitivanje M/EMEA, C-197/09 RX-II, Zb. EU:C:2009:804, t. 41. i 42.
Predmet sudskog nadzora nad Komisijinom odlukom koja se temelji na članku 13. stavku 2. Uredbe br. 1/2003 jest ispitati ne zasniva li se ta odluka na činjenicama koje su sadržajno netočne i nije li Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava, očitu pogrešku u ocjeni ili zlouporabu ovlasti kada je smatrala da je tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje već postupalo po pritužbi. Nasuprot tomu, nadzor odluka tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje nije na nacionalnim sudovima koji imaju ključnu ulogu u primjeni pravila tržišnog natjecanja Unije. Dakle, nadzor Općeg suda ne smije dovesti do donošenja ocjene o osnovanosti odluke nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje, postupku ili metodologiji koju ono koristi, već je ta ocjena na nacionalnim sudovima.

Izraz „pritužba […] po kojoj je već postupalo neko drugo tijelo nadležno za tržišno natjecanje“ iz članka 13. stavka 2. Uredbe br. 1/2003 ima velik doseg time što je takve naravi da obuhvaća sve slučajeve pritužbi koje je ispitalo neko drugo tijelo nadležno za tržišno natjecanje, neovisno o ishodu. To doslovno tumačenje u skladu je s općom strukturom te uredbe, iz koje proizlazi da nije važan ishod ispitivanja pritužbe od strane navedenog tijela nadležnog za tržišno natjecanje, nego činjenica da ju je potonje ispitalo.

Osim toga, čini se da je to tumačenje u skladu s glavnim ciljevima Uredbe br. 1/2003, koji su provedba djelotvornog decentraliziranog sustava primjene pravila tržišnog natjecanja Unije. Ta uredba ukinula je raniji centralizirani sustav te je u skladu s načelom supsidijarnosti uspostavljeno veće povezivanje tijela država članica nadležnih za tržišno natjecanje, ovlašćujući ih da u tu svrhu provode pravo tržišnog natjecanja Unije. Protivno tumačenje za učinak bi imalo to da bi Komisija bila prisiljena sustavno ispitati pritužbe svaki put kada je tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje doduše ispitalo neku pritužbu, ali nije donijelo neku od odluka propisanih člankom 5. i člankom 13. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003. Takva obveza Komisije dovela bi do toga da bi na Komisiju bila prebačena ovlast nadzora odluka navedenih tijela koja je jedino na nacionalnim sudovima.

Iz toga slijedi da se Komisija kako bi odbila pritužbu opravdano može osloniti na razlog da je tijelo države članice nadležno za tržišno natjecanje prethodno odbilo tu pritužbu zbog prioriteta.

(t. 26.‑28., 33., 36., 37., 39., 40.)
Presuda Općeg suda (deveto vijeće) od 29. siječnja 2015. – Blackrock protiv OHIM‑a (SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY)

(predmet T‑609/13)

„Žig Zajednice — Prijava za registraciju verbalnog žiga Zajednice SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY — Žig koji se sastoji od reklamnog slogana — Apsolutni razlog za odbijanje — Nepostojanje razlikovnoga karaktera — Članak 7. stavak 1. točka (c) Uredbe (EZ) br. 207/2009“

1. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Apsolutni razlozi za odbijanje — Žigovi koji nemaju razlikovni karakter — Žigovi koji se sastoje od reklamnih slogana — Razlikovni karakter — Primjena posebnih kriterija ocjene — Nedopuštenost (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 19.‑21.)

2. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Apsolutni razlozi za odbijanje — Žigovi koji nemaju razlikovni karakter — Žigovi koji se sastoje od reklamnih slogana — Slogan maštovite naravi (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 22.)

3. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Apsolutni razlozi za odbijanje — Žigovi koji nemaju razlikovni karakter — Žigovi koji se sastoje od reklamnih slogana — Oglašavačka formula laskave naravi (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 23., 24.)

4. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Apsolutni razlozi za odbijanje — Žigovi koji nemaju razlikovni karakter — Verbalni žig SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 7. st. 1. t. (b)) (t. 26.‑41.)

5. Žig Zajednice — Žalbeni postupak — Žalba pred žalbenim vijećem — Nadležnost žalbenog vijeća — Novo potpuno ispitivanje utemeljenosti (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 64. st. 1.) (t. 35.)

Predmet

Tužba podnesena protiv odluke četvrtog žalbenog vijeća OHIM‑a od 11. rujna 2013. (predmet R 572/2013‑4), koja se odnosi na prijavu za registraciju verbalnog znaka SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY kao žiga Zajednice.

Izreka

1. Tužba se odbija.
Ključne riječi

Subject of the case

Operativni dio



Ključne riječi

Tužba za poništenje – Dopuštenost – Odbijanje tužbe u meritumu bez odlučivanja o dopuštenosti – Diskrecijska ovlast suda Unije (čl. 263. UFEU‑a) (t. 39.)

2. Obrazovanje, strukovno osposobljavanje, mladi i sport – Program djelovanja u području mladih – Komisijino donošenje vodiča za program kojim se provodi navedeni program djelovanja – Utvrđivanje preduvjeta za korištenje sredstava – Obvezujući učinak vodiča za program – Nepoštovanje gornje granice financiranja koja je u navedenom programu predviđena za određenu kategoriju djelovanja radi osiguranja učinkovitog korištenja dodijeljenih sredstava – Nedopuštenost – Zadržavanje unutar okvira maksimalnog iznosa financiranja svih djelovanja u programu – Nepostojanje utjecaja (Odluka Europskog parlamenta i Vijeća br. 1719/2006, čl. 10.; odluke Komisije C (2006) 4918 i C (2007) 1807, čl. 4. i 5.) (t. 45.‑51.)

3. Obrazovanje, strukovno osposobljavanje, mladi i sport – Program djelovanja u području mladih – Komisijino dodjeljivanje financiranja – Iznosi koje su krajnji korisnici nepravilno koristili – Obveza nacionalnih agencija da strogo provode postupke povrata navedenih sredstava – Odricanje od povrata – Obveza obrazlaganja i argumentiranja odricanja dokazima o poštovanju prethodno navedenih postupaka (Odluka Europskog parlamenta i Vijeća br. 1031/2000) (t. 60.‑75.)

Subject of the case

Predmet

Zahtjev za poništenje, kao prvo, dopisa Komisije Ares (2013) 237719 od 22. veljače 2013. upućenog Agenziji nazionale per i giovani (nacionalna agencija za mlade, Italija) kojim se obavještava o izdavanju obavijesti o terećenju za ukupan iznos od 1.486.485,90 eura, u dijelu u kojem se odnosi na iznos od 52.036,24 eura na ime pretrpljenih troškova za obrazovne aktivnosti u sklopu Europske volonterske službe, i iznos od 183.729,72 eura na ime iznosâ za razdoblje od 2000. do 2004. koje Agenzia nazionale per i giovani nije povratila od krajnjih korisnika te, kao drugo, dopisa Komisije Ares (2013) 267064 od 28. veljače 2013. upućenog Dipartimentu della gioventù e del servizio civile nazionale (odjel za mlade i nacionalnu civilnu službu, Italija) kojim se obavještava o zaključcima konačne procjene izjave o osiguranju i o godišnjem izvješću te agencije za 2011. godinu.

Operativni dio

Izreka

1. Tužba se odbija.

2. Nalaže se Talijanskoj Republici snošenje troškova.
Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 19. studenoga 2014. – Out of the blue protiv OHIM‑a – Dubois i drugi (FUNNY BANDS)

(predmet T‑344/13)

„Žig Zajednice — Postupak povodom prigovora — Prijava verbalnog žiga Zajednice FUNNY BANDS — Raniji nacionalni komercijalni naziv FUNNY BANDS — Ime ranije nacionalne internetske domene ,www.funny‑bands.com' — Relativni razlog za odbijanje — Članak 8. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 207/2009 — Uporaba u trgovačkom prometu znaka čija važnost nije samo lokalnog karaktera — Članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009 — Odbijanje prigovora“

1. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu — Pretpostavke — Važnost znaka koja je lokalnog karaktera (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 4.) (t. 22.‑25.)

2. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu — Pretpostavke — Ocjena u pogledu kriterija utvrđenih nacionalnim pravom koje je mjerodavno za navedeni znak (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 4.) (t. 36.)

3. Žig Zajednice — Definicija i stjecanje žiga Zajednice — Relativni razlozi za odbijanje — Prigovor nositelja neregistriranog žiga ili nekog drugog znaka koji se rabi u trgovačkom prometu — Verbalni žig FUNNY BANDS — Komercijalni naziv FUNNY BANDS i ime internetske domene www.funny‑bands.com (Uredba Vijeća br. 207/2009, čl. 8. st. 4.) (t. 37.)

Predmet

Tužba protiv odluke drugog žalbenog vijeća OHIM‑a od 4. travnja 2013. (predmet R 542/2012‑2) koja se odnosi na postupak prigovora između Out of the blue KG‑a, s jedne strane, i Frédérica Duboisa i dr., s druge strane.

Izreka

1. Tužba se odbija.
Međutim, tijela država članica nadležna za tržišno natjecanje nemaju ovlasti donijeti odluke kojima se utvrđuje da određeni poduzetnik nije odgovoran za povredu članka 101. ili 102. UFEU‑a, odnosno kojima se utvrđuje nepostojanje povrede tih članaka, kako proizlazi i iz teksta Uredbe br. 1/2003 kao i iz cilja kojemu teži, da su utvrđivanja nepostojanja povreda članka 101. ili 102. UFEU‑a rezervirana samo za Komisiju, iako se ti članci primjenjuju i u postupku koji vode nacionalna tijela za zaštitu tržišnog natjecanja. U tom pogledu, donošenje takve „negativne“ odluke o meritumu nacionalnog tijela nadležnog za tržišno natjecanje moglo bi ugroziti jedinstvenu primjenu članaka 101. i 102. UFEU‑a, koja je jedan od ciljeva Uredbe br. 1/2003, istaknut u njezinoj prvoj uvodnoj izjavi, s obzirom na to da bi takva odluka mogla spriječiti Komisiju da naknadno utvrdi da odnosna praksa predstavlja povredu odredaba prava Unije. Stoga, kada tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja jedne države članice na temelju članka 5. Uredbe br. 1/2003 prihvati obvezu ili utvrdi da nije potrebno intervenirati, ne može se smatrati kao da je donijelo odluku kojom se utvrđuje nepostojanje povrede članka 101. ili 102. UFEU‑a. Dakle, poduzetnik ne može korisno isticati odluku koju je donijelo nacionalno tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja u svoju korist u cilju primjene načela ne bis in idem.

Doista, načelo ne bis in idem mora se poštovati u postupcima u kojima se izriču kazne vezane uz pravo tržišnog natjecanja. To načelo u području tržišnog natjecanja zabranjuje da se određenog poduzetnika osudi ili progoni još jednom zbog protutržišnog ponašanja zbog kojega je već bio sankcioniran ili za koje nije utvrđena njegova odgovornost ranijom odlukom koju nije moguće pobijati.

U području tržišnog natjecanja, iako zaprimanje nacrta odluka nacionalnih tijela za zaštitu tržišnog natjecanja na temelju članka 11. stavka 4. Uredbe br. 1/2003 za Komisiju može biti prilika da provede svoje nadležnosti i diskrecijske ovlasti koje joj priznaje članak 11. stavak 6. iste uredbe, o prestanku nadležnosti tijela države članice nadležnog za tržišno natjecanje radi primjene članaka 101. i 102. UFEU‑a u posebnom slučaju, to ne znači da, u slučaju kada Komisija ne dijeli ocjenu o primjeni članaka 101. i 102. UFEU‑a koja je iznesena u nacrtu odluke koji je dostavilo nacionalno tijelo za tržišno natjecanje određene države članice ili u slučaju kada ima dvojbe u tom pogledu, ona nužno mora pokrenuti postupak na temelju članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003, niti je nepokretanje postupka sprečava u mogućnosti da naknadno provede vlastitu istragu kako bi došla do rezultata koji je različit od onoga do kojega je došlo navedeno tijelo za tržišno natjecanje.

Stoga se izostanak Komisijine intervencije na temelju članka 11. stavka 6. Uredbe br. 1/2003 ne može smatrati kao prihvaćanje osnovanosti odluke nacionalnog tijela za tržišno natjecanje u pogledu članka 102. UFEU‑a.

(t. 35., 36., 39.)
3.

Zadržavaju se učinci Odluke 2013/182, Odluke 2014/380 i Provedbene uredbe br. 689/2014 u dijelu koji se odnosi na A. M. Kadhaf Al Dama i to do dana isteka roka za žalbu protiv ove presude ili – ako je žalba podnesena u tom roku – do odluke Suda u tom pogledu.
96

Komisija je u tom pogledu, u uvodnim izjavama 57. do 61. pobijane odluke, smatrala da, s obzirom na to da je predmetna povreda vrlo teška, valja primijeniti nejednako postupanje kako bi se odrazila nejednaka sposobnost različitih poduzetnika da tržišnom natjecanju nanesu značajnu štetu. Smatrala je da to nejednako postupanje treba imati oblik kategorizacije početnih iznosa s obzirom na svjetski prihod GIS‑a za 2003., koji su ostvarili različiti poduzetnici koji su sudjelovali u povredi. Upućivanjem na kategorizaciju utvrđenu u uvodnim izjavama 484. do 488. Odluke iz 2007., Komisija je u uvodnoj izjavi 61. pobijane odluke istaknula da se društvo TM T&D, s obzirom na svjetski prihod GIS‑a, može smjestiti u drugu kategoriju, što znači da je njegov hipotetski početni iznos bio 31000000 eura.
119

U tom pogledu, u točkama 109. i 110. gore već je naglašeno da tužiteljevu novčanu kaznu nije bilo moguće utvrditi na posve jednak način kao europskim adresatima Odluke iz 2007. zato što 2003. nije ostvario vlastiti prihod u vezi s GIS‑om. To što su novčane kazne iz pobijane odluke izrečene samo tužitelju i Toshibi, s obzirom na to da je TM T&D prestao postojati 2005., ne može dovesti do toga da bi Komisija bila dužna umjetno razdvojiti njegov prihod, unatoč činjenici da je to društvo poslovalo na tržištu tijekom referentne godine kao subjekt različit od svojih dioničara. Naime, takav pristup zapravo bi doveo do toga da se napusti Komisijina namjera u vezi s tim da se pri određivanju novčanih kazni osloni na prihod ostvaren u toj godini.
348

Međutim, kao što je to izneseno u točkama 272. do 281. i 315. do 324. ove presude, postojanje zabranjenog sporazuma koji obuhvaća usluge zračnog prijevoza nije moglo utjecati na prihod koji je Komisija upotrijebila i nije se moglo uzeti u obzir kao olakotna okolnost. Nadalje, kao što je to izneseno u točkama 325. do 330. ove presude, tužitelj prigovor povrede načela jednakog postupanja ne može temeljiti na Komisijinu postupanju u predmetu o zračnom teretnom prijevozu.
142

U tom pogledu valja utvrditi da se Komisija, kao što je potvrdila u svojem odgovoru na tužbu i odgovorima na pitanja postavljena joj na raspravi, u točkama 262. i 263. pobijane odluke ograničila na utvrđenje da prednost postoji samo zbog toga jer je savezna država djelomično preuzela troškove mirovina bivših službenika dok prije to nije činila. No, čak i da je ovo točno, a što je dvojbeno jer doduše nije bilo izravnih subvencija savezne države, nego neizravnih kompenzacija, to jest kompenzacija od strane Postbanka i Telekoma u korist Postdiensta, pravnog prednika Deutsche Posta, kako bi se nadoknadilo njegove gubitke, a kako to proizlazi iz rasprave, to ne bi bilo dovoljno za dokaz koji bi ukazivao na to da je Deutsche Post bio stavljen u povoljniji položaj u odnosu na svoje konkurente.
35

Kao prvo, tužitelj iznosi da je Vijeće zanemarilo to što se cijena razlikuje od 19 % do 51 % zbog činjenice da je trošak ugljena, kao sirovine koju se koristi za proizvodnju benzena iz koksa u Kini, niži od troška nafte, sirovine koju se koristi u Europi i Sjedinjenim Američkim Državama, a kako je on to istaknuo tijekom upravnog postupka. Pobijanom se uredbom pogrešno pretpostavilo da je sirovina benzena, koju je tužitelj nabavio, bila nafta kao što to osobito proizlazi iz Komisijina zahtjeva za pojašnjenje od 3. listopada 2011.
65

Drugi aspekt tog argumenta ispitat će se u okviru ocjene uvjeta koji se odnosi na osobni utjecaj u točkama 74. do 91. ove presude. Kad je riječ o prvom aspektu argumenta, on se ne može prihvatiti zbog dvaju razloga. S jedne strane, Vijeće ne upućuje ni na jedno pravno pravilo koje bi se protivilo tomu da ono samo i Komisija odluče odrediti niže antidampinške pristojbe nakon završetka postupka privremene revizije, u kojem, osim toga, mogu sudjelovati dotični proizvođači izvoznici. Naime, ne mogu se predvidjeti zaključci ispitnog postupka revizije, koji može dovesti do primjene drukčije metodologije ako postoje promijenjene okolnosti u smislu članka 11. stavka 9. Temeljne uredbe (koji je postao članak 11. stavak 9. Uredbe 2016/1036) ili ako se prvotno primijenjena metodologija pokaže protivnom odredbama članka 2. Temeljne uredbe (koji je postao članak 2. Uredbe 2016/1036) (vidjeti u tom smislu presudu od 8. srpnja 2008., Huvis/Vijeće, T‑221/05, neobjavljena, EU:T:2008:258, t. 41. i 42.). S druge strane, da se takvo stajalište Vijeća i Komisije prihvati, de facto bi mogli izbjeći nadzoru suda ograničavajući se samo na neznatno povećanje antidampinških pristojbi povodom svakog zahtjeva za privremenu reviziju industrije Unije, čak i ako bi pravilna primjena odredaba Temeljne uredbe dovela do znatno većeg povećanja. Takva mogućnost ne može se prihvatiti.
29

Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, na temelju članka 76. stavka (d) Poslovnika Općeg suda, svaka tužba treba sadržavati predmet spora, tužbene razloge i argumente kao i sažeti prikaz tih razloga. Ta naznaka mora biti dovoljno jasna i precizna kako bi se tuženiku omogućilo da pripremi obranu, a Općem sudu da odluči o tužbi, prema potrebi, bez dodatnih informacija. Kako bi se zajamčila pravna sigurnost i dobro sudovanje, da bi argument bio dopušten, nužno je da bitni činjenični i pravni elementi na kojima se on temelji proizlaze, makar i sažeto, ali na smislen i razumljiv način, iz samog teksta tužbe (vidjeti u tom smislu rješenje 25. srpnja 2000., RJB Mining/Komisija, T‑110/98, EU:T:2000:199, t. 23. i navedenu sudsku praksu, i presudu od 10. travnja 2003., Travelex Global and Financial Services i Interpayment Services/Komisija, T‑195/00, EU:T:2003:111, t. 26.).
110

Kao drugo, kao što je to navedeno u točkama 94. do 97. ove presude, iz članka 97. stavka 1. Uredbe br. 1580/2007 proizlazi da je osnovica nadoknade koju Unija daje za nacionalnu financijsku pomoć „stvarno isplaćena odobrena nacionalna financijska pomoć“. Međutim, „odobrenom“ nacionalnom financijskom pomoći nužno je obuhvaćen njezin iznos razvrstan po proizvođačkim organizacijama koji se priopćava za potrebe dopuštenja pomoći, na temelju članka 94. stavka 1. drugog podstavka Uredbe br. 1580/2007. Nepostojanje izričitog upućivanja na priopćene iznose pomoći u odluci o dopuštenju ne može stoga dovesti do nepostojanja ograničenja iznosa pomoći čija je isplata odobrena do gornje granice od 80% jer se odobrenje isplate potpore temelji, u skladu s člankom 94. stavkom 1. drugim podstavkom Uredbe br. 1580/2007, na uzimanju u obzir navedenih iznosa.
84

To bi pitanje, naime, bilo relevantno samo u slučaju u kojem bi uvjeti za ishođenje OSP‑a na temelju centraliziranog postupka bili od bilo kakvog značaja za to može li se na novu terapijsku indikaciju primijeniti novo razdoblje zakonske zaštite podataka, što nije slučaj, kao što to proizlazi iz razmatranja navedenih u točkama 68. do 80. ove presude.
9

Budući da je društvo TV2 A/S postalo insolventno zbog povrata potpore iz članka 2. Odluke TV2 I, Kraljevina Danska prijavila je Komisiji dopisom od 23. srpnja 2004. plan njegove dokapitalizacije. Što se tiče mjera koje je financirala država, tim su se planom predviđali, s jedne strane, kapitalni ulog od 440 milijuna DKK i, s druge strane, konverzija državnog zajma od 394 milijuna DKK u vlasnički kapital. Komisija je u svojoj odluci C (2004) 3632 final od 6. listopada 2004. o dokapitalizaciji društva TV2 A/S, u predmetu u području državnih potpora N 313/2004 (SL 2005, C 172, str. 3., u daljnjem tekstu: odluka o dokapitalizaciji), zaključila da su obje mjere predviđene u korist društva TV2 A/S bile „potrebne za obnovu kapitala koji je društvu TV2 [A/S], nakon što se pretvorilo u dioničko društvo, bio potreban kako bi moglo ispuniti svoju zadaću pružanja javne usluge“ (uvodna izjava 53. Odluke o dokapitalizaciji). Stoga je Komisija odlučila da su svi elementi državne potpore koji bi se mogli povezati s predviđenom dokapitalizacijom društva TV2 A/S spojivi s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 86. stavkom 2. UEZ‑a (uvodna izjava 55. Odluke o dokapitalizaciji).
26

Naime, građanin koji je podnio prijedlog građanske inicijative mora biti u mogućnosti shvatiti razloge zbog kojih Komisija tu inicijativu nije registrirala. Komisija, koja postupa povodom prijedloga građanske inicijative, dužna je ocijeniti tu inicijativu, ali i obrazložiti svoju odluku o odbijanju s obzirom na njezin utjecaj na djelotvorno ostvarivanje prava koje je propisano u Ugovoru. To proizlazi iz same naravi tog prava koje, kao što to navodi uvodna izjava 1. Uredbe br. 211/2011, jača status građana Unije i poboljšava demokratsko funkcioniranje Unije osiguravanjem sudjelovanja građana u demokratskom životu Unije (vidjeti analogijom presudu J/Parlament, t. 22. supra, EU:T:2012:503, t. 22.).
27

Komisija je 27. ožujka 2012. donijela Odluku C (2012) 1965 final o izmjeni Odluke C (2008) 2626 final od 11. lipnja 2008. o postupku primjene članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet COMP/38.695 – Natrijev klorat) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Na temelju pobijane odluke Komisija je podsjećajući na okolnosti spora, a osobito to da je Opći sud u presudi Uralita, točka 23. supra (EU:T:2011:622), u cijelosti odbio tužiteljevu tužbu protiv Odluke iz 2008., zaključila da se zadržava novčana kazna od 9900000 eura, koja mu je izrečena. Ipak, u uvodnim izjavama 8. i 9. pobijane odluke Komisija je navela kako slijedi: „(8) Iako je Opći sud odbio Uralitinu tužbu za poništenje Odluke [iz 2008.], Komisija ipak smatra da je vodeći računa o djelomičnom poništenju iz presude Aragonesas [točka 17. supra (EU:T:2011:621)], svrsishodno razdoblje povrede u pogledu Uralite skratiti na razdoblje utvrđeno u [gore navedenoj] presudi Aragonesas, to jest od 28. siječnja 1998. do 31. prosinca 1998. (9) Osim toga, vodeći računa o posebnim okolnostima predmeta, a osobito o Uralitinim izjavama sadržanima u njezinu dopisu od 23. siječnja 2012. […] i o činjenici da je Uralita već privremeno platila Komisiji ukupni iznos novčane kazne [izrečene Odlukom iz 2008.,] u rokovima određenim tom odlukom, Komisija je odlučila izmijeniti odluku u dijelu u kojem je donesena i dostavljena Uraliti, i to: a) skraćivanjem trajanja sudjelovanja u povredi na razdoblje između 28. siječnja 1998. i 31. prosinca 1998.; i b) određivanjem, na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe br. 1/2003, novčane kazne koja odgovara trajanju tog revidiranog razdoblja povrede i za čije plaćanje će se Uralitu smatrati odgovornom.“