ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
106

Uostalom, EUIPO-ova tvrdnja prema kojoj tužitelj nije ni na koji način naveo broj potrošača Unije koji su posjetili internetsku stranicu „www.mastercola.com” je bespredmetna. S jedne strane, članak 8. stavak 5. Uredbe br. 207/2009 podrazumijeva analizu pro futuro nehipotetske opasnosti od parazitizma u Uniji na temelju stvarno dostupnih elemenata, ali ne i utvrđivanje postojanja stvarnog parazitizma u Uniji. Nositelj ranijeg žiga nije dužan dokazati stvarnu i postojeću štetu njegovu žigu, kako to potvrđuje tekst te odredbe u kondicionalu (vidjeti točku 67. ove presude). S druge strane, s obzirom na to da opasnost slabljenja, odnosno opasnost nanošenja štete razlikovnom karakteru ranijih žigova, podrazumijeva dokazivanje promjene u ekonomskom ponašanju prosječnog potrošača proizvodâ ili usluga za koje je raniji žig registriran nakon uporabe kasnijeg žiga (vidjeti presudu od 14. studenoga 2013., Environmental Manufacturing/OHIM, C-383/12 P, EU:C:2013:741, t. 34. i navedenu sudsku praksu), takav dokaz nije potreban za opasnost od parazitizma, odnosno opasnost nepoštenog iskorištavanja razlikovnog karaktera ili ugleda ranijih žigova. Usto, treba napomenuti to da se opasnost od parazitizma ocjenjuje s obzirom na prosječnog potrošača proizvoda i usluga obuhvaćenih kasnijim žigom, a ne ranijim žigom, s obzirom na to da je zabranjeno da nositelj kasnijeg žiga ima korist od ranijeg žiga (vidjeti u tom smislu presude od 27. studenoga 2008., Intel Corporation, C-252/07, EU:C:2008:655, t. 36., i od 20. rujna 2017., The Tea Board/EUIPO, C-673/15 P do C-676/15 P, EU:C:2017:702, t. 92.).
2

Ocjena koje je on bio predmet u svim izvješćima o ocjeni u postupcima promaknuća za 2009., 2010., 2011. i 2012. godinu pokazala je da „[su], općenito, učinkovitost, sposobnosti i ocijenjeni elementi ponašanja odgovara[li] traženoj razini za to radno mjesto”. S druge strane, njegova izvješća o ocjeni u postupcima promaknuća za 2013. i 2014. godinu, koja su obuhvaćala razdoblja od 1. siječnja do 31. prosinca 2013. te od 1. siječnja do 31. prosinca 2014., nisu bila dovršena zbog njegova opravdanog izostanka.
33

To tumačenje je među ostalim u skladu s ciljem, navedenim u uvodnim izjavama 25. i 26. Uredbe br. 1290/2005, koji se sastoji u zaštiti financijskih interesa Unije, na kojem se temelje pravila o kontroli pravilnog izvršenja proračuna poljoprivrednih fondova iz glave IV. te uredbe, u kojoj se nalaze njezini članci 31. do 33. Naime, isključivanje mogućnosti primjene paušalnog financijskog ispravka dovelo bi do, s jedne strane, uskraćivanja Komisiji svih sredstava za zaštitu financijskih interesa Unije kada ona ne može precizno odrediti iznose koje treba isključiti iz financiranja iz proračuna Unije na temelju članaka 32 i 33. Uredbe br. 1290/2005, i to zato jer joj država članica o kojoj je riječ nije dostavila s tim u vezi potrebne informacije, i, s druge strane, omogućavanja državi članici koja je napravila povredu da izbjegne svoje obveze, ostvarujući tako korist na temelju vlastitih povreda obveza.
24

Tužitelj ističe da je jedina informacija koju je on u tom pogledu imao, glasina prema kojoj je njegovo promaknuće u razred AD 12 odbijeno jer bi to kao posljedicu imalo njegovo razvrstavanje u razred viši i od onoga njegovog izravno nadređenog, kao i od zamjenika direktora Cedefopa. On precizira da, pod pretpostavkom da se potvrde, takva razmatranja ne mogu valjano opravdati odbijanje promaknuća.
5

Peto žalbeno vijeće EUIPO‑a je odlukom od 6. listopada 2016. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo žalbu. Žalbeno vijeće je s tim u vezi navelo, kao prvo, u točkama 15. i 16. pobijane odluke da, s obzirom na to da se žig za koji je podnesena prijava za registraciju sastoji od njemačkih riječi, treba uzeti u obzir članove javnosti koji pripadaju njemačkom govornom području i one koji vladaju osnovnim rječnikom njemačkog jezika, uobičajeno obaviještene i razumno pažljive i oprezne. Kao drugo, u točkama 17. do 26. pobijane odluke žalbeno vijeće je navelo da riječ „klosterstoff”, koja se sastoji od riječi „kloster” i „stoff”, označava proizvode koji sadržavaju alkohol i koji su podrijetlom iz samostana ili su proizvedeni na takvom mjestu. Prema njegovu mišljenju, verbalni znak za koji je podnesena prijava za registraciju sastoji se od dva pojma stavljena jedan do drugoga koji zajedno opisuju svojstva proizvoda: „pivo i pivarski proizvodi; miješana pića na bazi piva; pripravci za proizvodnju pića” iz razreda 32. i „alkoholna pića osim piva; žestoka alkoholna pića i likeri, osobito viski, rakija, pića od tropa; unaprijed pomiješana alkoholna pića, osim onih na bazi piva; pripravci za pripravljanje alkoholnih pića” iz razreda 33. Stoga je ono u točki 26. pobijane odluke zaključilo da na temelju članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009 treba odbiti prijavu za registraciju žiga u vezi s tim proizvodima. Kao treće, u točkama 27. do 33. pobijane odluke žalbeno vijeće je zaključilo da žig za koji je podnesena prijava za registraciju u odnosu na te proizvode nema ni razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) te uredbe, s obrazloženjem da se on ograničava na jednostavnu poruku da predmetni proizvodi sadržavaju alkohol podrijetlom iz samostana ili proizveden na takvom mjestu. Potrošač stoga ne može identificirati komercijalni izvor tog znaka. Kao četvrto, žalbeno vijeće je u točkama 34. do 37. pobijane odluke zaključilo da žig za koji je podnesena prijava za registraciju dovodi javnost u zabludu u smislu članka 7. stavka 1. točke (g) te uredbe jer dovodi do toga da potrošači za bezalkoholna pića misle da sadržavaju alkohol i da se stoga ne može registrirati na tom temelju za „bezalkoholna pića, osobito bezalkoholna piva” iz razreda 32. Kao peto, žalbeno vijeće je u točkama 38. i 39. pobijane odluke ocijenilo da činjenica da su ranije registrirani različiti žigovi koji sadržavaju element „stoff” nije odlučujuća za ocjenu zakonitosti registracije žiga za koji je podnesena prijava.
35

Tužitelj u prilog tom tužbenom razlogu navodi da je žalbeno vijeće počinilo pogrešku u primjeni pravila 50. stavka 1. Uredbe br. 2868/95 u vezi s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 kada je u pobijanoj odluci zanemarilo činjenice na koje se tužitelj pozvao i dokaze koje je podnio. On smatra da je žalbeno vijeće pogrešno protumačilo svoju diskrecijsku ovlast u vezi s dokazima koji su prvi put podneseni u okviru žalbenog postupka protiv odluke Odjela za prigovore. Tužitelj u ovom slučaju navodi da je on u roku koji je odredio EUIPO podnio sve dokaze u vezi sa svojim ranijim pravom uporabe neregistriranog znaka i da su nedostajale samo informacije o nacionalnom pravu. Stoga se prema mišljenju tužitelja ne može tvrditi to da on nije podnio nikakav dokaz tijekom postupka povodom prigovora. Tužitelj također navodi da je žalbeno vijeće u pobijanoj odluci pogrešno primijenilo načela iz presude od 28. listopada 2015., Rot Front/OHIM – Rakhat (Маска) (T‑96/13, EU:T:2015:813), jer je ta presuda objavljena, u tim okolnostima, nakon isteka roka za podnošenje žalbe protiv odluke Odjela za prigovore. Stoga prema mišljenju tužitelja ta presuda nije relevantna u ovom postupku.
56

Naime, kao prvo, mehanizam prilagođavanja predviđen 2013., koji je precizno definiran metodom iz 2009., dio je načina primjene te metode. Jedini cilj tog prilagođavanja bio je za 2013. godinu korigirati usklađivanje ljestvice osnovnih plaća u slučaju kada primjena metode iz 2009. za godine od 2010. do 2012. nije dovela do indeksacije te ljestvice na stopu inflacije koja je stvarno utvrđena tijekom tih godina. Također treba istaknuti, kao što je to navedeno u točki 9. ove presude, da povećanje ljestvice osnovnih plaća od 3,6 % koje proizlazi iz primjene metode iz 2009. u 2013. godini uzima osobito u obzir usklađivanje predviđeno u 2013. godini. Prema tome, to prilagođavanje nije ni izuzeće koje omogućuje EIB‑u da odstupi od te metode ni element na temelju kojega bi se utvrdila neobvezujuća narav metode iz 2009., nego, naprotiv, predstavlja dodatni element koji osnažuje njezinu obvezujuću narav.
29

U okviru četvrtog prigovora tužiteljica iznosi da je tijelo za imenovanje počinilo pogrešku kada je smatralo da se u osamnaestom odlomku spornog teksta tvrdilo da ESVD i Unija „nisu uzor” svojom politikom postupanja s predmetima uznemiravanja unutar svojih službi. Prema tužiteljici, u predmetnom odlomku samo se tvrdi da ESVD mora biti uzoran, a ne da on to nije, već da bi on to mogao biti još i više.
50

Usto valja istaknuti da tužitelj, odričući intervenijentu to pravo, zadržava spomenuto pravo za samoga sebe. Naime, kako to proizlazi iz EUIPO‑ova spisa i kako to ističu EUIPO i intervenijent, tužitelj se, odričući u ovom slučaju intervenijentu pravo da zatraži proglašenje spornog žiga ništavim, nije sustezao da prigovori intervenijentovu zahtjevu za registraciju znaka CASA MONTORSI kao žiga Europske unije. No, iz sporazuma nipošto ne proizlazi da on predviđa asimetrične obveze stranaka. Nasuprot tomu, sporazum predviđa uzajaman pristanak stranaka na supostojanje njihovih znakova i žigova koji postoje na dan njegova sklapanja.
55

Međutim, valja utvrditi da, u ovom predmetu, raniji dizajn ima znatne sličnosti s osporavanim dizajnom. Njega se, do neke mjere, može smatrati djelom koje je nadahnuto slikom monograma Chanel, tim više što izbor osporavanog dizajna nije bio ni na koji način i ničime uvjetovan te da njegov dizajner nije dovoljno razgraničio navedeni dizajn od monograma Chanel. Stoga, prilikom utvrđenja ostavljaju li suprotstavljeni dizajni različit ukupni dojam, valja smatrati da će ih upućeni korisnik doživjeti na sveobuhvatni način. Čak i ako su središnji dijelovi dvaju dizajna različiti, valja utvrditi da se ukupni dojam ne razlikuje s obzirom na to da su vanjski dijelovi, koji bitno određuju obris i ukupni dojam koji ostavljaju suprotstavljeni dizajni, vrlo slični i gotovo istovjetni. Osim toga, oba središnja dijela, čak i ako sadržavaju određene razlike, sastavljena su od sličnih ovalnih oblika koji nestaju u općoj slici dizajnâ. Usto, središnji dio osporavanog dizajna sastoji se od dviju elipsa koje podsjećaju jedna na drugu, dok se jedinstvena elipsa uočava kod monograma Chanel. Te razlike upućeni korisnik može u manjoj mjeri zamijetiti jer je osporavani dizajn moguće koristiti u različitim položajima u rasponu do 90 stupnjeva i u različitim veličinama.
58

S tim u svezi, valja podsjetiti da su sudovi Ujedinjene Kraljevine dosljedno utvrđivali da podnositelj tužbe zbog zavaravajućeg označivanja mora imati goodwill, shvaćen kao baza klijenata, u Ujedinjenoj Kraljevini (presuda Supreme Court of the United Kingdom (Vrhovni sud Ujedinjene Kraljevine) Starbucks (HK) Ltd and another v British Sky Broadcasting Group Plc and others, (2015) UKSC 31). Poduzetnik sa sjedištem u inozemstvu mora imati goodwill u Ujedinjenoj Kraljevini ako su ti proizvodi predmet potražnje u Ujedinjenoj Kraljevini i ako ta potražnja može biti ispunjena (Wadlow, C., The law of passing‑off: unfair competition by misrepresentation, 5e éd., Sweet & Maxwell, Londres, 2016, t. 1. do 17. i 3. do 93.). U predmetu u kojem je donesena odluka High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Visoki sud (Engleska i Wales), odjel Chancery) SA des Anciens Établissements Panhard i Levassor v Panhard Levassor Motor Co [(1901) 18 R. P. C. 405), na primjer, prodaja tužiteljevih proizvoda od strane treće osobe te njihova kupnja i njihov uvoz od strane rezidenata Ujedinjene Kraljevine, smatrali su se dostatnom djelatnošću. Kao što je EUIPO pravilno primijetio, činjenica da društvo Jackson Family Farms ima sjedište u Sjedinjenim Američkim Državama i prodaje svoje vino posredstvom svoga distributera u Ujedinjenoj Kraljevini ne može stoga izmijeniti utvrđenje žalbenog vijeća da društvo Jackson Family Farms ima goodwill u Ujedinjenoj Kraljevini.
18

Kao što to proizlazi iz točaka 21., 22. i 30. do 34. pobijane odluke, žalbeno je vijeće ocijenilo da se osporavani žig sastoji od uzorka s ponavljajućim krivuljama nanesenog na površinu igala za pletenje i igala za kačkanje i da, stoga, valja ocijeniti njegov razlikovni karakter s obzirom na pravila kojima se uređuju figurativni žigovi koji se sastoje od dijela oblika proizvoda koje označavaju. Prema mišljenju žalbenog vijeća, ukrašavanje površina intenzivnim bojama uobičajena je praksa u sektoru u koji spadaju odnosni proizvodi, tako da ukras koji prikazuje osporavani žig, kao što je onaj nanesen na površinu igala za pletenje i igala za kačkanje, ne predstavlja znatno odstupanje od odnosne prakse. U tim okolnostima, uzimajući u obzir pravila koja se primjenjuju na figurativni žig koji se sastoji od dijela oblika proizvoda koji označava, navedena u točkama 23. do 26. pobijane odluke, žalbeno je vijeće utvrdilo da osporavani žig nema razlikovni karakter.
6

Prvo žalbeno vijeće EUIPO‑a odlukom od 23. veljače 2016. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) odbilo je žalbu. Ono je uvodno preciziralo da se relevantna javnost istovremeno sastojala od opće javnosti i specijalizirane javnosti koja je govorila njemački odnosno barem ga dovoljno poznavala (točke 13. i 14. pobijane odluke). Žalbeno je vijeće nadalje utvrdilo da je prijavljeni žig bio opisan u odnosu na obuhvaćene proizvode i usluge, u smislu članka 7. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 207/2009, jer je njemački izraz „zum Wohl” relevantna javnost odmah shvatila na način da ti proizvodi i usluge doprinose dobrobiti ciljanih potrošača i da figurativni elementi prijavljenog žiga nisu omogućavali odvraćanje pažnje potrošača od laskave promidžbene poruke koja se tim izrazom jasno prenosi (točke 15. do 23. pobijane odluke). Ono je također istaknulo da prijavljeni žig nema razlikovni karakter u smislu članka 7. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 (točke 25. do 32. pobijane odluke).
27

Kao drugo, glede nezakonitih upravnih akata, važno je podsjetiti da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz općih načela prava Unije proizlazi da je uprava načelno ovlaštena s retroaktivnim učinkom povući povoljni upravni akt koji je donesen nezakonito (vidjeti, u tom smislu, presude od 20. studenoga 2002., Lagardère i Canal+/Komisija, T‑251/00, EU:T:2002:278, t. 138 do 140., i od 15. travnja 2011., IPK International/Komisija, T‑297/05, EU:T:2011:185, t. 118.), no da retroaktivno povlačenje akta koji je za njegova korisnika stvorio prava općenito podliježe vrlo strogim uvjetima (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. ožujka 1978., Herpels/Komisija, 54/77, EU:C:1978:45, t. 38.). Naime, iako svakoj instituciji Unije koja utvrdi da akt koji je upravo usvojila sadržava nezakonitost treba priznati pravo da ga povuče u razumnom roku s retroaktivnim učinkom, to pravo može biti ograničeno potrebom poštovanja legitimnih očekivanja korisnika akta koji se mogao pouzdati u njegovu zakonitost (presude od 26. veljače 1987., Consorzio Cooperative d'Abruzzo/Komisija, 15/85, EU:C:1987:111, t. 12. do 17.; od 20. lipnja 1991., Cargill/Komisija, C‑248/89, EU:C:1991:264, t. 20., i od 17. travnja 1997., de Compte/Parlament, C‑90/95 P, EU:C:1997:198, t. 35.).Takva odluka također podliježe uvjetu da ne krši načelo pravne sigurnosti (vidjeti, u tom smislu, presudu od 5. ožujka 2003., Ineichen/Komisija, T‑293/01, EU:T:2003:55, t. 91.).
7

Dopisom od 5. listopada 2015. tužitelj je na to odgovorio, u roku koji je odredila Komisija, podnijevši svoje primjedbe. On je osobito naveo da bi sankcija njegova isključenja bila neproporcionalna. U tom pogledu, kao prvo, tvrdio je da činjenice u biti ne odgovaraju ozbiljnim djelima koja mu se stavljaju na teret. On je osporavao činjenicu da su okolnosti koje je Komisija razmatrala mogle dovesti do zaključka da je organizirao fiktivna nadmetanja. Priznao je, u bitnome, nedostatak temeljitosti u svojim kontrolama i izradi svojih izvješća, ističući da je osoba koja je bila zadužena za projekt dobila otkaz i da su se njegovi unutarnji postupci promijenili, ali je zanijekao namjernu prijevaru sa svoje strane, pri čemu je iznosio argumente za različite elemente na koje se pozvala Komisija. Kao drugo, tvrdio je da odnosne činjenice nisu nanijele štetu financijskim interesima i ugledu Unije. Predmetne kupovine, navodi, plaćene su po tržišnoj cijeni i odgovarajući je iznos vraćen Uniji. Kao treće, tvrdio je da bi trebalo uzeti u obzir proteklo vrijeme s obzirom na to da je on, od kada su se dogodile činjenice koje mu se stavljaju na teret 2008. i 2009., već bio strogo sankcioniran za druge nepravilnosti. U tom pogledu, kao četvrto, tužitelj je osporio to da su se nepravilnosti ponavljale. Ostale prakse koje je Komisija spomenula zapravo nisu prethodile onima o kojima je riječ u ovom predmetu, nego su se dogodile istodobno, i ukazivale su na isti nedostatak u unutarnjoj kontroli. Kao peto, nepravilnosti nisu počinjene namjerno. Kao šesto, njihovim otkrivanjem sada bi bilo omogućeno uspostavljanje unutarnjih postupaka i mehanizama čvrstih kontrola, kojima je svrha jamčiti poštovanje zahtijevanih načela, jer je tužitelj povrh toga u potpunosti surađivao sa službama Unijinih institucija tijekom njihovih istraga. Kao sedmo, tužitelj je naveo da je teška sankcija, na koju se gore pozvao i koja mu je već bila izrečena, poprimila oblik gotovog čina zbog publiciteta koji je u jednom mediju dan prethodnim OLAF‑ovim istragama koje su provedene u odnosu na njega. Stoga bi mu isključenje od dvije godine, koje je Komisija namjeravala izreći, upis u središnju bazu podataka o isključenjima predviđenu člankom 108. Financijske uredbe, u verziji koja se primjenjivala do 31. prosinca 2015., i upis u sustav ranog upozoravanja nanijeli uništavajući udarac koji nije povezan s razmatranim činjenicama.
9

Odlukom od 18. siječnja 2016. (u daljnjem tekstu: pobijana odluka) četvrto žalbeno vijeće EUIPO‑a usvojilo je žalbu i ukinulo je odluku Odjela za poništaje. Kao prvo, žalbeno vijeće smatralo je da se, s obzirom na to da nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 8. stavka 3. Uredbe br. 207/2009, zahtjev za proglašavanje žiga ništavim na temelju članka 53. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 207/2009 ne može prihvatiti. Naime, vijeće je s jedne strane smatralo da ne postoji ni jedan dokaz da među strankama postoji odnos „trgovački zastupnik–nalogodavac”, s obzirom na to da tužitelj nije objasnio kako se na temelju sporazuma o distribuciji koji je 2009., prije njegova osnivanja, sklopljen između društava Endeavor Snowboards Inc. i sindustrysurf (u daljnjem tekstu: sporazum o distribuciji) može dokazati postojanje takvog odnosa. Nadalje, navedeni sporazum nije sadržavao nikakvo upućivanje na sporni žig. S druge strane, ničim nije dokazano da tužitelj nije dopustio podnošenje prijave za registraciju spornog žiga. Kao drugo, žalbeno je vijeće smatralo da se ni zahtjev za proglašavanje žiga ništavim koji se temeljio na članku 52. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 207/2009 ne može prihvatiti, s obzirom na to da u trenutku podnošenja prijave za registraciju spornog žiga ništa u postupanju sindustrysurfa nije ukazivalo na to da on postupa u zloj vjeri. Naime, kao prvo, žalbeno je vijeće smatralo da je prijava za registraciju spornog žiga podnesena uz tužiteljevo dopuštenje. Kao drugo, činjenica da je sindustrysurf u trenutku podnošenja prijave za registraciju spornog žiga znao da tužitelj i drugi distributeri već upotrebljavaju spomenuti žig nije sama po sebi dovoljna za utvrđenje da postoji zla vjera. Kao treće, ničim se nije dokazalo da je sindustrysurf podnio prijavu za registraciju spornog žiga u svoje ime u namjeri da ga upotrijebi protiv tužitelja.
5

Dopisom od 3. rujna 2013. Komisija je njemačkim tijelima dostavila rezultate provjere te ih je obavijestila o svojem utvrđenju o postojanju nedostataka u utvrđivanju ili primjeni kriterija za odabir aktivnosti koje EPFRR podržava u Bavarskoj, i to za 2007. i 2008. godinu, za koje je već bio primijenjen ispravak, za razdoblje od 2009. do 2012. i za razdoblje od 2013. Između službi Komisije i njemačkih tijela došlo je do dvostrane rasprave. Na temelju članka 16. Uredbe br. 885/2006 pokrenut je i drugi postupak mirenja, koji ipak nije uspio.
4

Dana 9. siječnja 2013. tužitelj, Nanu‑Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG, podnio je prigovor na temelju članaka 41. i 156. Uredbe br. 207/2009 protiv međunarodne registracije s obzirom na to da je naznačena Unija, i to za sve proizvode navedene u točki 2. ove presude.
1

Tužiteljica, H. F., bila je zaposlena u tijelu Europskog parlamenta nadležnom za sklapanje ugovora o zapošljavanju (u daljnjem tekstu: tijelo nadležno za sklapanje ugovora) na uzastopne ugovore od 6. siječnja do 14. veljače 2003., od 15. veljače do 31. ožujka 2003. , od 1. travnja do 30. lipnja 2003. i od1. do 31. srpnja 2003., kao član pomoćnog osoblja, kategorije koja je bila predviđena u Uvjetima zaposlenja ostalih službenika Europske unije (u daljnjem tekstu: Uvjeti zaposlenja), u njihovoj verziji prije 1. svibnja 2004. Tužiteljica je bila raspoređena u Audiovizualni sektor, koji je kasnije postao odjel (u tekstu: Audiovizualni odjel) Uprave za usmeno prevođenje Glavne uprave (GU) za informacije i odnose s javnošću, DG za komunikacije. Tamo je obavljala poslove asistentice kategorije V., grupe V., razreda 3.
7

To je zaposlenje u svojstvu člana ugovornog osoblja za pomoćne poslove produljeno uzastopnim dodacima od 1. kolovoza do 31. prosinca 2012., od 1. siječnja do 31. ožujka 2013., od 1. travnja do 31. prosinca 2013., od 1. siječnja 2014. do 31. ožujka 2014., od 1. travnja do 30. lipnja 2014. te od 1. srpnja do 31. prosinca 2014. Ta su produljenja ugovora bila opravdana, istim riječima, potrebom za „[p]ojačanjem učinkovitog funkcioniranja tima audiovizualnog odjela Newsdesk Hotline”.
37

Te tvrdnje proizlaze iz navodne praznine u članku 24. stavku 4. Priloga IX. Pravilniku. Prema tome, one se moraju odbaciti iz razloga navedenog u točki 35. supra. Osim toga, treba napomenuti da s obzirom na to da bivši službenici koji su sačuvali trajne veze s Komisijom, koje su se sastojale od, primjerice, plaćanja naknade ili mirovine, nisu u istoj situaciji u pogledu stegovnih mjera koje im se mogu izreći kao što su to bivši službenici koji nemaju pravo na plaćanje nikakve mirovine ili naknade. Takvo stanje stvari rezultat je, među ostalim, primjene samih propisa, osobito članka 9. Priloga IX. Pravilniku te članka 49. Uvjeta zaposlenja ostalih službenika, koji navode različite stegovne mjere koje se mogu izreći članovima ili bivšim članovima osoblja.
45

Taj dio rečenice odnosi se na uvjet koji je svojstven svakoj registraciji, a to je omogućiti trećima da jasno i precizno odrede sva obilježja dizajna za koji se traži zaštita (vidjeti u tom smislu i analogijom presude od 12. prosinca 2002., Sieckmann, C‑273/00, EU:C:2002:748, t. 48. do 52. i od 19. lipnja 2012.Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, t. 46. do 48.).