ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27.

Naime, sukladno članku 1. stavku 2. te direktive pravo na tumačenje i prevođenje u okviru kaznenog postupka se „primjenjuje od trenutka kad ih nadležno tijelo neke države članice [...] obavijesti da su osumnjičene ili optužene za počinjenje kaznenog djela, pa do zaključenja postupka, a to znači dok konačno ne utvrdi jesu li počinili to kazneno djelo, uključujući, prema potrebi, i izricanje presude i rješenje svih žalbi”.
66.

Na kraju preostaje ispitati sumnje o tome je li moguće ispraviti propust neispunjenja obveze plaćanja doprinosa propisanog Zakonom br. 266/2005. U tom pogledu, kao i Komisija smatram da, ako sud koji je uputio zahtjev utvrdi da razumno informirani i uobičajeno pažljiv ponuditelj nije bio upoznat s tom obvezom, javni naručitelj mu mora pružiti rok dostatan za ispravljanje tog propusta. To je posljedica koja slijedi, sensu contrario, iz sudske prakse Suda prema kojoj javni naručitelj ne mora prihvatiti „bilo koji ispravak propusta koji, prema izričitim odredbama ugovornih dokumenata, trebaju dovesti do isključenja subjekta” ( 23 ). Upravo bi to bio slučaj neispunjenja obveze koja se ne bi mogla izvući iz „izričito navedenog u [tim] dokumentima”.
4.

Sustav na temelju te uredbe obuhvaćao je, ako ga okvirno opišemo, tri klase proizvoda, poznate kao šećer A, B i C. Šećer A spadao je pod kvotu koja je, načelno, odgovarala potražnji na unutarnjem tržištu. Šećer B spadao je pod dodatnu kvotu. Količine proizvedene unutar kvota A i B mogle su se ili prodati na unutarnjem tržištu (gdje je šećer imao umjetno visoke cijene koje su se održavale interventnim mehanizmom) ili izvesti u treće zemlje uz dodjelu izvoznih subvencija kojima je cilj bio da se neutralizira razlika između cijena na unutarnjem tržištu i znatno nižih cijena na svjetskom tržištu. Sustav subvencija osmišljen je tako da sam sebe financira, u smislu da je bio financiran putem osnovnih pristojbi na proizvodnju A i B u iznosu od najviše 2 % interventne cijene, uz dodatak, po potrebi, dodatne pristojbe (u iznosu od najviše 37,5 % te cijene) samo na proizvodnju B. Količine proizvedene izvan tih kvota nazivale su se šećer C. On se nije mogao stavljati na tržište unutar Zajednice tijekom relevantne tržišne godine, ali se mogao izvesti bez prava na ikakvu subvenciju (i bez naplate ikakve pristojbe) ili se mogao uskladištiti do sljedeće tržišne godine, kada se mogao ubrojiti u kvote A i B koje su dodijeljene proizvođaču.
45.

Primjena kriterija koje sam upravo naveo dovodi me do utvrđenja da, s obzirom na te kriterije, sankcije stavljene na teret ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta na temelju sustava solidarne odgovornosti predviđenog grčkim pravom spadaju u kvazikazneno područje. Premda iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se ta odgovornost u grčkom pravu kvalificira kao „građanskopravna odgovornost”, koja „ne predstavlja administrativnu sankciju”, i premda grčka vlada navodi da ona nema kaznenu narav, već narav jamstva isplate dugovanih iznosa, potrebno je utvrditi da je carinski prekršaj iz članka 89. stavka 2. Carinskog zakonika, na temelju kojeg se odgovornim osobama izriče uvećan porez, definiran na isti način kao kazneno djelo krijumčarenja određeno u članku 67. stavku 5. Zakona 2127/1993. Stoga ne postoji nikakva stroga podjela između carinskih prekršaja i kaznenih djela, s obzirom na to da se solidarnost ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta temelji na „analognoj” ( 12 ) primjeni članka 108. Carinskog zakonika, kojom se kaznenom sudu omogućuje da u svojoj osuđujućoj presudi vlasnika krijumčarene robe proglasi solidarno odgovornim s osobom koja je kazneno osuđena na plaćanje novčane kazne. Usto, za razliku od trošarina kao takvih, uvećan porez koji se stavlja na teret ovlaštenog držatelja trošarinskog skladišta ima istodobno kaznenu narav, jer sankcionira nedostatak njegove dužne pažnje, i preventivnu narav, jer mu je prema sudu koji je uputio zahtjev svrha jamčiti učinkovitost izrečenih novčanih kazni i to da gospodarski subjekti koji imaju koristi od aktivnosti u okviru koje je počinjeno krijumčarenje poduzmu sve mjere kako bi spriječili počinjenje djela krijumčarenja ( 13 ). Ta dva cilja represije i odvraćanja od utaja trošarina imaju značajke kaznenih sankcija. Naposljetku, poreznopravne sankcije za koje se ovlašteni držatelj trošarinskog skladišta može proglasiti solidarno odgovornim mogu dostići značajne iznose, i to do desetostrukog iznosa dužnog poreza ( 14 ).
47.

Premda je očito da s obzirom na značajke SVB‑ove mirovine nema izravne veze s radnim odnosom, to ne utječe na činjenicu da u slučaju C. Kohlla jedini razlog nastanka prava na SVB‑ovu mirovinu proizlazi iz njegova radnog odnosa, iako neizravno, s obzirom na to da tužitelj nikad ne bi imao pravo na nju da u Nizozemskoj nije imao prebivalište zbog obveza iz svojeg radnog odnosa. Uostalom, samostalno ispitivanje svake od dotičnih mirovina u skladu s posebni člankom Ugovora dovelo bi do umjetne podjele između tih dviju mirovina koja bi bila vrlo daleko od životne stvarnosti C. Kohlla.
48.

Na temelju članka 558. stavka 1. točke (c), kada se prijevozno sredstvo rabi komercijalno, za njega se može po redovnom tijeku stvari odobriti oslobođenje samo ako prijevoz „počinje ili završava izvan carinskog područja Zajednice”. Međutim, to nije nužan uvjet koji bi se morao ispuniti da bi se odobrilo bilo koje oslobođenje iz članka 558. stavka 1. To se ograničenje može primijeniti samo na posebne slučajeve koju spadaju u pododjeljak (c), to jest slučajeve „komercijalne uporabe” prijevoznih sredstava. Drukčije rečeno, oslobođenje na temelju članka 558. stavka 1. može se odobriti ako su ispunjeni uvjeti iz pododjeljaka (a) i (b), pri čemu pododjeljak (c) uopće nije relevantan u pojedinačnom slučaju.
19.

U prilog svojoj tužbi Verband Sozialer Wettbewerb tvrdi da su odredbe Uredbe br. 1924/2006 primjenjive na oglašavanje namijenjeno kako stručnim tako i nestručnim krugovima. On primarno ističe da članak 10. stavak 1. te uredbe zabranjuje zdravstvene tvrdnje osim ako su takve tvrdnje, što nije slučaj s predmetnim tvrdnjama, odobrene u skladu s tom uredbom i uključene na popis odobrenih tvrdnji predviđen u njezinu članku 13. On dodaje da predmetni dodatak hrani, s obzirom na njegov sastav i djelotvornost, nije u skladu s općim uvjetima navedenima u članku 5. stavku 1. navedene uredbe. On podredno ističe povredu članka 10. stavka 2. te iste uredbe jer se obvezni navodi koje predviđa ta odredba ne nalaze u spornom oglašavanju.
—

nije nevažno služi li to korištenje stjecanju dobiti i da je usto javnost za to priopćavanje prijemčiva, tj. da se do nje ne „dopire” samo slučajno, pri čemu to nije nužna pretpostavka za priopćavanje javnosti?
9.

F. Lesar rođen je 3. lipnja 1949. Od svoje 14. do 18. godine (od 9. rujna 1963. do 8. ožujka 1967.), radio je kao naučnik u Saveznoj upravi za poštu i brzojave (Post- und Telegraphenverwaltung des Bundes). Od 9. ožujka 1967. postao je član ugovornog osoblja istog tijela. Usporedno s radom, od 14. rujna 1967. do 17. veljače 1972. pohađao je Saveznu gimnaziju za zaposlene. U javnopravni službenički odnos sa Saveznom državom (Bund) stupio je s učinkom od 1. srpnja 1972.
20.

Tekst članka 18. točke (c) Direktive o PDV‑u ne sadrži ni vremensko ograničenje za oporezivanje niti se odnosi na članak 187. To vrijedi tim više jer članak 168.a stavak 1. podstavak 2. Direktive o PDV‑u za oporezivanje uporabe zemljišta u privatne svrhe sukladno članku 26. izričito upućuje na odredbe članaka 184. do 192.
16.

Uvodno ističem da su sve stranke koje su podnijele pisana očitovanja na to pitanje dale niječan odgovor. Slažem se s tim zaključkom. Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, za tumačenje određene odredbe prava Unije ne treba samo uzeti u obzir njezin tekst, nego i kontekst u kojemu se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio ( 3 ) Međutim, u ovom slučaju i kontekst članka 23. stavka 1. Uredbe kao i njezin cilj dovode me do zaključka da se ta odredba treba tumačiti na način da se ne protivi tomu da stjecatelj licencije pokrene postupak zbog povrede žiga koji je predmet licencije ako potonji nije upisan u registar.
5.

Njome je do 31. prosinca 2012. upravljao Flughafen Lübeck GmbH (u daljnjem tekstu: FL). FL je do 30. studenoga 2005. bio u cijelosti u vlasništvu tužitelja u prvom stupnju Hansestadta Lübeck (Grad Lübeck). U razdoblju od 1. prosinca 2005. do kraja listopada 2009. FL je bio u 90-postotnom vlasništvu novozelandskog privatnog poduzetnika Infratila i u 10-postotnom vlasništvu Grada Lübecka. Od studenoga 2009. FL je ponovno bio u cijelosti u vlasništvu Grada Lübecka. Zračna luka u Lübecku prodana je 1. siječnja 2013. društvu Yasmina Flughafenmanagement GmbH, pri čemu je Grad Lübeck preuzeo FL, koji je brisan iz trgovačkog registra 2. siječnja 2013.
58.

Uvrštenje i zadržavanje osobe ili skupine na popisu iz članka 2. stavka 3. uključuje procjenu rizika da oni jesu ili mogu biti uključeni u teroristička djela, kako su definirana u članku 1. stavku 3. Zajedničkog stajališta 2001/931. U skladu s člankom 1. stavkom 4. Zajedničkog stajališta 2001/931, prvotna procjena mora se temeljiti na „točnim podacima ili materijalima iz odgovarajuće dokumentacije” koja upućuje na to da je odluku u vezi s tim osobama, skupinama i subjektima donijelo nadležno tijelo. Tekst članka 1. stavka 4. nudi neke smjernice o predmetu tih odluka. Bitno je da je odluku donijelo nadležno tijelo, „bez obzira” na to odnosi li se ta odluka, s jedne strane, na pokretanje istrage ili progona zbog terorističkog djela, za pokušaj počinjenja, sudjelovanje, ili pomaganje pri počinjenju takvog djela, na temelju ozbiljnih i vjerodostojnih dokaza ili indicija, ili, s druge strane, na osudu za terorističko djelo ili pokušaj počinjenja, sudjelovanje ili pomaganje pri počinjenju takvog djela. Potonje također mora biti utemeljeno na ozbiljnim i vjerodostojnim dokazima ( 56 ). U svakom slučaju, Vijeće mora biti uvjereno da postoje „ozbiljni i vjerodostojni dokazi i indicije” ( 57 ). To znači da Vijeće ne treba raspolagati svim elementima na koje se nadležno tijelo oslanjalo u usvajanju (izvršne ili sudske) odluke, kao što je Uredba Ujedinjene Kraljevine o zabrani iz 2001. u ovom predmetu. To je zbog toga što Vijeće ne može ponovno ispitivati ozbiljnost i vjerodostojnost dokaza ili indicija na kojima se temelji odluka nadležnog tijela. Međutim, može i mora preispitati je li odluka bila zasnovana na dokazima i je li to tijelo smatralo da su ti dokazi ozbiljni i vjerodostojni. Ono što Vijeće ne može učiniti jest samo ispitati dokaze. Umjesto toga, svrha procjene odluka nadležnih tijela (i država članica i trećih država) od strane Vijeća ograničena je na provjeru predstavljaju li takve odluke, s obzirom na pravo Unije, dovoljnu osnovu za primjenu Unijinih mjera ograničavanja.
37.

Pitanje usluga od općeg gospodarskog interesa razmotrit ću u drugom pitanju. U ovom stadiju dovoljno je navesti da bi, čak i u slučaju da se (sve) djelatnosti dimnjačara smatraju uslugama od općeg gospodarskog interesa, one unatoč tomu potpadale u područje primjene Direktive. Prema članku 1. stavku 2. Direktive 2006/123 liberalizacija usluga od općeg gospodarskog interesa, rezerviranih za javna ili privatna tijela, nije predmet direktive. Drugi podstavak članka 1. stavka 3. navodi da direktiva „ne utječe na slobodu država članica da u skladu s pravom Zajednice same definiraju usluge koje smatraju uslugama od općeg gospodarskog interesa, načine na koje se one organiziraju i financiraju, sukladno propisima o državnoj potpori, te specifične obveze kojima podliježu“. Smatram da to, u načelu, podrazumijeva da su usluge od općeg gospodarskog interesa uključene u područje primjene Direktive 2006/123, što je potvrđeno njezinom uvodnom izjavom 17. ( 18 ). Osim toga, članak 2. stavak 2. točka (a) naglašava da se direktiva ne primjenjuje na negospodarske usluge od općeg interesa, što je suvišno s obzirom na to da definicija usluge uključuje to da se obavlja za naknadu ( 19 ). Nadalje, neke usluge od općeg gospodarskog interesa, poput usluga na području prijevoza ( 20 ), izričito su isključene iz područja primjene Direktive, što s druge strane znači da usluge od općeg gospodarskog interesa koje nisu izričito isključene potpadaju u njezino područje primjene.
73.

Katkad se očiti problem može riješiti inovativnim tumačenjem postojećeg teksta. Došla sam do zaključka da to ovdje nije moguće učiniti. Ne mislim ni da Sud raspolaže sredstvima za uspostavu primjerene (nove) ravnoteže između poticanja slobodnog kretanja životinja za dobrotvorne svrhe i osiguravanja prikladne zaštite zdravlja životinja i ljudi, imajući na umu također potrebu za zaštitom od prijevare i zloporabe. To je zadaća koju zakonodavac mora preuzeti. Nadam se da je ovaj postupak naglasio potrebu da on to učini.
17.

Tužitelj je, među ostalim, sudjelovao u sastavljanju porezne prijave poreza na promet društva C Ltd za poslovnu godinu 2010. Međutim, odlukom od 12. ožujka 2012., Finanzamt Hannover‑Nord (porezni ured Hannover - Sjever) odbio ga je priznati kao zastupnika društva C Ltd na temelju članka 80. stavka 5. Poreznog zakonika zbog toga što nije bio ovlašten davati pomoć o poreznim pitanjima.
26.

Na drugome mjestu, između postupaka EU Pilot i postupaka zbog povrede obveze na temelju članka 258. UFEU‑a, osobito njegove predsudske faze, postoje sličnosti koje opravdavaju primjenu zajedničkog pristupa u obama slučajevima. Ove sličnosti prevladavaju sve razlike ( 30 ). Oba postupka omogućavaju Komisiji da na najbolji mogući način obavlja svoju ulogu zaštitnika Ugovora. Svrha postupaka EU Pilot i postupaka zbog povrede obveze je osigurati poštovanje prava Unije tako da se državi članici u pitanju pruži mogućnost da iznese svoju obranu i da se, ako je to moguće, izbjegne pokretanje sudskog postupka. U obama slučajevima Komisija mora, ako smatra da je država članica povrijedila svoje obveze, ocijeniti prikladnost pokretanja postupka protiv te države ( 31 ). Postupci su također po svojoj prirodi dvostrani, odvijaju se između Komisije i države članice o kojoj je riječ ( 32 ). Konačno, iako postupak EU Pilot nije u svim aspektima istovjetan postupku zbog povrede obveze, on može dovesti do njegova pokretanja na temelju članka 258. UFEU‑a jer Komisija, nakon završetka postupka EU Pilot, može pismom opomene formalno otvoriti istragu i eventualno pokrenuti postupak pred Sudom radi utvrđivanja da je dotična država članica povrijedila svoje obveze. U tim okolnostima otkrivanje dokumenata u kontekstu postupka EU Pilot štetilo bi sljedećoj fazi, to jest postupku zbog povrede obveze. Pored toga, ako bi Komisija bila dužna odobriti pristup osjetljivim informacijama koje su joj pružile države članice i otkriti argumente koje su u okviru postupka EU Pilot iznijele u svoju obranu, države članice mogle bi oklijevati uopće pružiti te informacije ( 33 ).
26.

Međutim, Direktiva 2004/18 „ne protivi se pravodobnom ispravljanju ili nadopuni podataka koji se odnose na ponudu, posebice kada je jasno da je potrebno jednostavno pojašnjenje ili ispravak očitih pogrešaka”, sve dok to ne dovodi do nove ponude ( 6 ). Od ponuditelja treba očekivati postupanje s dužnom pažnjom ( 7 ), ali treba izbjegavati prekomjerni formalizam ( 8 ). To je osobito važno s obzirom na potrebu da se osigura otvorenost i konkurentnost postupaka.
6.

Navedena kontroverza dovodi do izražaja da upućivanje na nacionalno pravo u sustavu žiga Europske unije stoji u određenom odnosu suprotnosti naspram načela koja uobičajeno reguliraju kontrolu Općeg suda u odnosu na odluke žalbenih vijeća EUIPO‑a. Naime, prema njima se Opći sud u načelu mora ograničiti na to da na temelju podataka koji su doveli do odluke žalbenog vijeća pronađe odluku koju je žalbeno vijeće trebalo donijeti. Iz dosadašnje sudske prakse Suda već proizlazi da navedena načela nisu neizmijenjeno primjenjiva kada se radi o tumačenju nacionalnog prava od strane Općeg suda. Predmetna žalba daje Sudu mogućnost preciziranja i daljnjeg razvijanja navedene sudske prakse ( 5 ).
75.

Tako je on presudio da „[taj članak] ne stvara pravo na stjecanje imovine. [On] ne nalaže nikakvo ograničenje slobode za države ugovornice da odluče uspostaviti ili ne uspostaviti sustav socijalne zaštite ili odabrati vrstu ili iznos davanja koja se prestaju odobravati na temelju sličnog sustava. Nasuprot tomu, kada država ugovornica uspostavlja zakonodavstvo koje propisuje automatsku isplatu nekog socijalnog davanja – neovisno o tomu ovisi li odobravanje te isplate o prethodnim doprinosima ili ne – to zakonodavstvo treba smatrati takvim da ugrožava materijalni interes koji ulazi u područje primjene članka 1. Protokola br. 1. za osobe koje ispunjavaju te uvjete” ( 20 ).
1.

Ovaj se predmet odnosi na tužbu na temelju članka 108. stavka 2. UFEU‑a protiv Kraljevine Belgije, kojom Europska komisija od Suda traži da utvrdi da je Kraljevina Belgija, time što u propisanim rokovima nije poduzela sve potrebne mjere kako bi ostvarila povrat od korisnika državnih potpora koje su proglašene nezakonitima i nespojivima s unutarnjim tržištem u članku 1. stavku 3. i 4. Odluke Komisije 2011/678/EU od 27. srpnja 2011. o državnoj potpori u korist financiranja screeninga transmisivnih spongiformnih encefalopatija (TSE) kod goveda koju je provela Belgija (državna potpora C 44/08 (ex NN 45/04)) (u daljnjem tekstu: sporna odluka) ( 2 ) i time što u određenom roku nije obavijestila Komisiju o mjerama koje je poduzela kako bi se uskladila s tom odlukom, povrijedila obveze koje ima na temelju članka 288. četvrtog stavka UFEU‑a i članaka 2. do 4. navedene odluke.
12.

U svojem zahtjevu za prethodnu odluku, TEAC navodi da su porezni sudovi sudovi u smislu članka 267. UFEU‑a s obzirom na to da oni ispunjavaju uvjete iz sudske prakse Suda. TEAC je naveo da je to stajalište potvrđeno u presudi od 21. ožujka 2000., Gabalfrisa i drugi (C‑110/98 do C‑147/98, EU:C:2000:145). Istaknuo bih da je u točki 38. presude od 27. veljače 2018., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117), Sud naveo da se među elementima koje treba uzeti u obzir u okviru ocjene ima li tijelo svojstvo „suda” nalaze, inter alia, njegova utemeljenost na zakonu, stalnost, svojstvo obvezne nadležnosti, kontradiktorna narav postupka, primjena pravnih pravila te njegova neovisnost. U svojem očitovanju, Komisija je izrazila sumnju u neovisnost TEAC‑a. U odluci od 30. travnja 2019., Sud je odlučio da prvo treba razmotriti pitanje ima li nadležnost odgovoriti na prethodna pitanja koja je uputio TEAC. Strankama je upućeno nekoliko pisanih upita u pogledu nadležnosti Suda kako bi mogle dostaviti pisana očitovanja po tom pitanju te je 2. srpnja 2019. održana usmena rasprava.
49.

Devetim pitanjem nameće se doduše do sada još nerazjašnjeni slučaj, to jest mora li se razlikovati između emisija, s jedne strane, i ispuštanja i drugih istjecanja, s druge strane (o tome pod 1). Potom ću se osvrnuti na prvi dio trećeg pitanja kojim se cilja na to odgovara li pojam emisije definiciji iz članka 2. točke 5. Direktive o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja ( 16 ), odnosno članku 3. točki 4. Direktive o industrijskim emisijama ( 17 ) (o tome pod 2). Tada ću odgovoriti na drugi dio trećeg pitanja, to jest treba li se klauzula o emisijama ograničiti na informacije o stvarnim emisijama (o tome pod 3). Tako razrađeno tumačenje klauzule o emisijama treba doduše relativizirati s obzirom na Uredbu o zaštiti bilja (o tome pod 4).
93.

Osim toga treba istaknuti da nije na zakonodavcu, tj. Parlamentu i Vijeću, da određuje područje primjene članka 43. stavka 3. UFEU‑a tako što donosi ili ne donosi propise u okviru članka 43. stavka 2. U suprotnom bi to, kao ovdje, dovelo to toga da bi članak 43. stavak 3. UFEU‑a izgubio svoj korisni učinak. Međutim, države članice kao „gospodarice Ugovora” određuju područje primjene tog članka, a ne političke institucije. U ovom slučaju treba odbiti i argument Komisije da je to dio političkog pregovaračkog procesa. Čak i ako se predmetni slučaj čini kao običan spor među institucijama ( 46 ), taj je proces ograničen upravo nadležnostima predviđenima u Ugovorima. Drukčijim tumačenjem ovlastilo bi se političke institucije da izađu iz okvira predviđenog Ugovorima.
78.

Nebitno je, prema mišljenju Komisije, to što se ta sredstva ne mogu izravno prenositi s jednih poduzeća grupacije na druga i to što do prijenosa neizravno dolazi na temelju prijenosa dobiti matičnom društvu jer su oba načina protivna tekstu i duhu članka 6. stavka 1. Direktive 91/440.
136.

Društva Telefónica dodaju da postoje očite naznake kojima se opovrgava mogućnost navodnog dodatnog doprinosa na teret općeg proračuna španjolske države jer je u obrazloženju Zakona br. 8/2009 osobito napomenuto da „ne čini se razumnim to da će zajamčeno financiranje uzrokovati povećanje doprinosa države”. Nadalje, smatra da je to sekundarna pretpostavka, s obzirom na to da moraju biti ispunjena dva uvjeta kako bi španjolska država financirala dio troškova obveze javne usluge. Kao prvo, u dotičnoj poslovnoj godini, porezni prihod mora biti niži od troškova ostvarivanja zadaće pružanja javne usluge i, kao drugo, iznos pričuvnog fonda mora biti nedostatan za pokriće troškova RTVE‑a u toj poslovnoj godini. Osim toga, prema mišljenju društava Telefónica, člankom 2. stavkom 2. Zakona br. 8/2009, uspostavljeno je jamstvo španjolske države koje je ograničeno na razliku između, s jedne strane, poreza i pričuvnog fonda, i s druge strane, troškova obveze javne usluge. Stoga, radi se o novoj mjeri potpore. Time se ne sprječava to da se potpora dodijeljena RTVE‑u odredi u skladu s poreznim prihodom i, ako on nije dostatan, da se španjolska država obveže nadoknaditi razliku.
59.

U odnosu na „neprerađeni duhan” napomene s objašnjenjem za tarifni broj 2401 KN‑a upućuju na prvi odlomak napomena s objašnjenjem za tarifni broj 2401 HS‑a. U svojoj obvezujućoj francuskoj i engleskoj verziji ove potonje sadržavaju sljedeće napomene za razvrstavanje u pogledu pojma „neprerađeni duhan”: „Le tabac à l’état naturel sous forme de plantes entières ou de feuilles et les feuilles séchées ou fermentées, ces feuilles pouvant être entières ou écôtées, rognées ou non, brisées ou découpées même sous une forme régulière, mais à la condition qu’il ne s’agisse pas d’un produit prêt à être fumé” ( 22 ). „Unmanufactured tobacco in the form of whole plants or leaves in the natural state or as cured or fermented leaves, whole or stemmed/stripped, trimmed or untrimmed, broken or cut (including pieces cut to shape, but not tobacco ready for smoking)” ( 23 ).
34.

Sud koji je uputio zahtjev također pita je li relevantna presuda Buhari Haji ( 25 ). Taj predmet odnosio se na nigerijskog državljanina koji je imao britansko državljanstvo do nigerijske neovisnosti 1960. Od 1937. do 1986. I. Buhari Haji radio je u Belgijskom Kongu (koji je 1. srpnja 1960. postao Zair) i plaćao doprinose belgijskom sustavu socijalne sigurnosti do trenutka kad je Zair stekao neovisnost. Sud je odlučio da nije bilo poveznice između situacije radnika koji su (nekada) imali državljanstvo države koja je naknadno postala članica (tadašnje) Europske zajednice, ali su izgubili to državljanstvo prije pristupanja te države i stjecanja slobode kretanja za zaposlene i samozaposlene osobe unutar Zajednice. Situacija je bila drukčija samo za one u toj kategoriji koji su zadržali državljanstvo države o kojoj je riječ nakon njezina pristupanja Zajednici i čija su prava bila priznata i zaštićena, na temelju zakonodavstva Zajednice o socijalnoj sigurnosti, provedbenim odredbama sadržanima u člancima 94. i 95. Uredbe br. 1408/71 koje omogućuju da se sva razdoblja osiguranja, zaposlenja ili boravka navršena prije pristupanja uzmu u obzir prilikom utvrđivanja prava na davanja na temelju odredbi te uredbe.