25

U tim okolnostima, Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalen (Visoki upravni sud savezne zemlje Sjeverne Rajne‑Vestfalije) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li se pojam ,usluga koja se sastoji u cijelosti, ili većim dijelom, od prijenosa signala u elektroničkim komunikacijskim mrežama’ iz članka 2. točke (c) [Okvirne direktive] tumačiti na način da uključuje ili može uključivati i internetske usluge elektroničke pošte koje se stavljaju na raspolaganje preko otvorenog interneta, ali same ne omogućavaju pristup internetu? (a) Točnije, treba li taj pojam tumačiti na način da se već informacijsko‑tehnički učinak obrade koju pružatelj takve usluge elektroničke pošte pruža putem svojih poslužitelja elektroničke pošte time što adresama elektroničke pošte dodjeljuje IP adrese uključenih fizičkih priključaka te elektroničku poštu, koja je rastavljena na pakete podataka, na temelju različitih protokola određene skupine internetskih protokola šalje na otvoreni internet tj. – obrnuto – prima je, smatra ,prijenosom signala’ ili samo prijenos navedenih paketa podataka preko interneta koji provode [PPI‑ovi] čini ,prijenos signala’? (b) Treba li se to obilježje osobito tumačiti na način da se prijenos elektroničke pošte, koja je rastavljena na pakete podataka, preko otvorenog interneta, a koji provode [PPI‑ovi], može pripisati pružatelju takve usluge elektroničke pošte što znači da i on u tom pogledu pruža uslugu koja uključuje ,prijenos signala’? Pod kojim bi pretpostavkama takvo pripisivanje bilo moguće? (c) U slučaju da pružatelj takve usluge elektroničke pošte sam prenosi signale ili da mu se u svakom slučaju može pripisati prijenos signala [PPI‑ova]: može li se to obilježje konkretnije tumačiti na način da se takva usluga elektroničke pošte ,u cijelosti ili većim dijelom’ sastoji od prijenosa signala, bez obzira na moguće dodatne funkcije usluge kao što su uređivanje, spremanje i organiziranje elektroničke pošte ili upravljanje kontaktnim podacima i bez obzira na pružateljev tehnički napor koji je potreban za pojedine funkcije, zbog toga što je, sa stajališta korisnika, u funkcionalnom vidu komunikacijska funkcija usluge u prvom planu? 2. U slučaju da je u prvom pitanju naveden pojam potrebno tumačiti na način da načelno ne uključuje internetske usluge elektroničke pošte koje se nude na otvorenom internetu, ali same ne omogućavaju pristup internetu: može li to obilježje ipak iznimno biti ispunjeno ako pružatelj takve usluge istodobno upravlja vlastitim elektroničkim komunikacijskim mrežama koje su povezane s internetom, a koje se u svakom slučaju također mogu koristiti u svrhu korištenja usluge elektroničke pošte? Pod kojim bi pretpostavkama to bilo moguće? 3. Kako treba tumačiti kriterij ,koja se uobičajeno pruža uz naknadu’ iz članka 2. točke (c) [Okvirne direktive]? (a) Točnije, zahtijeva li taj kriterij da korisnici plaćaju naknadu ili se naknada može sastojati od drugih korisnikovih protuusluga koje su za pružatelja usluge od gospodarskog interesa kao što su osobni ili drugi podaci koje mu korisnici aktivno stavljaju na raspolaganje ili koje pružatelj usluge na druge načine prikupi prilikom korištenja usluge? (b) Točnije, zahtijeva li taj kriterij da naknadu mora plaćati sam primatelj usluge ili može biti dovoljno da treća osoba djelomično ili potpuno financira uslugu, na primjer oglasima koji se nalaze na internetskoj stranici pružatelja usluge? (c) Točnije, odnosi li se pojam ,uobičajeno’ u ovom kontekstu na okolnosti pod kojima pružatelj konkretne usluge pruža tu uslugu ili na okolnosti pod kojima se općenito pružaju istovjetne ili usporedive usluge?”