ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 172/20

Tužba podnesena 8. ožujka 2019. — Europska komisija protiv Republike Finske

(predmet C-217/19)

(2019/C 172/23)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Tužitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Hermes, E. Ljung Rasmussen, agenti)

Tuženik: Republika Finska

Tužbeni zahtjev:

Tužitelj zahtijeva od Općeg suda da:

— utvrdi kako Republika Finska, učestalim izdavanjem odobrenja za proljetni lov mužjaka gavki (Somateria mollissima) u pokrajini Åland od 2011., nije ispunila svoje obveze na temelju članka 7. stavka 4. i članka 9. stavka 1. točke (c) Direktive 2009/147/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica;

— naloži Republici Finskoj snošenje troškova.

Tužbeni razlozi i glavni argumenti

Regionalna je vlada Ålandskih otoka, neovisne regije u Finskoj, od 2011. svake godine učestalo odobravala „odstupanje za proljetni lov” mužjaka patki gavki, s ukupnom kvotom od 2000 do 3800 ptica tijekom dva do tri tjedna u svibnju. To se vremensko razdoblje podudara s razdobljem razmnožavanja gavki.

Članak 7. stavak 4. Direktive 2009/147/EZ zabranjuje lov tijekom perioda razmnožavanja.

Finska tvrdi da je proljetni lov na gavke, na Ålandskim otocima, opravdan odstupanjem od odredbe članka 9. stavka 1. točke (c) Direktive 2009/147/EZ. Sukladno sudskoj praksi Suda, države članice snose teret dokaza kako bi se utvrdilo da su uvjeti iz te odredbe ispunjeni.

Komisija smatra da Finska, kao prvo, nije utvrdila da sustav odstupanja predstavlja „razboritu uporabu” u skladu sa smislom članka 9. stavka 1. točke (c) Direktive 2009/147/EZ. Konkretno, Finska nije čvrstim znanstvenim dokazima obrazložila da je osigurala da relevantna populacija patki gavki ostane na zadovoljavajućoj razini.

Kao drugo, Finska nije dokazala da se odobreni proljetni lov odnosi samo na korištenje ptica „u malom broju” sukladno članku 9. stavku 1. točki (c) Direktive 2009/147/EZ.

(1) Direktiva 2009/147/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. studenoga 2009. o očuvanju divljih ptica (SL 2010, L 20, str. 7.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15, svezak 32, str. 128.)
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. ožujka 2019. uputio Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) — Blackrock Investment Management (UK) Limited protiv Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(predmet C-231/19)

(2019/C 172/24)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Blackrock Investment Management (UK) Limited

Tuženik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prethodna pitanja

Prema pravilnom tumačenju članka 135. stavka 1. točke (g) Direktive Vijeća 2006/112/EZ (1), ako je jedinstvena isporuka usluga upravljanja u smislu tog članka obavljena od strane trećih pružatelja upravitelju fonda i ako ju je upravitelj fonda uporabio kod upravljanja posebnim investicijskim fondovima (PIF-ovima) i upravljanju drugim fondovima koji nisu posebni investicijski fondovi (fondovi koji nisu PIF-ovi):

(a) treba li ta jedinstvena usluga biti oporezivana jedinstvenom poreznom stopom? Ako je tako, kako odrediti tu jedinstvenu stopu? ili

(b) treba li naknadu za tu jedinstvenu uslugu raspodijeliti u skladu s uporabom usluga upravljanja (primjerice, u odnosu na iznos sredstava kojima se upravlja u PIF-ovima i fondovima koji nisu PIF-ovi) kako bi se dio jedinstvene usluge izuzeo od oporezivanja, a dio oporezivao?

(1) Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)
—

poništi članak 1. stavak 4. i članke 2. do 4. Odluke Komisije (EU) 2016/287 (1) od 15. listopada 2014. o državnoj potpori SA.26500 — 2012/C (ex 2011/NN, ex CP 227/2008), ili podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje; i u svakom slučaju
—

dopušta li pravo Unije, a osobito sudska praksa Suda o nacionalnoj postupovnoj autonomiji, to da nacionalni sud načelno smatra da je takav zahtjev zakonit, osim ako je to u očitoj suprotnosti s nadređenim pravom, uključujući pravo Unije? Ako je to slučaj, postavlja li pravo Unije za tu iznimku (dodatne) uvjete?
1.

Treba li članak 4. stavak 1. točku (c) točku (ii), članak 7. stavak 1. i članak 8. stavak 1. Odluke br. 626/2008/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. lipnja 2008. o odabiru i odobrenju sustava za pružanje pokretnih satelitskih usluga (MSS) (1) tumačiti na način da, u slučaju kada se pokaže da operator odabran u skladu s Glavom II. potonje odluke nije pružio pokretne satelitske usluge putem pokretnog satelitskog sustava do isteka roka predviđenoga člankom 4. stavkom 1. točkom (c) podtočkom (ii) te odluke, nadležna tijela država članica iz članka 8. stavka 1. te odluke trebaju odbiti dodijeliti odobrenja za implementaciju dodatnih komponenti na tlu tom operatoru, jer taj operator nije poštovao obvezu koju je preuzeo tijekom svoje prijave?
3.

Ako je odgovor na drugo pitanje niječan (to jest ako se načelno ništa ne protivi upućivanju na nacionalna zakonska pravila): Protivi li se članku 10. stavku 2. točki (p) Direktive 2008/48/EZ tumačenje prema kojem je obavijest o pravu na povlačenje iz ugovora o kreditu „jasna” i „sažeta” ako upućivanje na nacionalnu zakonsku odredbu — u ovom slučaju članak 492. stavak 2. BGB-a u verziji koja je bila na snazi od 30. srpnja 2010. do 12. lipnja 2014. — i njezino daljnje upućivanje — u ovom slučaju na članak 247. stavke 3. do 13. EGBGB-a u verziji koja je bila na snazi od 4. kolovoza 2011. do 12. lipnja 2014. — nužno dovodi do toga da potrošač uz sâmo čitanje odredaba mora provesti i pravnu kvalifikaciju — primjerice u pogledu toga je li mu kredit odobren po uobičajenim uvjetima za ugovore osigurane hipotekom na nekretnini i njihovo prijelazno financiranje ili pak u pogledu toga je li riječ o povezanim ugovorima kako bi mogao jasno shvatiti koje mu se obvezne informacije moraju pružiti kako bi rok za povlačenje iz njegova ugovora o kreditu počeo teći?
C 112/30

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group protiv Komisije

(Predmet C-51/19 P)

(2019/C 112/36)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelj: World Duty Free Group, S.A., ranije Autogrill España, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

Intervenijenti u potporu tužitelju u prvom stupnju: Kraljevina Španjolska, Savezna Republika Njemačka i Irska

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

— prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

— naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-219/10 RENV, World Duty Free Group, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 28. listopada 2009. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12. stavkom 5. Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).

U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.

Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

— počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

— počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

— posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

— podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

— podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

— osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći je sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., World Duty Free Group/Komisija (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784)

(2) Odluka Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 7, str. 48.) [neslužbeni prijevod]
C 112/31

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-227/10, Banco Santander, S.A. protiv Europske komisije

(Predmet C-52/19 P)

(2019/C 112/37)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelj: Banco Santander, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

— prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

— naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-227/10, Banco Santander, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 28. listopada 2009. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12. stavkom 5. Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).

U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.

Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

— počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

— počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

— posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

— podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

— podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

— osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., Banco Santander/Komisija (T-227/10, neobjavljena, EU:T:2018:785)

(2) Odluka Komisije 2011/5/EZ od 28. listopada 2009. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 7, str. 48.) [neslužbeni prijevod]
C 112/29

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnijela Sigma Alimentos Exterior, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-239/11, Sigma Alimentos Exterior protiv Komisije

(Predmet C-50/19 P)

(2019/C 112/35)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelj: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (zastupnik: M. Muñoz Pérez, odvjetnik)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— usvoji predmetnu žalbu,

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018., donesenu u predmetu T-239/11 (1),

— poništi članak 1. stavak 1. Odluke Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. (2),

— podredno, poništi članak 4. pobijane odluke,

— Komisiji naloži snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Predmetna se žalba temelji na dva žalbena razloga, pri čemu se drugi sastoji od tri dijela:

— pogrešno tumačenje presude World Duty Free (3), koje se temelji na pogrešnim kriterijima usporedivosti koji stoga dovode do nepravilne ocjene postojanja selektivnosti i time do ocjene da je potpora nezakonita, zbog čega se krše odredbe članka 107. UFEU-a,

— pogrešan zaključak da moguća ocjena pravnih prepreka prekograničnim kombinacijama ne dovodi u pitanje selektivnost sporne mjere, na osnovi pogrešne analize metode u tri faze koju je provela Komisija kako bi utvrdila postojanje nezakonite potpore. Tako ta presuda sadržava sljedeće pogreške: — pogrešno utvrđenje zajedničkog nacionalnog poreznog sustava, čime je došlo do povrede odredaba iz članka 107. UFEU-a koje se odnose na kvalifikaciju državne potpore nezakonitom, — pogrešna ocjena da analizirana mjera nije opća mjera, čime je također došlo do povrede odredaba iz članka 107. UFEU-a, — pogrešna ocjena postojanja iznimke od zajedničkog nacionalnog sustava kao referentnog okvira, čime je došlo do povrede članka 107. UFEU-a.

Žalitelj smatra da je Opći sud iz nekoliko razloga prekršio članak 107. stavak 1. UFEU-a i načelo porezne neutralnosti te je u nekoliko pogleda bitno dopunio ili čak Komisijino obrazloženje u pobijanoj odluci zamijenio svojim, a što je, samo po sebi, utemeljen razlog za ukidanje pobijane presude.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., Sigma Alimentos Exterior/Komisija (T-239/11, neobjavljena, EU:T:2018:781)

(2) Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog goodwilla za stjecanje inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]

(3) Presuda od 21. prosinca 2016., Komisija/World Duty Free Group i drugi (C-20/15 P i C-21/15 P, EU:C:2016:981)
—

poništi članak 1. stavak 1. pobijane odluke jer se u Odluci Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (2) smatra da predmetna porezna mjera čini državnu potporu i
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. siječnja 2019. uputio Högsta domstolen (Švedska) – Diskrimineringsombudsmannen protiv Braathens Regional Aviation AB

(Predmet C-30/19)

(2019/C 103/16)

Jezik postupka: švedski

Sud koji je uputio zahtjev

Högsta domstolen

Stranke glavnog postupka

Podnositelj revizije: Diskrimineringsombudsmannen

Druga stranka u postupku: Braathens Regional Aviation AB

Prethodna pitanja

U predmetu koji se odnosi na povredu zabrane propisane Direktivom 2000/43/EZ (1), ako oštećenik zahtijeva naknadu štete zbog diskriminacije, mora li država članica – ako to oštećenik zahtijeva – uvijek ispitati je li došlo do diskriminacije – i, ovisno o okolnostima, utvrditi činjenicu diskriminacije – bez obzira na to je li osoba tužena zbog diskriminacije priznala da je došlo do diskriminacije, kako bi se smatralo da je ispunjen zahtjev iz članka 15. prema kojem sankcije moraju biti djelotvorne, proporcionalne i odvraćajuće?

(1) Direktiva Vijeća 2000/43/EZ o provedbi načela jednakog postupanja prema osobama bez obzira na njihovo rasno ili etničko podrijetlo (SL 2000., L 180, str. 22.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 20., svezak 1., str. 19.).
C 112/33

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Axa Mediterranean Holding, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-405/11, Axa Mediterranean protiv Komisije

(Predmet C-54/19 P)

(2019/C 112/39)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelj: Axa Mediterranean Holding, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

— prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

— naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-405/11, Axa Mediterranean Holding, S.A./Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).

U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi na pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.

Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

— počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

— počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

— posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

— podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

— podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

— osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći je sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., Axa Mediterranean/Komisija (T-405/11, neobjavljena, EU:T:2018:780)

(2) Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]
C 112/32

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L. protiv presude Općeg suda (deveto prošireno vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander i Santusa protiv Komisije

(Predmet C-53/19 P)

(2019/C 112/38)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelji: Banco Santander, S.A. i Santusa Holding, S.L. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero i A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

Intervenijenti u potporu tužiteljima u prvom stupnju: Kraljevina Španjolska, Savezna Republika Njemačka i Irska

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

— prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

— naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A.i Santusa Holding/Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena tužba žaliteljâ protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).

U potporu svojoj žalbi žalitelji navode jedan žalbeni razlog koji se odnosi pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.

Žalitelji osobito tvrde da je Opći sud:

— počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

— počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

— posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

— podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

— podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

— osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., Banco Santander i Santusa/Komisija (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787)

(2) Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]
C 112/34

Žalba koju je 25. siječnja 2019. podnio Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. protiv presude Općeg suda (deveto vijeće) od 15. studenoga 2018. u predmetu T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad protiv Komisije

(Predmet C-55/19 P)

(2019/C 112/40)

Jezik postupka: španjolski

Stranke

Žalitelj: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zastupnici: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, odvjetnici)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

Žalitelj od Suda zahtijeva da:

— ukine presudu Općeg suda od 15. studenoga 2018.,

— prihvati tužbu za poništenje i konačno poništi pobijanu odluku, i

— naloži Europskoj komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Opći sud je 15. studenoga 2018. donio presudu u predmetu T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A../Europska komisija (1), protiv koje je podnesena ova žalba. Presudom je odbijena žaliteljeva tužba protiv odluke Europske komisije od 12. siječnja 2011. (2), o „financijskom ugledu”, uređenom člankom 12.5 Leya de Impuesto sobre Sociedades (španjolski Zakon o porezu na dobit).

U potporu svojoj žalbi žalitelj navodi jedan žalbeni razlog koji se odnosi pogreške koje se tiču prava sadržane u pobijanoj presudi u pogledu tumačenja članka 107. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u vezi s pojmom „selektivnost”.

Žalitelj osobito tvrdi da je Opći sud:

— počinio pogrešku u određivanju referentnog sustava u prvoj fazi ispitivanja selektivnosti,

— počinio pogrešku određivanja cilja u odnosu na koji se uspoređuju činjenične i pravne situacije tijekom druge faze ispitivanja selektivnosti,

— posljedično, također počinio pogrešku u pogledu dodjele tereta dokazivanja i u primjeni načela proporcionalnosti,

— podredno, počinio pogrešku u svojem ispitivanju navodnog nepostojanja dokaza o uzročnoj vezi između nemogućnosti poduzetnikâ za spajanje u inozemstvu i stjecanja inozemnih udjela, i

— podredno, počinio pogrešku odbacivši odvojivost mjere ovisno o postotku kontrole,

— osim što je nastavio nepravilno pravno rasuđivanje, Opći sud na mnogim navedenim mjestima nadomjestio rasuđivanje iz odluke različitim i vlastitim rasuđivanjem, zbog čega je počinio dodatne pogreške koje se tiču prava.

(1) Presuda od 15. studenoga 2018., Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija (T-406/11, neobjavljena, EU:T:2018:793).

(2) Odluka Komisije 2011/282/EU od 12. siječnja 2011. o poreznoj amortizaciji financijskog ugleda (goodwilla) kod stjecanja inozemnih udjela C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) koju provodi Španjolska (SL 2011., L 135, str. 1.) [neslužbeni prijevod]