ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Članak 96. decreta legislativo n 259 – Codice delle comunicazioni elletroniche, od 1. kolovoza 2003. (Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana br. 214 od 15. rujna 2003.; Zakonodavna uredba br. 259 o elektroničkim komunikacijama; u daljnjem tekstu: Zakonodavna uredba br. 259/2003), naslovljen „Obvezne usluge”, propisuje: „1. Usluge za potrebe pravosuđa izvršene na temelju zahtjeva za presretanje i pružanje informacija nadležnih pravosudnih tijela obvezne su za operatore; vrijeme i načini dogovaraju se s navedenim tijelima do donošenja uredbe iz stavka 2. 2. Kako bi se donijela godišnja paušalna naknada za obvezne usluge iz stavka 1., uredbom ministra pravosuđa i ministra gospodarskog razvoja u dogovoru s ministrom gospodarstva i financija, koju treba donijeti do 31. prosinca 2017., provodi se izmjena stavki popisa predviđenog Uredbom ministra komunikacija od 26. travnja 2001., objavljenom u Službenom listu Talijanske Republike br. 104 od 7. svibnja 2001. Uredbom se: (a) uređuju vrste obveznih usluga i određuju njihove tarife, pri čemu se u obzir uzima razvoj troškova i usluga kako bi se ostvarila ušteda troškova od najmanje 50 % u odnosu na tarife koje se primjenjuju. Tarifa obuhvaća troškove za sve usluge koje istodobno aktivira ili upotrebljava svaka mrežna identifikacijska adresa; (b) određuju subjekti koji obvezno pružaju usluge presretanja, uključujući pružatelje usluga, čija infrastruktura omogućuje pristup mreži ili distribuciju informativnog ili komunikacijskog sadržaja, i osobe koje u bilo kojem svojstvu pružaju elektroničke komunikacijske usluge ili aplikacije, čak i ako se njima može koristiti i na temelju pristupnih ili prijenosnih mreža koje nisu njihove; (c) utvrđuju obveze subjekata koji obvezno pružaju usluge i načini njihova izvršavanja, među kojima i obvezu poštovanja jedinstvenih računalnih postupaka prilikom prijenosa i upravljanja komunikacijama upravne prirode i u pogledu faza koje prethode plaćanju navedenih usluga. 3. U slučaju nepoštovanja obveza iz stavka 2. uredbe, primjenjuje se članak 32. stavci 2., 3., 4., 5. i 6. 4. Do donošenja uredbe iz stavka 2., podaci koji se odnose na telefonski promet izdaju se bez naknade. U odnosu na usluge za potrebe pravosuđa koje se razlikuju od usluga koje se navode u prvoj rečenici i dalje se primjenjuje popis donesen Uredbom ministra komunikacija od 26. travnja 2001., objavljen u Službenom listu Talijanske Republike br. 104 od 7. svibnja 2001. 5. Radi pružanja usluga iz stavka 2. operatori su dužni međusobno pregovarati o načinima međusobnog povezivanja kako bi osigurali pružanje i interoperabilnost samih usluga. Ministarstvo po potrebi može intervenirati na vlastitu inicijativu, odnosno na zahtjev jednog od operatora ako među operatorima ne postoji dogovor.”
47.

To stajalište također potkrepljuje sustavna analiza drugih odredbi Direktive 2003/88 te se čini usklađenim s prethodno navedenim ciljevima te direktive. Konkretno, iz uvodnih izjava 1., 4., 7. i 8. te članka 1. navedene direktive proizlazi da je njezin cilj utvrđivanje minimalnih zahtjeva radi poboljšanja životnih i radnih uvjeta radnika usklađivanjem nacionalnih pravila o organizaciji radnog vremena. To ukazuje na doseg i važnost Direktive u sustavu socijalnog prava Unije. Stoga bi bilo proturječno pravo na dnevni odmor obuhvatiti pravom na tjedni odmor jer bi to bilo u suprotnosti s ciljem zaštite zdravlja i sigurnosti radnikâ. To također potvrđuje članak 15. Direktive 2003/88, prema kojem su države članice ovlaštene primjenjivati ili uvoditi odredbe povoljnije za zaštitu sigurnosti i zdravlja radnika odnosno olakšavati ili dopuštati primjenu kolektivnih ugovora ili sporazuma sklopljenih između socijalnih partnera povoljnijih za navedenu zaštitu sigurnosti i zdravlja.
38.

To proizlazi i iz same funkcije pragova. Kao prvo, pragovima se uređuje raspodjela nadležnosti između Komisije i nacionalnih tijela za tržišno natjecanje i s tim u vezi određuje pravo primjenjivo na ispitivanje koncentracija ( 21 ). Kao drugo, pragovi se temelje na ocjeni zakonodavca i s time povezanoj oborivoj presumpciji da su koncentracije koje prelaze određene prihodovne pragove osobito značajne te mogu štetno utjecati na strukturu tržišta i tržišno natjecanje te im je stoga potrebna ex ante kontrola odgovarajućih tijela ( 22 ). Suprotno tomu, nedosezanje tih pragova sadržava presumpciju da se za dotičnu koncentraciju ne zahtijeva takva ex ante kontrola. Međutim, pragovi kao takvi ne govore ništa o tome je li u određenim slučajevima na temelju članka 102. UFEU‑a moguća ex post kontrola ponašanja poduzetnika u vladajućem položaju u kontekstu koncentracije.
42.

U točkama 18. do 22. ovog mišljenja navedeno je da referentni i identifikacijski brojevi koji se nalaze na prvoj strani odobrenjâ upućuju na to da se svako odobrenje odnosi na pojedinačan zahtjev, podnesen u odnosu na konkretnu osobu i telefonski broj. Zahtjevi su strukturirani i podrobni. Pravni kriteriji koje sudac mora primijeniti da bi izdao odobrenje relativno su jasni. Ako optuženik može pravodobno dobiti presliku zahtjeva na temelju kojeg je odobrenje izdano ( 15 ), on će vjerojatno moći odrediti razloge izdavanja odobrenja i informirano odlučiti hoće li protiv njega uložiti pravni lijek. Tada je na nacionalnom sudu da utvrdi, ovisno o kontekstu konkretnog slučaja te uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti, je li pravo na djelotvoran pravni lijek koje članak 47. prvi stavak Povelje jamči svim optuženicima osigurano.
50.

S jedne strane, kad je riječ o električnoj energiji utrošenoj za vađenje lignita iz površinskog kopa, prije svega smatram da, iako je točno da je (konačni) cilj tog postupka proizvodnja električne energije, on se ipak ne može, s obzirom i na izraz „proizvodnja električne energije” u svakodnevnom jeziku, smatrati dijelom proizvodnje električne energije u smislu spornog oslobođenja. Naime, električna energija koja se koristi tijekom vađenja služi za proizvodnju sirovog lignita, koji je „energent” u skladu s člankom 2. stavkom 1. točkom (b) Direktive 2003/96 ( 35 ). Međutim, sporno oslobođenje od poreza primjenjuje se samo na proizvodnju električne energije, a ne „proizvodnju energenata” ( 36 ). Osim toga, da je zakonodavac Unije tu vrstu potrošnje želio osloboditi od poreza na temelju spornog oslobođenja, to bi naznačio na izravniji način, primjerice izrazom „električna energija koja se koristi za proizvodnju energenta”, kao što je to u biti učinio u okviru fakultativnog oslobođenja iz članka 21. stavka 3. druge rečenice Direktive. To je tumačenje u skladu i s uskim tumačenjem koje treba dati području primjene spornog oslobođenja. Osim toga, s obzirom na cilj izbjegavanja narušavanja tržišnog natjecanja, poželjno je razlikovati postupak vađenja energenta od proizvodnje električne energije. U protivnom bi moglo doći do nejednakog postupanja između poduzetnika koji upravljaju elektranama i koji vade lignit za proizvodnju električne energije te poduzetnika koji dobavljaju sirovi lignit od trećih osoba kako bi proizveli električnu energiju, i to zbog različitih poreznih opterećenja ( 37 ).
1.

Ovaj zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunalul Satu Mare (Viši sud u Satu Mareu, Rumunjska) ima sljedeći kontekst. Društvo Dual Prod SRL, sa sjedištem u Rumunjskoj, dobilo je odobrenje za poslovanje trošarinskog skladišta u kojem je, među ostalim, proizvodilo alkohol. Nakon što je inspekcijom utvrđeno postojanje više nepravilnosti u odnosnom objektu, nadležna tijela obustavila su to odobrenje za razdoblje od osam mjeseci. Na temelju te inspekcije donesena je odluka da se društvo Dual Prod kazneno progoni. Odobrenje društva Dual Prod drugi je put obustavljeno do okončanja tog kaznenog progona. To društvo u postupku pred sudom koji je uputio zahtjev navodi da se druga obustava odobrenja protivi pretpostavci nedužnosti utvrđenoj u članku 48. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i načelu ne bis in idem utvrđenom u članku 50. Povelje.
60.

Valja podsjetiti na to da, prema sudskoj praksi Suda, sudac privremene pravne zaštite odvaguje i postojeće interese kad su ispunjena druga dva uvjeta ( 39 ) za suspenziju izvršenja ( 40 ). Čini mi se da je to rješenje trebalo primijeniti na ovaj slučaj, uzimajući u obzir široku marginu prosudbe nadležnog tijela države članice izvršenja predviđenu u članku 23. Uredbe br. 805/2004, kojim se nastoji uspostaviti pravedna ravnoteža između interesa vjerovnika, koji se odnosi na to da se osigura brzo izvršenje sudske odluke, te interesa dužnika, a to je da se izbjegne potencijalno teška i nepopravljiva šteta ako se šteta koju je prouzročilo trenutačno izvršenje ne može nadoknaditi. U okviru tog odvagivanja interesa tuženik i vjerovnik moći će tvrditi da mu se na temelju činjenice da mu se uskratila mogućnost trenutačnog izvršenja sudske odluke, te da stoga bez odgode primi predmetne iznose, može konačno uskratiti ostvarivanje njegovih prava u slučaju da pravni lijekovi dužnika kasnije budu odbijeni.
87.

Što se tiče pravnog interesa koji društvo DIGI ima u odnosu na odluku o dodjeli, s jedne strane, ističem da se čini da nije isključeno to da se, pod uvjetom da to potvrdi sud koji je uputio zahtjev, nakon završetka postupka povodom izvanrednih pravnih lijekova koje je društvo DIGI podnijelo Alkotmánybíróságu (Ustavni sud, Mađarska) dovede u pitanje zakonitost upravnog postupka koji je doveo do donošenja odluke o isključenju tog poduzeća iz postupka dražbe odnosno pravičnost postupka pred sudom koji je slijedio nakon toga. S druge strane, ističem da se čini da nije isključeno to da, također pod uvjetom da to potvrdi sud koji je uputio zahtjev, ispitivanje merituma tužbe društva DIGI može dovesti do poništenja odluke o dodjeli i cijelog postupka dražbe zbog čega bi bilo potrebno ponoviti taj postupak u kojem bi društvo DIGI Kft. ovaj put moglo sudjelovati s obzirom na istek roka u kojem razlog za isključenje predviđen člankom 61. točkom (n) dokumentacije proizvodi učinke.
16.

Popratni dokument, u svojoj konačnoj verziji, na temelju analize brojnih studija, zaključuje da bisfenol A odgovara definiciji endokrinog disruptora, kako je utvrđena na razini Svjetske zdravstvene organizacije (WHO) i kako je tumači savjetodavna stručna skupina za endokrine disruptore Europske komisije. Konkretnije, u popratnom se dokumentu utvrđuje da podaci in vitro i analize in vivo upućuju na to da bisfenol A kod određenih ribljih vrsta djeluje kao agonist estrogena, kao i tiroidni antagonist kod određenih vrsta vodozemaca. Osim toga, taj dokument kao dodatnu potvrdu iznosi ocjenu da analize različitih taksona beskralježnjaka dokazuju da je moguće da su ozbiljni učinci bisfenola A posljedica endokrinog načina djelovanja. Naposljetku, u tom se dokumentu navodi da se za učinke bisfenola A na ribe i vodozemce smatra da dovode do razine zabrinutosti koja je jednaka onoj koju uzrokuju tvari navedene u članku 57. točkama (a) i (e) Uredbe REACH, odnosno kancerogene, mutagene i reproduktivno toksične tvari ili nadalje postojane, bioakumulativne i otrovne tvari, te one koje su vrlo postojane i vrlo bioakumulativne. U tu svrhu u popratnom se dokumentu, među ostalim, navodi ozbiljnost i nepovratnost učinaka na organizme i populacije kao i teškoće u utvrđivanju sigurne razine izloženosti bisfenolu A.
57.

Međutim, valja pojasniti da, kao što to pokazuje ovaj predmet, mogućnost podnošenja usporednih pravnih sredstava o istoj obradi osobnih podataka koju omogućuje OUZP može imati nedostataka, poput pravne nesigurnosti do koje može doći zbog pojave proturječnih odluka u državi članici. No, kao što sam to već naveo, iako je zakonodavac Unije u toj uredbi uzeo u obzir opasnost od proturječnih odluka između nadzornih tijelâ ili sudova različitih država članica, to nije slučaj kada se takve odluke donose u istoj državi članici.
54.

To podrazumijeva da su podnositelji zahtjeva obuhvaćeni područjem primjene članka 18. stavka 1. točaka (b) do (d) Uredbe Dublin III. Taj se članak odnosi na osobu koja je, s jedne strane, podnijela zahtjev za međunarodnu zaštitu koji se razmatra (točka (b)) ili koji je podnositelj zahtjeva povukao dok se razmatrao (točka (c)) ili je odbijen (točka (d)) te koja je, s druge strane, podnijela zahtjev u drugoj državi članici ili koja se nalazi na državnom području druge države članice bez dokumenta o boravku ( 10 ).
24.

Na temelju članka 28. stavka 1. Uredbe o zaštiti bilja dotična država članica mora odobriti sredstvo za zaštitu bilja. Uvjet za to odobrenje je na temelju članka 29., među ostalim, to da je Komisija u skladu s člancima 4. do 13. odobrila njegove aktivne tvari, safenere i sinergiste.
33.

U konačnici stoga izdavatelj računa neovisno o postojanju krivnje (to jest objektivno) odgovara za rizik da primatelj računa na temelju tog (netočnog) računa može ostvariti neosnovani odbitak pretporeza. Riječ je o objektivnoj odgovornosti izdavatelja računa. Ta se odgovornost primjenjuje ne samo u slučaju zablude o točnoj poreznoj stopi kada se, kao u predmetnom slučaju, u računu navodi redovna porezna stopa umjesto one snižene. Međutim, uvjet za to jest da postoji opasnost od neopravdanog (previsokog) odbitka pretporeza, kao što Komisija pravilno ističe.
9.

Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu ističe da postoji opsežna sudska praksa Suda koja se odnosi na članak 13. Odluke br. 1/80 ( 10 ), pri čemu je Sud presudio, među ostalim, da se klauzula o mirovanju (standstill) navedena u toj odredbi protivi tomu da država članica uvede nova ograničenja u pogledu mogućnosti odobravanja spajanja obitelji, osim ako takvo ograničenje opravdava važan razlog u općem interesu i ako je prikladno za ostvarenje legitimnog cilja kojem se teži i ne prekoračuje ono što je nužno kako bi se taj cilj postigao ( 11 ). Iako je Sud već priznao da cilj koji se sastoji u osiguranju uspješne integracije može predstavljati važan razlog u općem interesu ( 12 ), ipak je presudio i da uvjet kojim se podnositelju zahtjeva koji je bračni drug turskog državljanina s boravištem u dotičnoj državi članici koji želi ući na državno područje te države na temelju spajanja obitelji nalaže uvjet prethodnog dokazivanja osnovnog poznavanja službenog jezika te države konkretno prekoračuje ono što je nužno za ostvarivanje željenog cilja jer izostanak dokaza o dovoljnom poznavanju jezika automatski dovodi do odbijanja zahtjeva za spajanje obitelji, bez uzimanja u obzir posebnih okolnosti svakog slučaja ( 13 ). Međutim, osoba X tvrdila je pred sudom koji je uputio zahtjev da članak 9. stavak 12. točka 5. Zakona o strancima nije u skladu s člankom 13. Odluke br. 1/80 jer prekoračuje ono što je nužno za ostvarivanje cilja uspješne integracije s obzirom na to da je položeni jezični ispit jedini način da strani rezident dokaže svoju mogućnost integracije a da se pritom ne uzmu u obzir drugi kriteriji. Osoba X tvrdi i da zapravo nije postojala mogućnost odstupanja od tog zahtjeva jer bi nepolaganje tog ispita dovelo do odbijanja zahtjeva za dozvolu boravka u svrhu spajanja obitelji.
42.

Podsjećam na to da članak 9. stavak 3. Direktive o uslugama u bitnome propisuje da se članci 9. do 13. te direktive „ne odnos[e] na one aspekte sustava ovlašćivanja koje izravno ili neizravno uređuju drugi akti [Unije]”, kao što je Direktiva 2014/23 ( 36 ). Posljedično, ako bi tečajevi o kojima je riječ u glavnom postupku spadali u područje primjene Direktive 2014/23, oni bi bili isključeni iz područja primjene članaka 9. do 13. Direktive o uslugama. Međutim, oni bi, prema mojem mišljenju, i dalje podlijegali ostalim relevantnim odredbama te direktive ( 37 ) (to jest, svim relevantnim odredbama osim članaka 9. do 13.) ( 38 ).
41.

Drukčije bi bilo, kao što je to istaknula austrijska vlada, da se nejednako postupa u situacijama koje su u bitnome jednake, kao što su to s materijalnog gledišta situacije koje definiraju položaj nastavnika u području javne službe i u privatnom sektoru. To bi bilo tim ozbiljnije jer, kao što je to tvrdila Komisija, pojam javne službe nije usklađen unutar Unije, pa u slučaju različitog tumačenja područje primjene članka 88. GDPR‑a ovisi o nacionalnom pravu.
42.

Španjolska navodi da je prije prenošenja Direktive 2014/104 rok zastare u nacionalnom pravu iznosio godinu dana. U predmetnom slučaju je 6. travnja 2017. u Službenom listu objavljen sažetak Komisijine odluke kojom se utvrđuje povreda ( 18 ). Pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, može se smatrati da su tužitelji toga dana saznali informacije koje su nužne za podnošenje njihove tužbe i da je jednogodišnji rok zastare počeo teći od tog datuma. Taj rok stoga nije istekao ni prije isteka roka za prenošenje Direktive 2014/104, to jest 27. prosinca 2016., ni prije stupanja na snagu španjolskih provedbenih odredbi 27. svibnja 2017. (vidjeti točku 11. ovog mišljenja). Prema tome, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, članak 10. Direktive i petogodišnji rok zastare, koji je u Španjolskoj uveden radi prenošenja tog članka, primjenjivi su na tužbu u glavnom postupku.
42.

Kada je riječ o načinu na koji je Opći sud protumačio odluku o utvrđivanju koraka u postupku, F. Carbajo Ferrero u svojem odgovoru na žalbu navodi da uprava, iako ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu organizacije postupka odabira, mora poštovati načelo jednakog postupanja prema svim kandidatima. On tvrdi da odluka o utvrđivanju koraka u postupku ne dopušta korištenje različitih kriterija komparativne ocjene ovisno o tome o kojoj je fazi postupka riječ. U pogledu načela transparentnosti on ističe da članak 4. točka (c) te odluke zahtijeva da Savjetodavni odbor Predsjedništvu podnese kriterije komparativne ocjene. Parlament stoga pogrešno navodi da ta odluka ne predviđa obvezu obavještavanja tijela za imenovanje o eventualnoj promjeni tih kriterija tijekom postupka.
89.

Moglo bi se pomisliti da onesposobljeno oružje, s obzirom na to da nije obuhvaćeno pojmom vatrenog oružja, ne podliježe tim postupcima za prijenos iz jedne države članice u drugu. Međutim, iz više razloga smatram da to nije tako: – Svako oružje sadržava određene „ključne dijelove”. Onesposobljavanjem se upravo nastoji osigurati da „su svi ključni dijelovi vatrenog oružja trajno neuporabivi i da ih nije moguće odstraniti, zamijeniti ili prepraviti” ( 34 ). – Neki do tih ključnih dijelova sami po sebi su vatreno oružje u skladu s definicijom iz članka 1. stavka 1.b Direktive 91/477, u koji se uključuje ono što je bilo prvotno navedeno u dijelu II. točki (b) Priloga I. – U tom je kontekstu teško dovesti u pitanje da nadležno tijelo države odredišta ne bi imalo ovlasti za provjeru i klasifikaciju onesposobljenog oružja, koje nosi „bitn[e] dijelov[e] vatrenog oružja”, o čijem onesposobljavanju također mora postojati potvrda.
23.

Sud koji je uputio zahtjev ističe da se, na suđenju za kazneno djelo, kazneni sud može osloniti na iskaze svjedoka koji su dani u prisutnosti optuženika ili njegovih zastupnika. Prema članku 281. stavcima 1. i 3. NPK‑a, kada raspravni sud pročita iskaze koje je svjedok dao u prethodnom stadiju, ti iskazi postaju dio dokaza u spisu predmeta te imaju jednaku dokaznu snagu kao da je svjedok prisustvovao raspravi i odgovarao na pitanja stranaka. Sud koji je uputio zahtjev objašnjava da se svjedoka, kada postoji opasnost od toga da se on neće moći pojaviti pred raspravnim sudom, može ispitati u prethodnom stadiju pred sucem, čija je uloga voditi ispitivanje osiguravanjem njegove formalne zakonitosti. Kada se protiv osumnjičenika formalno podigne optužnica, o tom ga se ispitivanju mora obavijestiti te mu se mora omogućiti da u njemu sudjeluje. Međutim, kako bi zaobišla tu pravnu obvezu, istražna tijela često ispituju svjedoke unutar razdoblja od 24 sata od uhićenja osumnjičenika do formalnog podizanja optužnice protiv njega ( 9 ). To je bio slučaj u ovom predmetu ( 10 ).
136.

Iako je točno da izraz „[postupanje] čiji je cilj držati konkurente podalje” (u verziji na engleskom jeziku, odnosno jeziku postupka, „conduct […] seeking to keep competitors away from the market”) sadržava nejasnoće te bi ga se izvan konteksta doista moglo shvatiti kao da upućuje na postojanje protutržišne namjere, ipak ga treba ocijeniti u njegovu specifičnom kontekstu ( 63 ).
70.

Kao što je na to podsjetilo nekoliko zainteresiranih osoba koje su podnijele očitovanja u ovom predmetu, Sud je priznao da tehnika primjene poreza po odbitku opravdava prepreku slobodi unutarnjeg tržišta ( 28 ). Iako je točno, kao što to naglašava Airbnb, da se taj zaključak odnosio na situacije u kojima su nerezidentni porezni obveznici primali dohodak iz unutarnjih izvora ( 29 ), ne vidim zašto se ne bi mogao primijeniti u situacijama poput one o kojoj je riječ u glavnom predmetu. Poteškoća naplate poreza ne proizlazi samo iz mjesta poslovnog nastana ili rezidentnosti poreznog obveznika, nego i iz nekoliko drugih čimbenika, među kojima je jedan od najvažnijih velik broj poreznih obveznika od kojih svaki prima relativno neznatne prihode. Čini mi se da je dovoljno očito da naplata određenog iznosa porezâ od velikog broja malih poreznih obveznika zahtijeva puno više napora i sredstava od naplate istog iznosa od samo jednog velikog poreznog obveznika. Stoga je u potpunosti legitimno primijeniti tehniku poreza po odbitku u situaciji u kojoj samo jedan posrednik prima prihode koji se oporezuju na predmetni način i prosljeđuje ih većem broju poreznih obveznika, čak i ako to pretpostavlja dodatno administrativno opterećenje za tog posrednika. Također je očito da takva mjera omogućuje učinkovitu borbu protiv izbjegavanja plaćanja poreza tako da se gospodarskom subjektu koji sam ne želi izbjegavati plaćanje poreza naloži preuzimanje odgovornosti za plaćanje tog poreza poreznoj upravi.
43.

Kao drugo, članak 27. stavak 6. Direktive 92/83 predviđa da države članice „mogu slobodno provoditi gore navedena oslobađanja povratom već plaćenih trošarina”. Sud do sada nije tumačio tu odredbu. Srećom, to nije posebno teško jer doslovno značenje stavka ne može biti jasnije. Izraz „oslobođenje” obično se shvaća kao „sloboda ili otpuštanje od obveze ili pravnog zahtjeva”. U kontekstu oporezivanja, on uobičajeno podrazumijeva nepostojanje porezne obveze u mjeri u kojoj se oslobođenje primjenjuje. Članak 27. stavak 6. Direktive 92/83 predviđa da se oslobođenja uspostavljena tom odredbom mogu provesti povratom plaćenih trošarina. Riječi „mogu slobodno” jasno sugeriraju da taj stavak države članice ne obvezuje da oslobođenja provedu povratom plaćene trošarine ( 30 ).
53.

U ovom slučaju, prema mjerodavnom njemačkom pravu, na temelju članka 1922. stavka 1. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik) u trenutku smrti osobe (otvaranje nasljedstva) cijela njezina imovina (nasljedstvo) prenosi se na jednu ili više osoba (nasljednika). Radi se o načelu univerzalne sukcesije. Kao što to navodi njemačka vlada, to podrazumijeva da nasljednik postaje pravni sljednik umrlog čim nastane događaj koji je doveo do nasljeđivanja, to jest smrt umrlog.
55.

Kao drugo, u točkama 117. do 120. pobijane presude Opći sud naveo je načela na kojima se temelji kontrola koncentracija, pri čemu je podsjetio na to da bi se, s jedne strane, obvezama trebalo osigurati „da u relativno bliskoj budućnosti neće doći do stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja ili do ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja koje obveze trebaju spriječiti” i da je, s druge strane, „cilj obveza preuzetih tijekom I. faze ukloniti sve ozbiljne sumnje u pogledu toga bi li koncentracija bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje na zajedničkom tržištu ili njegovu značajnom dijelu, posebno zbog stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja”. Prema mišljenju Općeg suda, iz toga slijedi da „obveze preuzete tijekom I. faze, s obzirom na svoj doseg i sadržaj, [mogu] omogućiti Komisiji da donese odluku o odobrenju bez otvaranja II. faze, [pri čemu] Komisija [mora moći] a da ne počini očitu pogrešku u ocjeni smatrati da navedene obveze predstavljaju izravno i dovoljno rješenje koje bi moglo jasno ukloniti sve ozbiljne sumnje” ( 7 ). Osim toga, Opći sud je u okviru teleološkog tumačenja „odgovarajuće uporabe” u točki 255. pobijane presude podsjetio na to da su „stranke spajanja […] preuzele te obveze kako bi omogućile Komisiji da utvrdi da su uklonile njezine ozbiljne sumnje”.