HR Službeni list Europske unije C 381/22

Žalba koju je 14. rujna 2015. podnijela Europska komisija protiv presude Općeg suda (šesto prošireno vijeće) od 2. srpnja 2015. u spojenim predmetima T-425/04 RENV i T-444/04 RENV, Francuska i Orange protiv Komisije

(Predmet C-486/15 P)

(2015/C 381/25)

Jezik postupka: francuski

Stranke

Žalitelj: Europska komisija (zastupnici: C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan i T. Maxian Rusche, članovi pravne službe)

Druge stranke u postupku: Francuska Republika, Orange, prije France Télécom, Savezna Republika Njemačka

Zahtjevi

— Ukinuti presudu Općeg suda Europske unije (šesto prošireno vijeće) od 2. srpnja 2015. u spojenim predmetima T-425/04, Francuska Republika protiv Komisije, i T-444/04, France Télécom protiv Komisije u dijelu u kojem je taj sud: — poništio članak 1. Odluke Komisije 2006/621/EZ od 2. kolovoza 2004. o državnoj potpori koju je provela Francuska u korist France Télécoma (1); — naložio Komisiji da snosi vlastite troškove kao i osam desetina troškova Francuske Republike i društva Orange u predmetima T-425/04 i T-444/04;

— odlučiti konačno o sporu i odbiti tužbe tužiteljâ te naložiti tužiteljima snošenje troškova svih postupaka;

— podredno, vratiti predmet Općem sudu radi ponovnog ispitivanja koji bi naknadno odlučio o troškovima postupka.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Komisija ističe četiri žalbena razloga u prilog svojoj žalbi.

Kao prvo, smatra da je presuda Općeg suda nedostatno i kontradiktorno obrazložena. Naime, Opći sud ignorirao je načela koja su utvrđena u presudi o žalbi (2) i nije u dovoljnoj mjeri odgovorio na argumente koje je Komisija istaknula u postupku koji je prethodio žalbi.

Kao drugo, Komisija prigovara Općem sudu da je počinio brojne povrede članka 107. stavka 1. UFEU-a. Te su povrede dovele do toga da je Opći sud isključio izjave tijela javnih vlasti dane između srpnja i prosinca 2002. kao odjeljak „povratak povjerenja na tržištima” u obavijesti od 4. prosinca 2002 iz područja analize kriterija privatnog ulagača. Prvo, Opći sud je naime, pokušavajući u određenom trenutku primijeniti test opreznog privatnog ulagača, zanemario rješenje Suda prema kojem je potrebno postaviti se u kontekstu razdoblja tijekom kojeg su donesene mjere potpore i uzeti u obzir sve relevantne elemente. Prema mišljenju Komisije, čini se da je Opći sud zanemario činjenicu da mjera potpore može biti rezultat nekoliko međusobno povezanih intervencija koje su neodvojive. Drugo, Opći sud počinio je više grešaka koje se tiču prava u pogledu veze između pojma prednosti i primjene kriterija opreznog privatnog ulagača. Komisija posebno prigovara Općem sudu da je ograničio test opreznog privatnog ulagača na ograničen dio razdoblja tijekom kojeg su se manifestirali učinci prednosti. Treće, Komisija prigovara Općem sudu da je isključio informacije o kontekstu iz opsega njegovog ispitivanja. Četvrto, Opći sud prekomjerno je ograničio zajedničko ispitivanje više prednosti na prednosti iste naravi. Peto, Opći sud nije primijenio kriterij Suda kako bi utvrdio jesu li državne mjere neraskidivo vezane i trebaju li biti zajednički ispitane. Šesto, Komisija osporava to što je Opći sud priznao događaje koji su „prekidi” u kontinuitetu državnih mjera od rujna do prosinca 2002. Prema mišljenju Komisije ti „prekidi” ne mogu opravdati odvojeno ispitivanje prethodnih i naknadnih mjera na taj datum. Zadnje, Komisija osporava obrazloženje Općeg suda o reputacijskom riziku.

Kao treće, Komisija prigovara Općem sudu da je prekoračio granice svog nadzora zakonitosti upravnih akata.

Na kraju, Komisija smatra da je Opći sud pogrešno protumačio i čak iskrivio odluku Komisije.

(1) SL 2006, L 257, str. 11.

(2) Presuda Bouygues i dr./Komisija i dr., C-399/10 P i C-401/10 P, EU:C:2013:175.