MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA

EVGENIJA TANCHEVA

od 8. lipnja 2017. ( 1 )

Predmet C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

protiv

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda – Ekološki proizvodi – Sustav kontrole uspostavljen Uredbom (EZ) br. 834/2007 – Članak 28. stavak 2. Uredbe (EZ) br. 834/2007 – Pojam izravne prodaje krajnjem potrošaču – Izuzeće od sustava kontrole”

1. Ukupna vrijednost tržišta ekoloških proizvoda u Europskoj uniji odavno premašuje 20 milijardi eura, što predstavlja približno 2% prometa Unijine industrije hrane i pića i dvostruko povećanje u odnosu na 2004. ( 2 ). Te se brojke postupno povećavaju, a dinamički razvoj tog tržišta još uvijek traje ( 3 ). Kako bi potaknula taj razvoj s ciljem zaštite okoliša, dobrobiti životinja i zdravlja ljudi ( 4 ), Unija od 1991. donosi propise u području ekološke proizvodnje kojima gospodarske subjekte podvrgava sofisticiranom sustavu kontrole.

2. Njemački Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) svojim zahtjevom za prethodnu odluku traži tumačenje Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 kojom se u članku 27. države članice obvezuju da uspostave sustav kontrole, a u članku 28. stavku 2. im se dopušta da od tog sustava kontrole izuzmu određene trgovce na malo. Sud koji je uputio zahtjev u biti pita može li to izuzeće vrijediti i za trgovce koji maloprodaju obavljaju preko interneta.

3. Članak 28. stavak 2. Uredbe br. 834/2007 općenito se smatra toliko nejasnim da se u okviru tekućih rasprava o izmjeni Uredbe br. 834/2007 predlaže i potpuno uklanjanje mogućnosti izuzeća, pri čemu se kritike odnose na različita tumačenja i prakse u državama članicama i na sve veće probleme s upravljanjem, nadzorom i kontrolom ( 5 ).

4. Ovaj predmet daje Sudu, koji još nikad nije primio zahtjev za tumačenje Uredbe br. 834/2007 ( 6 ), prvu priliku da pojasni značenje članka 28. stavka 2. i pruži smjernice potrebne za sigurnu i ujednačenu primjenu tog izuzeća. Kako ću pokazati u ovom mišljenju, podrobniji uvid u zakonodavnu povijest znatno pojašnjava značenje izuzeća.

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

5. Članak 28. Uredbe br. 834/2007 nosi naslov „Primjena sustava kontrole”, a u njegovim prvim dvama stavcima predviđeno je sljedeće: „1. Svaki subjekt koji proizvodi, priprema, skladišti ili uvozi iz treće zemlje proizvode u smislu članka 1. stavka 2. ili koji takve proizvode stavlja na tržište, prije nego što bilo koji proizvod stavi na tržište kao ekološki proizvod ili proizvod proizveden u razdoblju prijelaza na ekološku proizvodnju: (a) o svojoj aktivnosti obavješćuje nadležna tijela države članice u kojoj se ta aktivnost obavlja; (b) svoje poduzeće podvrgava sustavu kontrole iz članka 27. […] 2. Države članice od primjene ovog članka mogu izuzeti subjekte koji proizvode izravno prodaju krajnjem potrošaču ili korisniku, pod uvjetom da oni ne proizvode, ne pripremaju i ne skladište proizvode koji nisu vezani [, osim ako je to skladištenje vezano] uz mjesto prodaje, odnosno da ne uvoze takve proizvode iz trećih zemalja i da takve aktivnosti nisu podugovorili s trećom strankom.”

B. Nacionalno pravo

6. U skladu s člankom 3. stavkom 2. Gesetza zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (njemački zakon o provedbi pravnih instrumenata Europske unije u području ekološke poljoprivrede, u daljnjem tekstu: ÖLG), subjekti koji izravno prodaju proizvode u smislu članka 1. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 krajnjim potrošačima ili korisnicima kao ekološke ili kao proizvode proizvedene u razdoblju prijelaza na ekološku proizvodnju izuzeti su od obveza iz članka 28. stavka 1. Uredbe br. 834/2007, pod uvjetom da oni sami te proizvode ne proizvode niti organiziraju njihovu proizvodnju, da ih ne pripremaju niti organiziraju njihovu pripremu te da ih ne skladište niti organiziraju njihovo skladištenje, osim ako je to skladištenje vezano uz mjesto prodaje, te da ih ne uvoze niti organiziraju njihov uvoz iz trećih zemalja.

II. Činjenično stanje u glavnom postupku i prethodno pitanje

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (protivna stranka u žalbenom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev, u daljnjem tekstu: Zentrale), udruženje je nadležno za borbu protiv nepoštenog tržišnog natjecanja. Društvo Kamin und Grill Shop GmbH (žalitelj u postupku pred sudom koji je uputio zahtjev, u daljnjem tekstu: Grill Shop), bavi se internetskom prodajom opreme za kamine i roštilje.

8. Društvo Grill Shop među ostalim prodaje i razne mješavine začina koje je u 2012. nudilo pod nazivom „Bio‑Gewürze” (u daljnjem tekstu: ekološki začin). Na društvo Grill Shop tada se nije primjenjivao sustav kontrole predviđen člankom 27. Uredbe br. 834/2007.

9. U dopisu od 28. prosinca 2012. koji je opisan kao „upozorenje”, Zentrale je prigovorio na ponudu predmetnog proizvoda tvrdeći da ona predstavlja povredu članka 28. stavka 1. Uredbe br. 834/2007, u skladu s kojim subjekti koji na tržište stavljaju ekološke proizvode moraju svoje poduzeće podvrgnuti sustavu kontrole, što društvo Grill Shop nije učinilo. Zentrale je od društva Grill Shop zatražio da se, pod prijetnjom kazne, obveže prekinuti navedene radnje. Društvo Grill Shop udovoljilo je tom zahtjevu, ali pritom nije priznalo povredu.

10. Zentrale predmetnom tužbom traži povrat dijela troškova koji su mu proizašli iz navedenog upozorenja, odnosno iznos od 219,35 eura i kamate.

11. Landgericht Fulda (Regionalni sud) odbio je tužbu zaključivši da društvo Grill Shop nije moralo podvrgnuti svoje poduzeće sustavu kontrole jer je sporni proizvod prodavalo izravno potrošačima te da je stoga, na temelju članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 u vezi s člankom 3. stavkom 2. ÖLG‑a, bilo izuzeto od sustava kontrole.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Visoki zemaljski sud u Frankfurtu na Majni) (Žalbeni sud) ukinuo je tu presudu i udovoljio zahtjevu Zentralea, uz obrazloženje da je ponuda „ekološkog začina” društva Grill Shop predstavljala povredu članka 28. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 834/2007, jer njegovo poduzeće, suprotno obvezi, nije podvrgnuto sustavu kontrole iz te uredbe. Žalbeni je sud naveo da „izravna” prodaja u smislu članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 i članka 3. stavka 2. ÖLG‑a zahtijeva da se prodaja izvršava na mjestu gdje je proizvod uskladišten te da su i subjekt ili njegovo prodajno osoblje i potrošač istodobno prisutni. U skladu s tim tumačenjem, izuzeće predviđeno člankom 28. stavkom 2. Uredbe br. 834/2007 ne bi se primjenjivalo ni na internetsku maloprodaju kojom se društvo Grill Shop bavi ni na bilo koju drugu vrstu maloprodaje ekoloških proizvoda na daljinu.

13. Revizijom podnesenom Bundesgerichtshofu (Savezni vrhovni sud), koju je Žalbeni sud dopustio, društvo Grill Shop traži da se tužba odbije. Zentrale zahtijeva da se revizija odbije, tvrdeći da se izuzeće od sustava kontrole predviđeno člankom 28. stavkom 2. Uredbe br. 834/2007 na e‑prodaju ne može primjenjivati zbog zahtjeva u pogledu fizičke prisutnosti na mjestu prodaje.

14. Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) u tom je kontekstu uputio sljedeće prethodno pitanje: „Postoji li ‚izravna’ prodaja krajnjem potrošaču u smislu članka 28. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 834/2007 već ako subjekt ili njegovo prodajno osoblje krajnjem potrošaču proizvode prodaje bez posredovanja treće osobe ili ‚izravna’ prodaja usto pretpostavlja da se prodaja izvrši na mjestu skladištenja proizvoda uz istodobnu prisutnost subjekta ili njegova prodajnog osoblja i krajnjeg potrošača?”

15. Pisana očitovanja Sudu podnijele su stranke glavnog postupka i Europska komisija. Rasprava nije zatražena niti je održana.

III. Ocjena

A. Uvod

16. Odredba čije tumačenje Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) traži od Suda predstavlja izuzeće u vezi sa sustavom kontrole iz Uredbe br. 834/2007.

17. Za početak zanimljivo je istaknuti da je još izvorna verzija te uredbe obvezivala države članice da uspostave sustav kontrole, ali nije dopuštala nikakva izuzeća od istog.

18. Stoga, za određivanje osnove tumačenja u ovom predmetu čini se prikladnim početi analizom nastanka i zakonodavne povijesti sporne odredbe i njezina zakonodavnog konteksta, kako bi se utvrdila namjera zakonodavca kada je uveo to izuzeće, čime će se doprinijeti pojašnjenju njegove svrhe ( 7 ). U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, pri tumačenju odredbe prava Unije, osim njezina konteksta i ciljeva propisa kojih je dio, u obzir treba uzeti i njezin tekst ( 8 ). Te potonje aspekte ću proučiti nakon što pobliže razmotrim izvor i kontekst područja primjene sustava kontrole iz uredbe i izuzeća od istog.

B. Izvor i kontekst

1. Sustav kontrole i njegovo proširenje

19. Prvi okvir Zajednice za ekološku poljoprivredu i proizvodnju hrane uspostavljen je 1991. Uredbom br. 2092/91. Uspostava normativnog okvira za ekološke proizvode na razini Zajednice imala je dvije svrhe: jedna je bila zaštita ekološke poljoprivrede radi osiguravanja poštenog tržišnog natjecanja između proizvođača proizvoda s oznakama ekološke proizvodnje, a druga je bila da se tržište ekoloških proizvoda učini prepoznatljivijim tako da se u svim fazama proizvodnje i prerade osigura transparentnost kako bi potrošači stekli veće povjerenje u takve proizvode ( 9 ).

20. Uredbom se ti ciljevi nisu nastojali ostvariti samo uvođenjem pravila o proizvodnji (članci 6. i 7. Uredbe br. 2092/91) ili označivanju (članak 5. Uredbe br. 2092/91) ekoloških proizvoda, nego i obvezivanjem država članica da uspostave redovit „sustav inspekcija” (članci 8. i 9. Uredbe br. 2092/91).

21. U članku 8. stavku 1. Uredbe br. 2092/91 bilo je predviđeno na koga se primjenjivao taj sustav kontrole: „Svaki subjekt koji proizvodi, priprema ili uvozi iz treće zemlje proizvode u smislu članka 1. kako bi ih stavljao na tržište (a) o svojoj aktivnosti obavješćuje nadležno tijelo države članice […]; (b) svoje poduzeće podvrgava sustavu inspekcija iz članka 9.” [neslužbeni prijevod]

22. Smisao toga bio je, kako je Vijeće objasnilo u preambuli Uredbe br. 2092/91, da „svi subjekti u svim fazama proizvodnje i stavljanja na tržište podliježu redovitim inspekcijama” [neslužbeni prijevod] kako bi se osiguralo poštovanje pravila o proizvodnji ( 10 ).

23. Nakon stupanja na snagu te uredbe u 1992., deseci tisuća farmi prešli su na ekološku poljoprivredu te su se potrošači i trgovci počeli više zanimati za ekološke proizvode ( 11 ). Tih je godina bilo slučajeva u kojima su se na tržište stavljali proizvodi s oznakom ekološki proizvedenih, a koji nisu bili u skladu s odredbama iz te uredbe ( 12 ). Osim toga, tijekom skladištenja ekoloških poljoprivrednih proizvoda dolazilo je do njihova zagađenja herbicidima ( 13 ).

24. Stoga se smatralo potrebnim osnažiti sustav inspekcija i podvrgnuti mu sve subjekte iz čitavog procesa proizvodnje i pripreme ( 14 ), koji je otada uključivao „cijeli proizvodni i distribucijski lanac” ( 15 ). Utvrđeno je da opseg aktivnosti koje su do tada podlijegale inspekcijama nije bio dovoljno opsežan i da ga je potrebno proširiti.

25. Posljedično, članak 8. stavak 1. Uredbe br. 2092/91 je 2004. izmijenjen tako što su u aktivnosti izričito dodani skladištenje i stavljanje na tržište, pa je novi opis subjekata podvrgnutih tom sustavu inspekcija glasio: „svaki subjekt koji proizvodi, priprema, skladišti ili uvozi iz treće zemlje proizvode u smislu članka 1. kako bi ih kasnije stavljao na tržište, ili koji takve proizvode stavlja na tržište” ( 16 ). [neslužbeni prijevod]

26. Godine 2007., kada je bivši članak 8. stavak 1. Uredbe br. 2092/91 zamijenjen člankom 28. stavkom 1. Uredbe br. 834/2007, izvršene su neke dodatne prilagodbe koje su bile više uredničke naravi ( 17 ). Nastao je jasan popis pet aktivnosti na koje se mora primjenjivati sustav kontrole. To su bile: proizvodnja, priprema, skladištenje, uvoz iz treće zemlje i stavljanje na tržište.

27. Posljednja kategorija očito odražava navedeni cilj da se obuhvati čitav distribucijski lanac, čime je napušten prvotni zakonodavni fokus Unijinih propisa o ekološkim proizvodima koji su bili usredotočeni na početne faze ekološke proizvodnje ( 18 ). Sustav kontrole otada je uključivao sve trgovce kao i trgovce na malo sa svih razina distribucijskog lanca.

28. Ciljna skupina tog proširenja područja primjene inspekcija na skladištenje i maloprodaju kao zasebne aktivnosti ( 19 ) očito su bili trgovci na veliko ( 20 ). Iskustvo stečeno od uvođenja standarda Zajednice za ekološku proizvodnju pokazalo je da njihove prodajne aktivnosti predstavljaju rizik koji opravdava redovite inspekcije.

29. Međutim, tijekom zakonodavnih rasprava izražene su ozbiljne sumnje u vezi s praktičnim posljedicama i tehničkom izvedivošću inspekcija manjih trgovaca na malo; nekoliko je delegacija predlagalo postupni pristup, tako da se prvo počne s trgovcima na veliko, a da se za proučavanje načina i sredstava za proširenje inspekcija na druge sektore ostavi više vremena ( 21 ).

2. Izuzeće i njegov nastanak

30. Prethodno navedeno pozadina je nastanka klauzule o izuzeću čije tumačenje Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) od Suda traži u ovom predmetu.

31. Klauzula o izuzeću osmišljena je kako bi se spriječilo da sektor maloprodaje podliježe strogom sustavu inspekcija ( 22 ). To je u skladu s pristupom iz uredbe koji počiva na ocjeni rizika i činjenicom da je u nekim slučajevima neproporcionalno na određene vrste maloprodajnih aktivnosti primjenjivati zahtjeve u pogledu obavješćivanja i inspekcija ( 23 ). Europski parlament je u svojem izvješću naglasio da sustav inspekcija ne smije biti neproporcionalni teret za manje trgovce na malo ( 24 ).

32. U nacrtu Komisijina prijedloga iz siječnja 2003. bio je predložen sljedeći tekst članka 8. stavka 1. podstavka 2.: „Međutim, sustav inspekcija iz članka 9. ne primjenjuje se na trgovce na malo koji ne pripremaju proizvode i prodaju ih izravno krajnjim potrošačima u zatvorenim pakiranjima.” [neslužbeni prijevod]

33. Nakon opsežnih rasprava na sastancima Radne skupine za kvalitetu hrane, Vijeće je predstavilo kompromisni tekst koji je Parlament nekoliko mjeseci kasnije, nakon što je dodao rečenicu o uvozu iz trećih zemalja ( 25 ), prihvatio, a u kojem je bilo predviđeno: „Međutim, obveze iz podstavka 1. ne vrijede za trgovce na malo koji ne pripremaju proizvode i koji ih prodaju izravno krajnjim potrošačima ili korisnicima kao pretpakirane proizvode.” ( 26 ). [neslužbeni prijevod]

34. Nakon toga ( 27 ) predložena je još jedna izmjena koja je konačno usvojena kao novi tekst članka 8. stavka 1. podstavka 2. Uredbe Vijeća br. 392/2004. Taj je tekst glasio: „Države članice od primjene ovog članka mogu izuzeti subjekte koji proizvode izravno prodaju krajnjem potrošaču ili korisniku, pod uvjetom da oni ne proizvode, ne pripremaju i ne skladište proizvode, osim ako je to skladištenje vezano uz mjesto prodaje, odnosno da ne uvoze takve proizvode iz trećih zemalja.” ( 28 ). Taj kompromisni tekst članka 8. stavka 1. podstavka 2. Uredbe br. 2092/91, kako je izmijenjen Uredbom br. 392/2004, još je i danas na snazi jer je identičan članku 28. stavku 2. Uredbe br. 834/2007 ( 29 ), čije se tumačenje traži od Suda.

35. Iz usporedbe različitih nacrta i konačnog teksta proizlazi da se klauzula postupno razvijala od uskog pravila s jasnim granicama („proizvodi u zatvorenim pakiranjima”, a kasnije „pretpakirani proizvodi”) do više apstraktnog. Međutim, osnovna struktura odredbe je kao takva ostala postojana, a sastoji se od dvaju elemenata koji se odnose na (1.) položaj izuzetog subjekta u tržišnom lancu i na (2.) kontakt tog subjekta s proizvodom.

36. Što se tiče prvog elementa, nevjerojatno je da je zahtjev u pogledu izravne prodaje krajnjem potrošaču ostao nepromijenjen kroz razne verzije klauzule o izuzeću koje su predlagane. Umjesto toga, promjene koje su se u vezi s tim prvim elementom smatrale potrebnima odnosile su se na opis prodavatelja i kupca, u smislu da su odnosni izrazi zamijenjeni širim pojmom: što se prodavateljeve strane tiče, izraz „trgovac na malo” zamijenjen je izrazom „subjekt” ( 30 ), a na kupčevoj strani izraz „krajnji potrošač” zamijenjen je izrazom „krajnji potrošač ili korisnik”.

37. Radnja „izravne prodaje takvih proizvoda” nije, kako se čini, bila predmet rasprave u zakonodavnom procesu. Njezina je svrha jednostavno bila da se iz primjene izuzeća isključe trgovci na veliko i da se osigura da samo zadnji trgovac na malo u tržišnom lancu može iskoristiti izuzeće.

38. Međutim, drugi je element nekoliko puta izmijenjen. U izvornom nacrtu govorilo se isključivo o „proizvodima u zatvorenim pakiranjima”, u sljedećem o „pretpakiranim proizvodima”, pri čemu je u obama vrijedio uvjet da trgovac na malo ne priprema proizvode. Takva definicija proizvoda djelovala je kao fizičko jamstvo da povlašteni prodavatelj nije zadirao u proizvod. Zamisao je bila da se u područje primjene izuzeća uključe trgovci na malo koji uopće ne obrađuju proizvod ( 31 ). Zakonodavac je prilikom oblikovanja izuzeća na umu imao situaciju u kojoj trgovac na malo nije s proizvodom postupao na način koji je obično stvarao rizik od mijenjanja naravi tog proizvoda ili njegova označivanja na način koji može biti nespojiv s pravilima o ekološkoj proizvodnji.

39. Kada se ograničenje na „proizvode u zatvorenim pakiranjima” ili „pretpakirane proizvode” počelo činiti preuskim te kada je fizička prepreka u obliku „zatvorene ambalaže” ili „pakiranja” odbačena, pojavila se potreba za apstraktnijim opisom situacije koja je manje podložna rizicima, koji nije postojao u ranijim verzijama. Kritičari su zakonodavca pozivali da u pogledu sektora maloprodaje pojasni „koje je točno aktivnosti potrebno obuhvatiti” ( 32 ).

40. Zakonodavac je u konačnici pozitivni preduvjet „pretpakirani proizvodi” odlučio zamijeniti negativnom formulacijom kojom su navedene sve pojedine kategorije aktivnosti koje trgovac na malo nije smio izvršavati ako je htio iskoristiti izuzeće: subjekt na kojeg se primjenjuje članak 28. stavak 2. Uredbe br. 834/2007 ne smije proizvoditi, pripremati ili uvoziti proizvode iz treće zemlje. Sve što može činiti je stavljati proizvode na tržište i skladištiti ih, jer su te dvije aktivnosti neraskidivo povezane s djelatnošću trgovca na malo te su neizbježne prilikom izravne prodaje krajnjem potrošaču. Kako bi se te aktivnosti ograničile na ono što je nužno za prodaju proizvoda, uvedeno je ograničenje na mogućnost skladištenja: subjekt ne može „skladištiti [proizvode obuhvaćene člankom 1. stavkom 2. uredbe], osim ako je to skladištenje vezano uz mjesto prodaje”.

41. To ograničenje jamči da je trgovac na malo isključivo trgovac na malo koji taj položaj ne zlorabljuje kako bi izbjegao kontrolu drugih aktivnosti koje bi inače podlijegale redovitoj kontroli. Ako trgovac na malo u okviru radnji izravne prodaje ujedno i skladišti proizvode, ta aktivnost ne smije nadilaziti ono što je potrebno za izvršenje prodaje.

42. Rezultat prethodne analize zakonodavne povijesti može se ukratko prikazati na sljedeći način: države članice mogu primijeniti izuzeće na zadnjeg trgovca na malo u distribucijskom lancu pod uvjetom da je taj subjekt isključivo trgovac na malo jer u tom slučaju njegove aktivnosti obično ne stvaraju rizike ( 33 ) zbog kojih bi ga se, s obzirom na načelo proporcionalnosti, moralo podvrgnuti sustavu redovite kontrole ekoloških proizvoda.

C. Obrazloženje

43. Analiza zakonodavne povijesti klauzule o izuzeću čije se tumačenje traži u ovom predmetu pokazala je da je njezina svrha bila pogodovati zadnjem trgovcu na malo u distribucijskom lancu jer se smatralo da je rizik da će on povrijediti pravila o ekološkim proizvodima obično nizak. To osobito vrijedi za sljedivost proizvoda u svim fazama proizvodnje, pripreme i distribucije ( 34 ). Pitanje sljedivosti očito je irelevantno kada je riječ o zadnjem trgovcu na malo u distribucijskom lancu, koji sklapa ugovor s potrošačem.

44. U odnosu na pitanje koje je postavio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud), to bi značilo da je činjenica da je proizvod prodan krajnjem potrošaču bez posredovanja treće stranke dostatan razlog da se utvrdi da se radi o „izravnoj” prodaji.

1. Inspekcija od strane samog potrošača

45. Međutim, Zentrale smatra da se izuzeće primjenjuje samo ako se prodaja izvrši na mjestu gdje je proizvod uskladišten te ako su i subjekt ili njegovo prodajno osoblje i potrošač istodobno prisutni. Svoje stajalište temelji na argumentu da je smisao primjene izuzeća na subjekta koji ekološke proizvode prodaje izravno krajnjem potrošaču bila staviti potrošača u položaj da sam provede kontrolu proizvoda ( 35 ).

46. Po mojemu mišljenju, taj argument nije uvjerljiv. Ne odgovara mojem gornjem zaključku ( 36 ) da je izuzeće osmišljeno kako bi se prodavatelja oslobodilo tereta redovitih stručnih kontrola jer je on neproporcionalan u odnosu na nizak rizik koji prati uobičajene aktivnosti pukog trgovca na malo. Budući da se pristup iz Uredbe br. 834/2007 temelji na ocjeni rizika te stoga ne stremi potpunoj kontroli, nego ostavlja određenu slobodu, nije potrebno kontrolu prebacivati ni na kog drugog. Nije zadaća potrošača da kompenzira preostali rizik koji postoji zbog izuzeća od redovitih stručnih kontrola, a koji je zakonodavac svjesno tolerirao.

47. Osim toga, u praktičnom smislu, nejasno je na koji bi način potrošač, koji obično ne poznaje sve konkretne značajke koje ekološki proizvod mora imati da bi ispunjavao uvjete iz Uredbe br. 834/2007 i Uredbe br. 889/2008, mogao uspješno provesti takvu kontrolu ( 37 ). Potrošač načelno nije dovoljno stručan za to.

48. Osim toga, potrošač ne raspolaže sredstvima i instrumentima za istraživanje činjenica i okolnosti koje su potrebne za provedbu bilo kakve smislene ocjene proizvoda. Puka fizička prisutnost proizvoda i prodavatelja ne pruža kupcu potrebne informacije jer ni Uredba br. 834/2007 ni Uredba br. 889/2008 ne nameću prodavatelju nikakve obveze da kupcu pruži određene informacije. Potrošač koji proizvod vidi samo u trenutku prodaje i koji stoga nije upoznat s ranijim okolnostima skladištenja ne mora nužno prepoznati potencijalno štetne uvjete kao što su kontakt s drugim proizvodima i kemikalijama ili prikladnost temperature i svjetla u skladišnom prostoru ili bilo kakve radnje ponovnog označivanja koje su mogle biti prethodno izvršene.

49. Uredba br. 834/2007 bila bi prilično nedosljedna da, s jedne strane, od kontrolnog tijela države članice, kad ono želi kontrolne zadaće prenijeti na određenog izvršitelja kontrole, zahtijeva da dokaže da taj izvršitelj posjeduje stručno znanje, opremu i infrastrukturu te dostatan broj kvalificiranog i iskusnog osoblja za te zadaće ( 38 ), a da, s druge strane, u nekim slučajevima dopusti državama članicama da tu izazovnu zadaću povjere običnom potrošaču.

50. U Uredbi br. 834/2007 potrošač se ne smatra odgovornim za kontrolne aktivnosti. Umjesto toga, zamisao je da se može pouzdati u oznaku i prezentaciju proizvoda. U prvoj rečenici uvodne izjave 22. Uredbe br. 834/2007 navedeno je: „Važno je očuvati povjerenje potrošača u ekološke proizvode.” ( 39 ). Ako bi potrošač trebao imati povjerenje u proizvod, on ne mora biti aktivan i kritički analizirati ekološku narav proizvoda.

2. Poticanje ekoloških proizvoda

51. Naposljetku, važno je istaknuti da je jedan od općih ciljeva uredbe osigurati uvjete pod kojima sektor ekološke proizvodnje može napredovati u skladu s razvojem proizvodnje i tržišta ( 40 ). Taj cilj zabranjuje nepotrebna ograničenja načina i kanala distribucije tih proizvoda.

52. S obzirom na to, predmetno izuzeće od sustava kontrole čini se opravdanim i nije ga potrebno dodatno ograničavati ( 41 ). Budući da supermarketi i ostali uobičajeni trgovci na malo koji nude osobito širok raspon proizvoda, kao i trgovci na malo poput tužene stranke u predmetnom slučaju koja prodaje opremu za roštilj, u svoju ponudu najčešće uvrštavaju samo nekolicinu ekoloških proizvoda, za koje im se ne isplati podnositi obavijesti i podvrgavati se sustavu kontrole ekoloških proizvoda, čini se poželjnim tim subjektima ne nametati teret zbog kojeg će odustati od prodaje ekoloških proizvoda i time ih učiniti manje dostupnima potrošačima. To bi dovelo do situacije u kojoj bi ekološke proizvode bilo moguće kupiti samo u specijaliziranim malim dućanima, a tržištu ekoloških proizvoda ne bi bio na raspolaganju puni spektar distribucijskih kanala.

53. Kako je gore prikazano, iz pripremnih akata proizlazi da je pitanje hoće li se preostali rizik prihvatiti i u kojoj mjeri bilo predmet kompromisa ( 42 ) te je njegovo uređenje, s obzirom na oklijevanja i nesigurnosti u pogledu inspekcije dodatnih sektora ( 43 ), u konačnici ostavljeno državama članicama. One su u najboljem položaju da, s obzirom na vlastiti nacionalni kontekst, odnosno pravila i propise koji se u određenoj državi primjenjuju na trgovce na malo i druge uvjete koji u njoj postoje, procijene bi li izuzeće bilo prikladno u smislu proporcionalnosti ( 44 ). Tumačenje kojim se nameću dodatna ograničenja ne smije zadirati u diskreciju države članice i pojedinačne procjene rizika koje ta država provodi.

D. Tekst

54. Ni tekst članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 ne upućuje na nužnost prisutnosti prodavatelja i kupca ili proizvoda na mjestu prodaje.

55. U tekstu, nasuprot tvrdnjama tužene stranke i Komisije, nigdje se ne navodi da izraz „izravno prodaju” zahtijeva postojanje veze između prodaje i određene lokacije. U drugoj rečenici članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 iz primjene izuzeća isključuju se prodavatelji koji „skladište proizvode, koji nisu vezani [osim ako je to skladištenje vezano] uz mjesto prodaje”. Međutim, u tekstu se ne navodi „drugdje, osim na mjestu prodaje” ( 45 ). Izraz „mjesto prodaje” obično se koristi u apstraktnijem smislu kojim se izražava da je prodaja izvršena; ne upućuje nužno na lokaciju, nego u općenitijem i apstraktnijem smislu upućuje na odnos između prodavatelja i kupca. Za isticanje te veze u tekstu se koristi izraz „vezani uz”, a ne mjesni prijedlog kao što je „na” ( 46 ). Članak 28. stavak 2. naglasak stavlja na organizacijsku, a ne na lokacijsku vezu ( 47 ). Kada i ako subjekt skladišti proizvode, to skladištenje mora biti vezano uz prodaju.

E. Završne napomene

56. Što se tiče središnjeg pitanja u ovom predmetu, odnosno može li se izuzeće primjenjivati na internetsku maloprodaju ili, kako Komisija tvrdi, to načelno nije moguće, prvo treba podsjetiti da je klauzula o izuzeću osmišljena 2003. kada je internetska prodaja bila dobro poznata, a direktiva o elektroničkoj trgovini ( 48 ) već je bila na snazi, tako da se od zakonodavca moglo očekivati da predvidi izričitu iznimku ako je namjeravao internetsku prodaju isključiti iz primjene izuzeća.

57. Komisijina tvrdnja da je rizik veći što skladištenje dulje traje kao prvo nije uvjerljiva te, kao drugo, ne bi bila razlog da se internetske trgovce na malo isključi iz primjene izuzeća jer oni nužno ne skladište proizvode dulje od stacionarnih trgovaca; možda čak ni nemaju nikakve skladišne prostore, nego njihov dobavljač na veliko dostavlja proizvode izravno potrošaču.

58. Naposljetku, internetska prodaja načelno pogoduje zaštiti okoliša, koja je jedan od ciljeva Uredbe br. 834/2007. Sve to se protivi isključenju internetskih trgovaca na malo iz područja primjene članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007.

IV. Zaključak

59. Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) u biti želi doznati moraju li, osim izravne veze između subjekta i potrošača, postojati i drugi elementi u pogledu fizičke prisutnosti da bi se na transakciju primjenjivalo izuzeće predviđeno člankom 28. stavkom 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 od 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91. Unatoč tomu, Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) svoje je pitanje ograničio na pojam „izravne prodaje” ( 49 ).

60. Da bi pružio korisno tumačenje, Sud bi, kako je Komisija predložila, trebao preoblikovati pitanje ( 50 ) i njegov opseg proširiti na sva ograničenja iz članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007.

61. S obzirom na navedeno, predlažem da Sud na sljedeći način odgovori na pitanje koje mu je Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud) uputio: „Izravna” prodaja u smislu članka 28. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 834/2007 zahtijeva da se proizvod prodaje krajnjem potrošaču bez posredovanja treće osobe. Međutim, mogućnost primjene izuzeća predviđena člankom 28. stavkom 2. Uredbe br. 834/2007 ne odnosi se na subjekt koji proizvode izravno prodaje krajnjem potrošaču ako se dokaže da on proizvodi, priprema ili skladišti proizvode, osim ako je to skladištenje vezano uz mjesto prodaje, ili ih uvozi iz treće zemlje. Izraz „[vezano] uz mjesto prodaje” ne ograničava aktivnosti skladištenja na fizičku lokaciju na kojoj se prodaja izvršava, nego zahtijeva da aktivnosti skladištenja budu sporedne aktivnostima prodaje i da ne nadilaze ono što je razumno potrebno za izvršenje prodaje. Za primjenu izuzeća nije važno skladišti li prodavatelj proizvode i gdje, kao ni tko je prisutan na mjestu skladištenja ili prodaje.

( 1 ) Izvorni jezik: engleski

( 2 ) Ukupna vrijednost je u 2011. procijenjena na približno 20 milijardi eura, vidjeti Radni dokument službi Komisije o procjeni učinka, priložen Prijedlogu uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda, izmjeni Uredbe (EU) br. XXX/XXX Europskog parlamenta i Vijeća [Uredba o službenim kontrolama] i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007, COM(2014) 180 final, str. 11., s dodatnim navodima. Sektor ekoloških proizvoda i nakon 2011. nastavlja rasti zdravim tempom. Daleko najveće tržište ekoloških proizvoda bilo je njemačko sa 6,6 milijardi eura u 2011., a slijedilo ga je francusko s 3,8 milijardi eura, ibidem.

( 3 ) Vidjeti radni dokument službi Komisije o procjeni učinka, naveden u prethodnoj bilješci 2., str. 11. Vrijednost tog tržišta u Uniji je 2015. iznosila 27,1 milijardi eura, vidjeti Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio‑Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlin, str. 20. i prateće stranice.

( 4 ) Za više detalja, vidjeti uvodnu izjavu 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 28. lipnja 2007. o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda i stavljanju izvan snage Uredbe (EEZ) br. 2092/91 (SL 2007., L 189, str. 1.) u čijoj se prvoj rečenici navodi: „Ekološka je proizvodnja sveobuhvatni sustav upravljanja poljoprivrednim gospodarstvima i proizvodnjom hrane koji ujedinjuje najbolju praksu zaštite okoliša, visoku razinu biološke raznolikosti, očuvanje prirodnih resursa, primjenu visokih standarda za dobrobit životinja i proizvodne metode koje su prikladne s obzirom na to da neki potrošači prednost daju proizvodima proizvedenim uz primjenu prirodnih tvari i procesa.”

( 5 ) Vidjeti Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o ekološkoj proizvodnji i označivanju ekoloških proizvoda, izmjeni Uredbe (EU) br. XXX/XXX Europskog parlamenta i Vijeća [Uredba o službenim kontrolama] i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007, COM(2014) 180 final, obrazloženje, str. 6.

( 6 ) Sud je u presudi od 5. studenoga 2014., Herbaria Kräuterparadies, C‑137/13, EU:C:2014:2335, odlučio o dopuštenosti dodataka ekološkom napitku, za što je bilo potrebno tumačenje članka 27. stavka 1. točke (f) Uredbe Komisije (EZ) br. 889/2008 od 5. rujna 2008. o detaljnim pravilima za provedbu Uredbe br. 834/2007 (SL 2008., L 250, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 139.); Sud se u svojem obrazloženju pozivao na uvodne izjave 3., 5., 22. i 25. kao i na članke 6., 19., 21. i 23. Uredbe br. 834/2007. Slično tomu, Sud je u obrazloženju presude od 4. lipnja 2015., Andechser Molkerei Schietz/Komisija, C‑682/13 P, neobjavljena, EU:C:2015:356, u kojoj je odlučivao o žalbi protiv rješenja Općeg suda o valjanosti Uredbe Komisije (EU) br. 1131/2011 od 11. studenoga 2011. o izmjeni Priloga II. Uredbi (EZ) br. 1333/2008 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu steviol glikozida (SL 2011., L 295, str. 205.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 23., str. 292.), uputio na uvodnu izjavu 1. Uredbe br. 834/2007. Postoji pet presuda u kojima su se tumačile ranije uredbe – Uredba Vijeća (EEZ) br. 2092/91 od 24. lipnja 1991. o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda i označivanju tako proizvedenih poljoprivrednih proizvoda i hrane (SL 1991., L 198, str. 1.) [neslužbeni prijevod] i Uredba Vijeća (EZ) br. 392/2004 od 24. veljače 2004. o izmjeni Uredbe br. 2092/91 (SL 2004., L 65, str. 1.) [neslužbeni prijevod] (presude od 29. studenoga 2007., Komisija/Njemačka, C‑404/05, EU:C:2007:723; od 29. studenoga 2007., Komisija/Austrija, C‑393/05, EU:C:2007:722; od 14. srpnja 2005., Komisija/Španjolska, C‑135/03, EU:C:2005:457; od 13. srpnja 1995., Parlament/Komisija, C‑156/93, EU:C:1995:238; i od 14. srpnja 2005., Comité Andaluz de Agricultura Ecológica, C‑107/04, EU:C:2005:470), pri čemu su se prve dvije odnosile na pitanje u vezi sa sustavom kontrole, odnosno na stalnu infrastrukturu privatnih inspekcijskih tijela.

( 7 ) Analiza namjere zakonodavca Europske unije jedna je od metoda koju Sud koristi kako bi odredio značenje sekundarnog prava Unije, vidjeti, primjerice, presude od 7. prosinca 2010., Pammer i Hotel Alpenhof, C‑585/08 i C‑144/09, EU:C:2010:740, t. 71. i prateće točke, od 15. srpnja 2010., Purrucker, C‑256/09, EU:C:2010:437, t. 84. i prateće točke, i od 27. listopada 2016., Komisija/Njemačka, C‑220/15, EU:C:2016:815.

( 8 ) Vidjeti, primjerice, presude od 16. srpnja 2015., Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, t. 35.; i od 13. listopada 2016., Mikołajczyk, C‑294/15, EU:C:2016:772, t. 26.

( 9 ) Vidjeti uvodnu izjavu 5. u vezi s uvodnom izjavom 3. Uredbe br. 2092/91.

( 10 ) Vidjeti uvodnu izjavu 12. Uredbe br. 2092/91. U uvodnoj izjavi 13. Uredbe br. 2092/91 bilo je predviđeno da se „na sve subjekte koji proizvode, pripremaju ili stavljaju na tržište proizvode s oznakama ekološke proizvodnje mora primjenjivati sustav redovitih inspekcija, koji ispunjava minimalne zahtjeve Zajednice, a provode ga odgovarajuća inspekcijska tijela”. [neslužbeni prijevod]

( 11 ) Vidjeti, primjerice, Alberto Alemanno, The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives, u: EFFL 2009, str. 406.‑419., 409.

( 12 ) COM(2003) 14 final, br. 3 memoranduma s objašnjenjima iz Komisijina „Prijedloga uredbe Vijeća o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2092/91 o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda i označivanju tako proizvedenih poljoprivrednih proizvoda i hrane”. To je objašnjenje uključeno u uvodnu izjavu 3. tog prijedloga te u uvodnu izjavu 3. Uredbe Vijeća br. 392/2004.

( 13 ) Vidjeti bilješku 12.

( 14 ) Vidjeti bilješku 12.

( 15 ) Vidjeti dokument Vijeća 8482/03 od 15. travnja 2003. o ishodu sastanka Radne skupine za kvalitetu hrane održanog 14. travnja 2003., str. 2., odjeljak II.(ii.).

( 16 ) Vidjeti članak 1. Uredbe br. 392/2004, kojim je članak 8. stavak 1. podstavak 1. dobio taj tekst. Novi opis područja primjene sustava inspekcija počeo se primjenjivati u srpnju 2005., vidjeti članak 2. Uredbe br. 392/2004.

( 17 ) Uklanjanjem riječi „kako bi ih kasnije stavljao na tržište” i manjim prilagodbama u tekstu, nastalo je još pet jasno određenih kategorija aktivnosti koje su podvrgnute „sustavu kontrole”, kako se bivši „sustav inspekcija” otada nazivao.

( 18 ) To postaje jasno uvidom u preambule različitih verzija: dok se u uvodnoj izjavi 3. Uredbe br. 392/2004 još uvijek koristio tekst „svi subjekti iz čitavog procesa proizvodnje i pripreme” [neslužbeni prijevod], uvodnom izjavom 31. Uredbe br. 834/2007 napokon su izričito obuhvaćene sve tri aktivnosti: „subjek[ti] u svim fazama proizvodnje, pripreme i distribucije”. (moje isticanje)

( 19 ) Predstavnik Komisije je na raspravi u okviru sastanka Radne skupine za kvalitetu hrane održanog 14. travnja 2003. naglasio da se proširenje područja primjene odnosi na skladištenje i maloprodaju samo kada se te aktivnosti odvijaju zasebno od onih koje su već obuhvaćene ranijom verzijom članka 8., vidjeti dokument Vijeća 8482/03, naveden u bilješci 15., str. 2., odjeljak II.(ii.).

( 20 ) Vidjeti dokument Vijeća 8482/03, naveden u bilješci 15., str. 2., odjeljak II.(ii.).

( 21 ) Vidjeti dokument Vijeća 6999/03 od 2. travnja 2003. o ishodu sastanka Radne skupine za kvalitetu hrane održanog 28. veljače 2003., str. 2., odjeljak III.(ii.).

( 22 ) Vidjeti dokument Vijeća 6999/03, naveden u bilješci 21.

( 23 ) Uvodna izjava 3.a „izmijenjenog kompromisnog teksta predsjedništva” za Prijedlog uredbe Vijeća o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2092/91 o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda i označivanju tako proizvedenih poljoprivrednih proizvoda i hrane, dokument Vijeća 16235/03, Prilog od 18. prosinca 2003., ishod sastanka Radne skupine za kvalitetu hrane (ekološka poljoprivreda) održanog 10. prosinca 2003.

( 24 ) Vidjeti dokument Europskog parlamenta FINAL A5-0392/2003, Izvješće od 6. studenoga 2003. o Prijedlogu uredbe Vijeće o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 2092/91 o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda i označivanju tako proizvedenih poljoprivrednih proizvoda i hrane (COM(2003) 14 – C5-0021/2003 – 2003/0002(CNS)), Odbor za poljoprivredu i ruralni razvoj, izvjestiteljica Danielle Auroi, str. 9., obrazloženje predložene izmjene 10.

( 25 ) U nacrtu koji je Europski parlament predložio bila je rečenici koju je Vijeće predložilo dodana druga rečenica koja je glasila: „Odredbe članka 11. primjenjuju se na trgovce na malo koji pretpakirane proizvode uvoze izravno iz trećih zemalja.” [neslužbeni prijevod] Vidjeti dokument Europskog parlamenta FINAL A5-0392/2003, naveden u bilješci 24., str. 9., izmjena 10.

( 26 ) Kompromisni tekst članka 8. stavka 1. podstavka 2. koji je predsjedništvo pripremilo s obzirom na rasprave u okviru sastanka Radne skupine održanog 14. travnja 2003., dokument Vijeća 8571/03 od 23. travnja 2003.

( 27 ) Dokument Vijeća 16235/03, Prilog, naveden u bilješci 23.

( 28 ) Vidjeti članak 1. Uredbe 392/2004 kojim je članak 8. stavak 1. podstavak 2. dobio taj tekst. Novi opis područja primjene sustava inspekcija počeo se primjenjivati u srpnju 2005., vidjeti članak 2. Uredbe br. 392/2004.

( 29 ) Osim jezičnih prilagodbi („stavak” je zamijenjen „člankom”, a „takvi proizvodi”„proizvodima”) te uredničkih i brojčanih izmjena, ta se klauzula nije mijenjala do 2007., vidjeti tekst članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007, gornja točka 5.

( 30 ) Općenitiji izraz „subjekt” iz članka 28. stavka 2. Uredbe br. 834/2007 možda je izabran zato što je definiran u točki (d) članka 2. Uredbe br. 834/2007 u kojoj je predviđeno da „‚subjekt’ znači privatna ili pravna osoba koja je odgovorna osigurati da ekološka djelatnost pod njezinim nadzorom ispunjava zahtjeve iz ove Uredbe”. Zamjena izraza „trgovci na malo” izrazom „subjekti” samo predstavlja usklađenje s općom terminologijom iz uredbe kao i terminologijom iz članka 28. stavka 1. U uvodnoj izjavi 32. Uredbe br. 834/2007 još uvijek se koristi izraz „subjekti u maloprodaji”.

( 31 ) Vidjeti tekst početnih nacrta izmijenjenog članka 8. Uredbe br. 2092/91, opisan u točkama 32. i 33.

( 32 ) Vidjeti dokument Vijeća 6999/03, naveden u bilješci 21.

( 33 ) Vidjeti također primjerice Schmidt, H., i Haccius, M., EG‑Verordnung „Ökologischer Landbau”. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008., str. 445./446., gdje je opisana niža stopa prijevare u tom sektoru, osobito u pogledu pretpakiranih proizvoda za koje se čini da čine velik dio maloprodajnih proizvoda.

( 34 ) U skladu s člankom 27. stavkom 13. Uredbe br. 834/2007, države članice osiguravaju da sustav kontrole omogućuje sljedivost proizvoda.

( 35 ) Također vidjeti OLG Frankfurt GRUR‑RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) Vidjeti točke 31. i 42.

( 37 ) Trgovac na malo možda će morati poštivati i pravila iz, primjerice, poglavlja 4. (članak 30. i prateći članci) Uredbe br. 889/2008 koje se odnosi na prikupljanje, pakiranje, prijevoz i skladištenje proizvoda te iz glave III. (članak 57. i prateći članci) Uredbe br. 889/2008 koja se odnosi na označivanje. Kako je Komisija pravilno istaknula u svojoj „interpretativnoj bilješci br. 2012‑03”, za skladištenje je potrebna fizička infrastruktura koja također podliježe određenim operativnim zahtjevima kao što su čišćenje i dezinfekcija.

( 38 ) Vidjeti članak 27. stavak 5. Uredbe br. 834/2007.

( 39 ) U uvodnim izjavama 3. i 5. Uredbe br. 834/2007 također se spominje povjerenje potrošača što upućuje na njegov ključan status u toj uredbi.

( 40 ) Vidjeti, primjerice, drugu rečenicu uvodne izjave 3. Uredbe br. 834/2007.

( 41 ) U drugoj rečenici uvodne izjave 22. Uredbe br. 834/2007 predviđeno je: „Zato bi izuzimanje od zahtjeva koji se primjenjuju na ekološku proizvodnju trebalo biti strogo ograničeno na slučajeve kada se primjena izvanrednih pravila smatra opravdanom.” Tužena stranka se poziva na uvodnu izjavu 22. kao argument za usko tumačenje izuzeća.

( 42 ) Vidjeti točke 33. i 34.

( 43 ) Vidjeti točku 29.

( 44 ) Države članice su stvarnu mogućnost odobravanja izuzeća prema članku 28. stavku 2. iskoristile na vrlo različite načine: neke tu mogućnost ograničavaju na pretpakirane proizvode, primjerice Italija (članak 2.4. Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) no. 834/2007, no. 889/2008, no. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009, određuje: „Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano…” i Estonija (članak 5. stavak 2. Zakona o ekološkoj poljoprivredi na engleskom glasi: „Gospodarstvo osobe iz članka 28. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 834/2007 ne treba biti odobreno ako se gospodarstvo bavi samo prodajom pretpakiranih proizvoda. [RT I 2009, 12, 72 –stupio na snagu 1. ožujka 2009.]”). U Španjolskoj, Comunidad Valenciana ne ocjenjuje rizik samo u odnosu na pretpakirani proizvod, već i u odnosu na čimbenike poput godišnje vrijednosti prodaje ili mogućnosti potrošača da prati postupak distribucije proizvoda (Resolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla [2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, str. 2249.]). Druge države članice su jednostavno usvojile širi tekst directive (vidjeti, primjerice, članak 3. stavak 2. njemačkog ÖLG‑a, vidjeti točku 6., ili članak 4. britanskih Organic Products Regulations 2009 ili članak 2. nizozemskog Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) Moje isticanje. Iako se – u slučajnom uzorku – u većini jezičnih verzija uredbe koristi izraz ekvivalentan apstraktnijem engleskom izrazu (primjerice „pas ailleurs qu’au point de vente”, „solo in connessione con il punto di vendita”, „salvo en el punto de venta”, „senão no ponto de venda”, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży”, „undtagen I forbindelse med salgsstedet”, „ħlief in konnessjoni mal‑punt ta' bejgħ”, „išskyrus pardavimo punktus”), u njemačkoj verziji koristi se formulacija koja u određenoj mjeri upućuje na lokaciju: „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle”, kao i u nizozemskoj i švedskoj verziji koje glase: „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt” i „annat än i anslutning till försäljningsplatsen” te u rumunjskoj i bugarskoj verziji koje glase: „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare” i „другаде, освен в мястото на продажба”. (moje isticanje) Međutim, sve potonje verzije osim bugarske očito rabe prijevoz izraza „vezano uz” umjesto mjesnog prijedloga „na”. Uzimajući u obzir razlike između više jezičnih verzija, argument koji se temelji na tekstovnoj formulaciji znatno ne utječe na moje tumačenje članka 28. stavka 2. tako da druge metode tumačenja (vidjeti točke 19. do 52. i 55. te prateće točke) imaju veću težinu u tom kontekstu.

( 46 ) Četiri od trinaest analiziranih jezičnih verzija ovdje ne koriste „vezani uz”, vidjeti bilješku 44. Tri od te četiri verzije se međutim odnose na točku, a ne mjesto ili lokaciju.

( 47 ) Vidjeti Schmidt, H. i Haccius, M., kao što je navedeno u bilješci 33.

( 48 ) Direktiva 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini).

( 49 ) Tekst pitanja nalazi se u točki 14.

( 50 ) Činjenica da će to možda zahtijevati razmatranje dodatnih čimbenika ne sprečava Sud da to učini. Vidjeti, primjerice, presude od 23. veljače 2006., van Hilten‑van der Heijden, C‑513/03 EU:C:2006:131 t. 25. do 27., od 11. ožujka 2008., Jager, C‑420/06 EU:C:2008:152 t. 45. do 58., od 18. studenoga 2010., Lahousse i Lavichy, C‑142/09, EU:C:2010:694, t. 35. do 48., i od 10. veljače 2011., Vicoplus i dr., C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, t. 22. do 25.