16.

U tim je okolnostima Gerechtshof te Amsterdam, kojem je UPC podnio žalbu, odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu čak 18 prethodnih pitanja, koja glase kako slijedi: „1. Je li usluga koja se sastoji od radiotelevizijskih paketa slobodno dostupnih putem kabela, i za čije se pružanje obračunavaju troškovi prijenosa kao i iznos (troška) naknade za radiotelevizijska tijela i tijela za kolektivno ostvarivanje autorskog prava na temelju objave sadržaja djela, obuhvaćena materijalnim područjem primjene NRO‑a? 2. (a) S obzirom na liberalizaciju sektora telekomunikacija, ciljeve NRO‑a, koji se sastoji od strogog postupka usuglašavanja i savjetovanja prije nego što državno regulatorno tijelo postane (isključivo) ovlašteno za interveniranje u cijene koje se primjenjuju na krajnjeg kupca putem mjere kao što je nadzor cijena, je li općina i dalje ovlaštena štititi javne interese svojih stanovnika interveniranjem u cijene koje se primjenjuju na krajnjeg kupca putem klauzule o ograničavanju cijena? 2. (b) U slučaju negativnog odgovora, protivi li se NRO‑u da općina primjenjuje klauzulu o ograničavanju cijena koja je dogovorena u okviru prodaje njezinog poduzetnika za teledistribuciju putem kabela? U slučaju negativnog odgovora na drugo pitanje [točke (a) i (b)]: 3. Ima li javna vlast kao što je općina koja se nalazi u situaciji poput one u glavnom postupku (također) obvezu lojalne suradnje u smislu prava Unije ako u trenutku ugovaranja, a zatim i primjene klauzule o ograničavanju cijena ne djeluje u okviru izvršavanja javne dužnosti, nego u okviru ovlasti koja proizlazi iz privatnog prava [vidjeti također šesto pitanje točku (a)])? 4. Ako se NRO primjenjuje i ako općina ima obvezu lojalne suradnje: (a) Protivi li se obveza lojalne suradnje zajedno s NRO‑om (s obzirom na njegove ciljeve), koji se sastoji od strogog postupka usuglašavanja i savjetovanja prije nego što državno regulatorno tijelo može intervenirati u cijene koje se primjenjuju na krajnjeg kupca putem mjere kao što je nadzor cijena, tome da općina primjenjuje klauzulu o ograničavanju cijena? (b) U slučaju negativnog odgovora, bi li odgovor na četvrto pitanje točku (a) bio drukčiji u pogledu razdoblja nakon ‚letter of serious doubt’ u kojem je Komisija izrazila ozbiljne sumnje u usklađenost nadzora cijena koji je predložila OPTA s ciljevima NRO‑a koji su opisani u članku 8. Okvirne direktive i nakon kojeg je OPTA odustala od donošenja te mjere? 5. (a) Je li članak 101. UFEU‑a odredba javnog poretka čiji je učinak da sud tu odredbu mora primijeniti po službenoj dužnosti u smislu članaka 24. i 25. nizozemskog Zakona o građanskom postupku? 5. (b) Ako je odgovor potvrdan, zbog kojih je činjenica koje su nastale tijekom postupka sud obvezan po službenoj dužnosti ispitati mogućnost primjene članka 101. UFEU‑a? Je li sud dužan tako postupiti i ako ga njegovo ispitivanje (eventualno) navede na dopunjavanje činjenica u smislu članka 149. nizozemskog Zakona o građanskom postupku nakon što je strankama dao priliku da se o njima izjasne? 6. Ako se članak 101. UFEU‑a mora primijeniti po službenoj dužnosti i s obzirom na NRO(-ove ciljeve), na njegovu primjenu od strane OPTA‑e i Europske komisije te na činjenicu da su pojmovi kao što su tržišna snaga i određivanje mjerodavnih tržišta, koji su upotrijebljeni u NRO‑u, preuzeti na temelju sličnih pojmova iz prava tržišnog natjecanja Unije, sljedeća pitanja proizlaze iz činjenica nastalih tijekom postupka: 6. (a) Kada je općina prodala svoju mrežu za teledistribuciju putem kabela i kada je utvrdila klauzulu o ograničavanju cijena, je li ju trebalo smatrati poduzetnikom u smislu članka 101. UFEU‑a (vidjeti također treće pitanje)? 6. (b) Treba li klauzulu o ograničavanju cijena smatrati teškim ograničenjem iz članka 101. stavka 1. točke (a) UFEU‑a koje je detaljnije opisano u Obavijesti Komisije o sporazumima male vrijednosti koji neznatno ograničavaju tržišno natjecanje [prema članku 81. stavku 1. UEZ‑a] ([Obavijest] de minimis) (SL 2001, C 368, str. 13., t. 11.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 30.)? Ako je odgovor potvrdan, radi li se već samo zbog toga o znatnom ograničenju tržišnog natjecanja u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a? Ako je odgovor negativan, utječu li na odgovor okolnosti navedene u šestom pitanju točki (d) [...]? 6. (c) Ako klauzula o ograničavanju cijena nije teško ograničenje, ograničava li se njome tržišno natjecanje (već) zato što je: — nizozemsko tijelo za tržišno natjecanje presudilo da UPC nije zloupotrijebio svoj vladajući položaj time što je na istom tržištu primijenio (više) cijene za pružanje istih usluga kao što je pružanje osnovnog paketa putem kabela; — Komisija, u svojem ‚letter of serious doubt’, izrazila ozbiljne sumnje u pogledu usklađenosti intervencija (ex ante putem nadzora cijena) u cijene koje se primjenjuju na krajnjeg kupca za usluge kao što je UPC‑ovo pružanje osnovnog paketa putem kabela s ciljevima koji su opisani u članku 8. Okvirne direktive? Utječe li na dogovor činjenica da je OPTA u potpunosti odustala od nadzora cijena nakon što je primila ‚letter of serious doubt’? 6. (d) Je li učinak ugovora, koji sadržava klauzulu o ograničavanju cijena, bio znatno ograničiti tržišno natjecanje u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a (osobito) s obzirom na to da: — se UPC smatra poduzećem sa značajnom tržišnom snagom u smislu NRO‑a ([Obavijest] de minimis, t. 7.); — su gotovo sve nizozemske općine koje su tijekom 1990-ih prodale svoje poduzetnike za teledistribuciju putem kabela kabelskim distributerima kao što je UPC u svojim ugovorima zadržale ovlasti u području određivanja cijene osnovnog paketa ([Obavijest] de minimis, t. 8.)? 6. (e) Treba li smatrati da ugovor, s klauzulom o ograničavanju cijena koju sadržava, utječe (ili da može utjecati) na međunarodnu trgovinu u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a, pri čemu je taj učinak točnije opisan u Smjernicama o načelu utjecaja na trgovinu iz članaka 81. i 82. Ugovora (SL 2004, C 101, str. 81.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 33.), s obzirom na to da: — se UPC smatra poduzećem sa značajnom tržišnom snagom u skladu s NRO‑om; — je OPTA provela europski savjetodavni postupak kako bi donijela mjeru nadzora cijena u okviru usluga kao što je pružanje osnovnog paketa putem kabela koju provode kabelski distributeri sa značajnom tržišnom snagom kao što je UPC, pri čemu se taj postupak, u skladu s NRO‑om, treba pokrenuti kada predviđena mjera može utjecati na trgovinu među državama članicama; — je u to vrijeme vrijednost ugovora iznosila 51 milijun guldena (odnosno više od 23 milijuna eura); — su gotovo sve nizozemske općine koje su tijekom 1990-ih prodale svoje mreže teledistribucije putem kabela kabelskim distributerima kao što je UPC u svojim ugovorima zadržale ovlasti u području određivanja cijene osnovnog paketa? 7. Daje li se člankom 101. stavkom 3. UFEU‑a sudu nadležnost da proglasi zabranu iz članka 101. stavka 1. UFEU‑a neprimjenjivom na klauzulu o ograničavanju cijena s obzirom na NRO i ozbiljne sumnje koje je Komisija izrazila u svojem ‚letter of serious doubt’ o usklađenosti (ex ante) intervencija u cijene primjenjive na krajnjeg kupca s ciljevima prava tržišnog natjecanja? Je li činjenica da je OPTA, nakon što je primila ‚letter of serious doubt’ odustala od nadzora cijena koji je predvidjela utjecala na odgovor? 8. Ostavlja li se sankcijom ništavosti predviđenom člankom 101. stavkom 2. UFEU‑a određeni prostor u pogledu njezinih kronoloških učinaka zbog okolnosti u trenutku sklapanja ugovora (odnosno početak liberalizacije sektora telekomunikacija) i kasnijeg razvoja sektora telekomunikacija, osobito stupnja na snagu NRO‑a i ozbiljnih prigovora koje je tom prilikom izrazila Komisija u pogledu donošenja mjera nadzora cijena?”