ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21.

U tim je okolnostima Korkein hallinto‑oikeus (Vrhovni upravni sud) odlučio prekinuti postupak te je odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, koju je tajništvo zaprimilo 19. siječnja 2017., Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja: „1. Treba li iznimke od područja primjene Direktive [95/46] iz njezina članka 3. stavka 2. druge alineje tumačiti na način da prikupljanje i obrada osobnih podataka koje članovi vjerske zajednice provode u sklopu aktivnosti propovijedanja od vrata do vrata nisu obuhvaćeni područjem primjene te direktive? Koliko je prilikom ocjenjivanja primjenjivosti navedene direktive važno to da, s jedne strane, aktivnost propovijedanja, u sklopu koje se prikupljaju podaci, organizira vjerska zajednica i njezine skupštine i da je, s druge strane, istodobno riječ o osobnom prakticiranju vjere članova vjerske zajednice? 2. Uzimajući u obzir uvodne izjave 26. i 27. navedene Direktive [95/46], treba li definiciju pojma ‚sustav arhiviranja’ iz njezina članka 2. točke (c) tumačiti na način da apsolutno svi osobni podaci, koji se u sklopu gore navedene aktivnosti propovijedanja od vrata do vrata ne prikupljaju automatizirano (ime i adresa i ostali mogući podaci i opisi koji se tiču osobe), a. nisu takav sustav arhiviranja jer u tom slučaju nije riječ o posebnim kartotekama ili popisima ili sličnim sustavima pretraživanja u smislu definicije finskog zakona o zaštiti osobnih podataka ili pak b. jesu takav sustav arhiviranja jer se na temelju tih podataka, uzimajući u obzir njihovu namjenu, u biti lako i bez pretjeranih troškova mogu izvući informacije potrebne za daljnju upotrebu, kao što je predviđeno finskim zakonom o zaštiti osobnih podataka? 3. Treba li izraz ‚koje samo ili zajedno s drugima utvrđuje svrhu i načine obrade osobnih podataka’ iz članka 2. točke (d) Direktive [95/46] tumačiti na način da se vjersku zajednicu koja organizira aktivnost prilikom koje se prikupljaju osobni podaci (osobito raspodjelom područja djelovanja propovjednika, praćenjem aktivnosti propovijedanja i vođenjem evidencija osoba koje ne žele da ih propovjednici posjećuju) može smatrati nadzornikom obrade osobnih podataka u pogledu te aktivnosti njezinih članova, iako vjerska zajednica tvrdi da samo pojedini propovjednici imaju pristup pohranjenim informacijama? 4. Treba li navedeni članak 2. točku (d) Direktive [95/46] tumačiti na način da se vjerska zajednica može smatrati nadzornikom samo ako poduzima ostale specifične mjere, poput davanja naredbi ili pisanih uputa kojima upravlja prikupljanjem podataka ili je dovoljno to da vjerska zajednica faktično upravlja aktivnošću svojih članova? […]”
30.

Ideja na kojoj se temelji to pravilo jest da, iako države članice mogu predvidjeti načine korištenja prava na plaćeni godišnji odmor, uključujući i gubitak tog prava na kraju referentnog razdoblja ili razdoblja prijenosa, one to ipak mogu učiniti samo pod uvjetom da je radnik koji je izgubio pravo na plaćeni godišnji odmor uistinu imao mogućnost ostvariti pravo koje mu je dodijeljeno navedenom direktivom ( 15 ).
30.

Položaj Banka Mellat s obzirom na mjere ograničavanja koje se odnose na njega jest sljedeći: individualne mjere ograničavanja konačno su poništene jer je Sud odbio žalbu koju je podnijelo Vijeće, a što je dovelo do presude od 18. veljače 2016., Vijeće/Bank Mellat ( 32 ), te u svakom slučaju one više nisu, na temelju ZSAP‑a, utjecale na žalitelja od 16. siječnja 2016. U pogledu općeg sustava čiju zakonitost žalitelj ovdje nastoji osporiti, on se također prestao primjenjivati na Bank Mellat od 16. siječnja 2016. No, žalba je podnesena 2. kolovoza 2016. Međutim, kao što je gore navedeno, ne vjerujem da analiza pravnog interesa treba prestati u ovom stadiju razmatranja.
27.

Međutim, sud koji je uputio zahtjev u zahtjevu za prethodnu odluku izrazio je svoje sumnje o tome ima li trgovac nekretninama, kao što je to tužitelj – koji se prethodno nije raspitao o tome jesu li predmetne transakcije oporezive PDV‑om, koji se nije registrirao kao porezni obveznik, iako je to bio obvezan učiniti na temelju zakona koji je u to vrijeme bio na snazi od 1. kolovoza 2006., i koji nije vodio računovodstvenu evidenciju koja se traži od poreznih obveznika – pravo na odbitak PDV‑a u odnosu na sredstva uložena u izgradnju objekata u situaciji u kojoj su, iako su ti objekti izgrađeni i predani u posjed kupcima, popratni dokumenti koji su u tužiteljevu posjedu (među ostalim, računi, s obzirom na to da izdavanje računa fizičkim osobama tada još nije bilo obvezno) nečitljivi i nedostatni za potrebe utvrđivanja opsega prava na odbitak.
37.

Izmjena uvedena Drugom direktivom Vijeća usvojena je nakon odluke Suda u predmetu Hillenius ( 14 ). Tužitelj u tom predmetu bila je općina Hillegom, u Nizozemskoj. Ona je položila novac u nizozemskoj banci koja je kasnije proglašena insolventnom. Tužitelj je zatražio i ishodovao nalog o privremenom ispitivanju svjedoka, što je postupak koji je prema nizozemskom pravu bio dostupan prije pokretanja postupka o meritumu. Tuženik, C. Hillenius, radio je za De Nederlandsche Bank (nizozemska središnja banka), koja je bila nadzorno tijelo u smislu Prve direktive Vijeća. On je bio jedan od svjedoka pozvanih da pruže dokaze o insolventnosti. Svrha postavljenih mu pitanja bila je potkrijepiti tužiteljevo uvjerenje da središnja banka nije pravilno nadzirala djelatnosti subjekta u stečaju. Na neka je pitanja, s obzirom na to da su se odnosila na način na koji je nizozemska središnja banka vršila nadzor, odbio odgovoriti pozivajući se na bankarsku tajnu.
130.

Kao prvo, postoji mnogo tekstualnih i sistemskih razloga za to da se Pravilnik o osoblju u materijalnom smislu primjenjuje na postupak zapošljavanja. Pravilnik o osoblju sadržava (čitavo) poglavlje naslovljeno „Zapošljavanje”, to jest poglavlje 1. glave III., koje se sastoji od članaka 27. do 34. To se poglavlje ne odnosi samo na završnu fazu postupka zapošljavanja, to jest na upravni postupak imenovanja dužnosnika na određeno radno mjesto u instituciji, nego i predviđa, u članku 30., da tijelo za imenovanje za svaki natječaj mora imenovati povjerenstvo za odabir. Nadalje, Prilog III. Pravilniku o osoblju naslovljen je „Natječaji” te sadržava opsežan skup pravila o tom pitanju. Među njima su pravila o određivanju tijela odgovornog za sastavljanje obavijesti o natječaju, sadržaju obavijesti o natječaju ili obvezi objave obavijesti o natječaju u Službenom listu (članak 1.); pravila o obvezama koje kandidati moraju ispuniti da bi podnijeli prijavu (članak 2.); pravila o sastavu povjerenstava za odabir (članak 3.); pravila o postupku koji povjerenstva za odabir moraju slijediti prilikom sastavljanja popisa prikladnih kandidata (članak 5.) i tako dalje.
15.

Nadzor telekomunikacija uređen je člancima 1. do 3., 6. i 12. do 18. Zakona za specialnite razuznavatelni sredstva (u daljnjem tekstu: Zakon o posebnim istražnim metodama ili ZSRS) i člancima 172. do 177. Zakona o kaznenom postupku. Kako je objasnio sud koji je uputio zahtjev, nadzor se može provesti i prije (prethodna istraga) i nakon pokretanja kaznenog postupka. U prvom slučaju, tijelo unutar Ministerstva na vatrešnite raboti (Ministarstvo unutarnjih poslova) podnosi zahtjev za njegovu provedbu (u predmetnom je slučaju to učinio Direktor na Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost (ravnatelj Opće uprave za suzbijanje organiziranog kriminala)). Na tom se zahtjevu mora navesti osoba (ili telefonski priključak) koju treba nadzirati kao i kazneno djelo koje se istražuje.
13.

Opći sud utvrdio je u točkama 81. do 92. pobijane presude da se sporna uredba osobno odnosi na društvo Marquis Energy te je u točkama 93. do 106. navedene presude odbio elemente u suprotnom smislu koje su istaknuli Vijeće i Komisija, kao i druge prigovore tih institucija u pogledu dopuštenosti tužbe koji su ispitani u točkama 107. do 118. pobijane presude.
176.

Ne opovrgavam da su pragovi u pogledu osnovnih vrijednosti u postmenopauzi prima facie neophodan element kako bi se ocijenilo može li do sustavnih učinaka koji konačno dovode do izloženosti rizicima koji su slični rizicima povezanima sa zamjenskim hormonskim terapijama doći nakon primjene proizvoda na bazi estradiola. Uostalom, to proizlazi iz navođenja znanstvenih mišljenja CHMP‑a u točki 151. pobijane presude, prema kojem se „sustavni učinci mogu očekivati s obzirom na to da se razine estradiola povećavaju iznad razina u postmenopauzi”. Ipak, smatram da se može utvrditi da se ta uzročna veza odnosi na odnos između sustavnih učinaka i povećanja razine estradiola iznad pragova u pogledu osnovnih vrijednosti u postmenopauzi koje je upotrijebio CHMP. Drugim riječima, pod pretpostavkom da, zbog upotrebe pragova koje su utvrdili žalitelji, koji su viši od onih koje je upotrijebio CHMP, povećanje razine estradiola ne dovodi do prekoračivanja tih pragova, načelno se ne bi moglo isključiti da se također javljaju sustavni učinci.
124.

U ovom slučaju, žalbeni razlozi koji se odnose na povredu načela dobre uprave, pogrešku koja se tiče prava u vezi s izostankom djelomične registracije i povredu načela jednakog postupanja, temelje se na činjeničnim i pravnim pitanjima koja su istaknuta tijekom ovog žalbenog postupka, a koja se odnose na EGI „Minority SafePack - one million signatures for diversity in Europe” (u daljnjem tekstu: EGI Minority SafePack) u svrhu zaštite nacionalnih i jezičnih manjina i donošenja pravila na razini Unije kako bi se očuvala jezična i kulturna raznolikost Unije, kao i EGI naslovljen „Let us reduce the wage and economic differences that tear the EU apart!” koji je djelomično registriran Odlukom Komisije (EU) 2017/877 od 16. svibnja 2017. o predloženoj građanskoj incijativi pod nazivom „Smanjimo razlike u plaćama i ekonomskom stanju koje razaraju EU!” ( 56 )
19.

Budući da je glede Lundbecka Komisija smatrala da je šest sporazuma dovelo do četiri zasebne povrede, ona mu je izrekla četiri zasebne novčane kazne. Novčana kazna izrečena društvu Lundbeck A/S u ukupnom iznosu od 93766000 eura, od čega je za 5306000 eura solidarno odgovaralo s društvom Lundbeck Ltd, bila je sastavljena od sljedećih iznosa: – 19893000 eura, od čega je za 5306000 eura solidarno odgovaralo s društvom Lundbeck Ltd, za dva sporazuma sklopljena s Merck (GUK)-om, za koje se smatralo da predstavljaju jedinstvenu i trajnu povredu koja je trajala od 24. siječnja 2002. do 1. studenoga 2003.; – 12951000 eura za dva sporazuma sklopljena s Arrowom za koje se smatralo da predstavljaju jedinstvenu i trajnu povredu koja je trajala od 24. siječnja 2002. do 20. listopada 2003.; – 31968000 eura za sporazum sklopljen s Alpharmom za koji se smatralo da predstavlja povredu koja je trajala od 22. veljače 2002. do 30. lipnja 2003., – i 28954000 eura za sporazum sklopljen s Ranbaxyjem za koji se smatralo da predstavlja povredu koja je trajala od 16. lipnja 2002. do 31. prosinca 2003. ( 21 ).
56.

Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud treba li Uredbu br. 665/2013 tumačiti na način da joj se protivi to da se oznaci energetske učinkovitosti prilože dodatne oznake na kojima se ponavljaju informacije sadržane na prvonavedenoj oznaci. U okolnostima u glavnom predmetu, to se pitanje odnosi na više simbola koje je upotrijebio BSH, iako nisu predviđeni tom uredbom, odnosno zelenu oznaku pod nazivom „Energy A”, narančastu oznaku pod nazivom „AAAA Best rated: A in all classes” i crnu oznaku koja prikazuje tepih s natpisom „class A Performance” ( 15 ).
24.

Tužitelji u glavnom postupku žalili su se na rješenja o djelomičnom opozivu pred Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (Savezni ured za gospodarstvo i kontrolu izvoza; u daljnjem tekstu: BAFA). Budući da nisu dobili izričit odgovor na svoj prigovor, oni su 26. ožujka 2015. podnijeli tužbu pred Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Upravni sud u Frankfurtu na Majni, Njemačka), sudom koji postavlja sljedeće prethodno pitanje o ocjeni valjanosti: „Povrjeđuje li se Odlukom Komisije od 25. studenoga 2014. (Commission Decision of 25.11.2014 on the aid scheme SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) (implemented by Germany for the support of renewable electricity and of energy-intensive users), C(2014)8786 final) Ugovor o funkcioniranju Europske unije time što Komisija ograničenje EEG doplatka kvalificira kao potporu u smislu članka 107. UFEU-a?”
20.

Madbidova platforma za dražbe ima također i takozvanu opciju Buy Now (u daljnjem tekstu: opcija Buy Now). Ova opcija omogućuje korisnicima da kupe tijekom trajanja dražbe robu identičnu onoj za koju daju ponude u dražbi. Cijena takve robe (u daljnjem tekstu: početna cijena Buy Now) je umanjena za vrijednost kredita koji je korisnik koristio dajući ponude u toj dražbi. Primjerice, ako korisnik koristi kredite u vrijednosti od 100 GBP dajući ponude za iPod, stiskanjem gumba Buy Now korisnik može kupiti iPod direktno plaćanjem 100 GBP manje od početne cijene Buy Now. U gotovo svim slučajevima početna cijena Buy Now je jednaka preporučenoj maloprodajnoj cijeni ( 7 ). Stoga opcija Buy Now omogućuje korisnicima kupnju robe po cijeni nižoj od preporučene maloprodajne cijene. Korisnik koji kupi robu opcijom Buy Now ne može davati daljnje ponude za vrijeme te dražbe.
41.

Naime, sud koji je uputio zahtjev smatra da se valjanost tih odredbi može dovesti u pitanje s aspekta zaštite potrošača. U tom pogledu ističe da iako članak 1535. Građanskog zakonika predviđa pravo otkupa, on to pravo ipak ograničava na takozvane „sporne” tražbine, to jest one koje su osporene u pogledu merituma u okviru deklaratornog postupka. Tako taj članak ne predviđa mogućnost za dužnika da se pozove na takvo pravo u okviru postupka ovrhe tražbine, kao što je glavni postupak, ili u okviru izvansudskog ustupa, što prema stajalištu suda koji je uputio zahtjev ne jamči dostatnu zaštitu interesa potrošača. Taj sud smatra da takva zaštita nije osigurana ni člancima 17. i 540. Zakonika o građanskom postupku kojima je uređeno stupanje cesionara na mjesto cedenta u sudskim postupcima, osobito s obzirom na to da se u tim odredbama ne spominje pravo otkupa predviđeno u članku 1535. Građanskog zakonika.
47.

Kao prvo, dotično nacionalno zakonodavstvo, kako ga tumače talijanski sudovi, podrazumijeva da sektorske studije samo pružaju indicije mogućih nepravilnosti u prijavama poreznog obveznika. Stoga, znatno odstupanje od rezultata tih studija ne dovodi automatski do nepovoljne odluke nadležnih tijela. Ta provjera samo može dovesti do pokretanja kontradiktornog postupka u cilju utvrđivanja stvarne ekonomske situacije poreznog obveznika. Ispitivanje i „ispravak” tih rezultata s obzirom na elemente koje je podnio porezni obveznik jest ono što omogućuje poreznim tijelima da utvrde je li, u određenom slučaju, došlo do utaje ili izbjegavanja plaćanja poreza te da odrede iznos koji treba platiti. Što je još važnije, sudjelovanje predmetnog poreznog obveznika u upravnom postupku – za što mu treba dati dovoljno vremena da bi mogao pripremiti obranu – jest prema nacionalnoj sudskoj praksi bitna postupovna pretpostavka za zakonitost procjene poreznog ureda ( 19 ).
17.

U skladu s time, europski su se proizvođači vozila u okviru procesa međunarodne normalizacije iz 2009. sporazumjeli da će upotrebljavati rashladnu tekućinu s oznakom R1234yf (u daljnjem tekstu: rashladna tekućina R1234yf). Opskrba navedenom rashladnom tekućinom zbog uništenja mjesta proizvodnje uzrokovanog cunamijem u Fukushimi prekinuta je 2012., a to je dovelo do problema u učinkovitoj provedbi odredbi Direktive o sustavima za klimatizaciju. Kao odgovor na taj događaj, Komisija je, nakon što su nacionalne vlasti zatražile pojašnjenja o tome, donijela komunikaciju kojom je obavijestila države članice da neće pokretati nikakav postupak zbog neispunjenja obveza u slučaju nesukladnosti vozila s odredbama Direktive barem do trenutka u kojem rashladna tekućina R1234yf ne bude ponovno dostupna, ističući također da takvo nepostupanje ni u kojem slučaju neće trajati dulje od 31. prosinca 2012. ( 4 ). To znači da proizvođači nakon tog datuma nisu više mogli upotrebljavati rashladnu tekućinu kojom su se do tog trenutka koristili, to jest onu s oznakom R134a (u daljnjem tekstu: rashladna tekućina R134a), čiji je potencijal globalnog zagrijavanja bio znatno iznad granice koju je postavila Direktiva o sustavima za klimatizaciju ( 5 ).
1.

Svojim žalbama u predmetima C‑622/16 P odnosno C‑623/16 P Scuola Elementare Maria Montessori Srl i Europska komisija traže ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2016., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija (T‑220/13, neobjavljena, EU:T:2016:484), u kojoj je Opći sud odbio kao neosnovanu tužbu koju je podnijela Scuola Elementare Maria Montessori radi poništenja Odluke Komisije 2013/284/EU od 19. prosinca 2012. o državnoj potpori S. A. 20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)), Program koji se odnosi na oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine koje nekomercijalni subjekti koriste u posebne svrhe koji provodi Italija ( 2 ) (u daljnjem tekstu: sporna odluka). U svojoj žalbi u predmetu C‑624/16 P Komisija traži i da se ukine presuda Općeg suda od 15. rujna 2016., Ferracci/Komisija (T‑219/13, EU:T:2016:485), kojom je Opći sud odbio kao neosnovanu tužbu Pietra Ferraccija kojom je tražio poništenje iste odluke.
12.

Saras Energía, S.A., španjolsko trgovačko društvo koje djeluje u energetskom sektoru, osporava odluku IET/289/2015 pred Tribunalom Supremo, španjolskim Vrhovnim sudom. U okviru tog postupka to društvo tvrdi da je ta odluka dvojako protivna navedenoj Direktivi o energetskoj učinkovitosti, i to, kao prvo, s obzirom na to da se njome nameće da se obveza uštede ispunjava uplatom doprinosa u fond za energetsku učinkovitost, a da to nije moguće uspostavljanjem mjera uštede, i, kao drugo, s obzirom na to da je ta obveza nametnuta samo poduzećima za prodaju plina i električne energije te trgovcima na veliko naftnim derivatima i ukapljenim naftnim plinom, a ne distributerima plina i električne energije te trgovcima na malo naftnim derivatima i ukapljenim naftnim plinom.
32.

Ideja na kojoj se temelji to pravilo jest da, iako države članice mogu predvidjeti načine ostvarivanja prava na plaćeni godišnji odmor, uključujući i gubitak tog prava na kraju referentnog razdoblja ili razdoblja prijenosa, one to ipak mogu učiniti samo pod uvjetom da je radnik koji je izgubio pravo na plaćeni godišnji odmor uistinu imao mogućnost ostvariti pravo koje mu je dodijeljeno navedenom direktivom ( 16 ).
43.

Koliko mi je poznato, Sud do sada nije nikad konkretno odlučio o opsegu obveze privremene odgode iz članka 7. stavka 1. Uredbe br. 139/2004 te stoga ni o Komisijinim ovlastima nadzora njezina poštovanja. To je važno istaknuti s obzirom na to da novčane kazne koje Komisija odnedavno izriče nipošto nisu beznačajne ( 14 ). Čini se da je taj nedostatak sudskog nadzora omogućio Komisiji da svoje regulatorne aktivnosti nenadgledano nastavi. Ona u ovom predmetu također predlaže da se ne utvrde nikakvi kriteriji koji bi ograničili njezine nadzorne ovlasti.
53.

To je tim više slučaj jer je Opći sud u točkama 18. do 23. izričito naveo da je tužitelj prema svojem shvaćanju tužbu podnio protiv Komisijina, a ne INEA‑ina akta, kojim je o prvome samo obaviješten. U tom pogledu valja također navesti da je Opći sud u točkama 32. do 36. izričito ocijenio i utvrdio da Komisijina odluka, na koju se odnosi poruka elektroničke pošte od 17. srpnja 2015., još nije konačna. Time se Opći sud doveo u proturječje sa svojim tumačenjem predmeta tužbe.
79.

Shodno tomu, iz tih nacionalnih odredbi proizlazi da ministar ima ključnu ulogu u imenovanju i razrješenju članova PKBWK‑a. On imenuje sve stalne članove, a ad hoc članove se izabire s popisa koji on utvrđuje. Nevažan je navod Republike Poljske da popis ad hoc članova u praksi zapravo sastavlja ravnatelj PKBWK‑a. Iako u praksi to možda i jest tako, člankom 28.a stavkom 4. Zakona o željezničkom prijevozu ipak je jasno predviđeno da ministar sastavlja popis. Činjenica da zamjenika ravnatelja, tajnika i „redovne” članove PKBWK‑a imenuje ministar na zahtjev ili prijedlog ravnatelja ne ograničava znatno diskrecijsko pravo ministra, s obzirom na to da ministar imenuje samog ravnatelja i može ga razriješiti.
23.

Točno je da bi te mjere utjecale i na vrste koje nisu predmet ribolova te, općenitije, na čitav ekosustav odnosnih područja. Međutim, to nije dovoljno da bi se smatralo da ne spadaju u okvir ZRP‑a. U tom je pogledu dovoljno istaknuti da životinjske vrste – uključujući morske vrste koje su predmet ribolova – mogu živjeti, razmnožavati se i napredovati samo ako je njihov ekosustav dostatno očuvan. Svaka značajna promjena živih i/ili neživih dijelova morskog ekosustava može utjecati na riblje stokove u tim područjima. To je razlog zbog kojeg se Uredbom br. 1380/2013 namjerava provesti pristup upravljanja ribarstvom temeljen na ekosustavu kako bi se osiguralo da negativni učinci ribolovnih aktivnosti na morski ekosustav budu minimalni i izbjeglo, koliko je to moguće, degradaciju morskog okoliša ( 10 ).
3.

Mora li porezna uprava nadležna za platitelja predujma istome naknaditi pretporez ako on od primatelja predujma ne može povratiti predujam? Ako je odgovor potvrdan, mora li do toga doći u postupku utvrđivanja poreza ili je za to dovoljan poseban postupak na osnovi pravičnosti?”
58.

Kao drugo, valja podsjetiti i na to da, ako vlasnik postojećeg odobrenja za sredstvo za zaštitu bilja koje sadržava metalaksil u tom roku ne uspije utvrditi da ispunjava uvjete iz članka 3. stavka 1. Direktive 2010/28, osobito da raspolaže ili ima pristup dokumentaciji iz Priloga II., to bi dovelo do izmijene ili povlačenja tog odobrenja. Kad bi države članice mogle produljiti rok od 31. prosinca 2010., to bi u cijeloj Uniji ozbiljno ugrozilo jedinstveni okvir utvrđen tom odredbom Direktive 2010/28 koja uključuje uvjete pod kojima države članice izmjenjuju ili povlače odobrenja za sredstva za zaštitu bilja koja sadržavaju metalaksil kao i obveze propisane vlasnicima tih odobrenja u pogledu dostave dokumentacije koja se odnosi na navedena sredstva.
65.

Iako je ova posljednja izjava jasna iz formulacije o posebnom mehanizmu u engleskoj verziji („[…] a patent […] for a medicinal product filed in a Member State at the time when […]”) ( 39 ), želio bih se još kratko osvrnuti na predmetni tekst s obzirom na to da originalna njemačka verzija nekih akata o pristupanju koju koristi sud koji je uputio zahtjev nije koristila pojam „prijava”, nego „registracija”. Ako je odlučujuć trenutak registracije a ne datum prijave, to može sugerirati da promjene u zakonodavstvu novih država članica koje stupaju na snagu nakon podnošenja prijave u staroj državi članici, ali prije nego što je patent tamo registriran, mogu biti relevantne i stvoriti obvezu nositelja patenta da koristi te nove zakone. Pod tom pretpostavkom, propuštanje korištenja te mogućnosti moglo bi isključiti pozivanje nositelja patenta na posebni mehanizam.
4.

U ovom ću mišljenju objasniti razloge zbog kojih smatram da na to pitanje valja odgovoriti potvrdno i da, u takvoj situaciji, članci 70. do 72. Uredbe br. 1122/2009, u vezi s člancima 23. i 24. Uredbe br. 73/2009, ne samo da omogućuju zbrajanje tih umanjenja, već se njima to zbrajanje i nalaže.
60.

To je podržano, kako je to istaknula grčka vlada, argumentom a contrario, presudom u predmetu L, u kojoj je Sud ustvrdio da se članak 12. stavak 3. točka (b) Uredbe Bruxelles II.a mora tumačiti na način da nadležnost nije prihvaćena kada tuženik, već u svojem prvom podnesku u predmetnom postupku, ospori prorogaciju nadležnosti suda čija je nadležnost u pitanju ( 24 ). Sud u tom slučaju nije ograničio svoju ocjenu na trenutak kada je pred sudom pokrenut postupak kako je to definirano člankom 16. Uredbe Bruxelles II.a, to jest „trenutak u kojemu je pismeno kojim se pokreće postupak…[bilo] predano sudu”, već je također razmotrio ponašanje druge stranke tri i pet dana kasnije ( 25 ).