Predmet C‑272/15

Swiss International Air Lines AG

protiv

The Secretary of State for Energy and Climate Change

i

Environment Agency

(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2003/87/EZ – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Obveza predaje emisijskih jedinica za letove između država članica Unije i većine trećih zemalja – Odluka br. 377/2013/EU – Članak 1. – Privremeno odstupanje – Isključenje letova prema zračnim lukama u Švicarskoj i iz njih – Razlika u postupanju s trećim zemljama – Opće načelo jednakog postupanja – Neprimjenjivost”

Sažetak – Presuda Suda (četvrto vijeće) od 21. prosinca 2016.

Okoliš – Onečišćenje zraka – Direktiva 2003/87 – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Obveza predaje emisijskih jedinica za letove između država članica Unije i većine trećih zemalja – Privremeno odstupanje – Razlika u postupanju s trećim zemljama – Dopuštenost – Načelo jednakog postupanja – Neprimjenjivost

(Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća 2003/87, kako je izmijenjena Direktivom 2008/101, čl. 12. st. 2.a i čl. 16.; Odluka Europskog parlamenta i Vijeća br. 377/2013, čl. 1.)

Ispitivanjem, u odnosu na načelo jednakog postupanja, Odluke br. 377/2013 o privremenom odstupanju od Direktive 2003/87 o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice nije utvrđen nijedan element koji bi utjecao na valjanost te odluke s obzirom na to da se privremeno odstupanje, koje njezin članak 1. predviđa, od zahtjeva koji proizlaze iz članka 12. stavka 2.a i članka 16. Direktive 2003/87, kako je izmijenjena Direktivom 2008/101, što se tiče predaje emisijskih jedinica stakleničkih plinova za letove obavljene tijekom 2012. između država članica Unije i većine trećih zemalja, ne primjenjuje osobito na letove prema zračnim lukama u Švicarskoj i iz njih.

Naime, Odluka br. 377/2013 dio je mjera donesenih u okviru ovlasti Unije u području vanjskih odnosa. Vanjski odnosi vode se pomoću širokog raspona mjera koje nisu ograničene na mjere poduzete u odnosu na sve treće zemlje pa se tako mogu ticati jedne treće zemlje ili više njih.

Institucije i tijela Unije u vođenju vanjskih odnosa raspolažu širokim manevarskim prostorom pri političkom odlučivanju. Budući da vođenje vanjskih odnosa nužno podrazumijeva političke odabire, Unija dakle mora imati mogućnost političkog odlučivanja i, u odnosu na ciljeve koje želi postići, praviti razliku između trećih zemalja a da pritom nije dužna jednako postupati prema svim tim državama. Ostvarivanje isključivih prava vanjske politike institucija i tijela Unije može prema tome imati za posljedicu da se prema jednoj trećoj zemlji različito postupa nego prema ostalim trećim zemljama.

Pravo Unije ne sadržava nikakvu izričitu obvezu Unije da prema svim trećim zemljama postupa jednako. Budući da međunarodno javno pravo ne uključuje opće načelo jednakog postupanja s trećim zemljama, primjena načela jednakog postupanja prema trećim zemljama jednostrano bi ograničila mogućnosti djelovanja Unije na međunarodnoj razini. Slijedom toga, ne može se smatrati da je Unija mogla prihvatiti takav zahtjev, osim ako bi jednako postupanje prema trećim zemljama bilo izričito predviđeno Ugovorima.

Tako u Ugovoru o FEU‑u ne postoji opće načelo koje bi Uniju obvezivalo da u vanjskim odnosima u svim pogledima jednako postupa prema različitim trećim zemljama i gospodarski subjekti se u svakom slučaju ne mogu pozivati na postojanje takvog načela. Prema tome, razlika u postupanju s trećim zemljama u okviru vanjskih odnosa Unije uspostavljena u članku 1. Odluke br. 377/2013 nije obuhvaćena načelom jednakog postupanja.

(t. 22.‑26., 35., 37. i izreka)