Privremena verzija

PRESUDA OPĆEG SUDA (četvrto prošireno vijeće)

30. ožujka 2022.( )

„Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište zračnog prijevoza tereta – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma između Zajednice i Švicarske o zračnom prometu – Usklađivanje elemenata cijene za usluge zračnog prijevoza tereta (dodatna naknada za gorivo, dodatna naknada za sigurnost, plaćanje provizije za dodatne naknade) – Razmjena informacija – Komisijina teritorijalna nadležnost – Članak 266. UFEU-a – Zastara – Prava obrane – Nediskriminacija – Jedinstvena i trajna povreda – Iznos novčane kazne – Vrijednost prihoda od prodaje – Težina povrede – Dodatni iznos – Olakotne okolnosti – Protutržišno ponašanje koje potiču tijela javne vlasti – Znatno ograničeno sudjelovanje – Proporcionalnost – Neograničena nadležnost”

U predmetu T-340/17,

Japan Airlines Co. Ltd, sa sjedištem u Tokiju (Japan), koji zastupaju J.-F. Bellis i K. Van Hove, odvjetnici, i R. Burton, solicitor,

tužitelj,

protiv

Europske komisije, koju zastupaju A. Dawes, G. Koleva i C. Urraca Caviedes, u svojstvu agenata, uz asistenciju J. Holmesa, QC,

tuženika,

povodom zahtjeva na temelju članka 263. UFEU-a kojim se traži poništenje Odluke Komisije C(2017) 1742 final od 17. ožujka 2017. u vezi s postupkom u skladu s člankom 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, člankom 53. Sporazuma o EGP-u i člankom 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (Predmet AT.39258 – Zračni prijevoz tereta), u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja i, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koja mu je izrečena,

OPĆI SUD (četvrto prošireno vijeće),

u sastavu: H. Kanninen (izvjestitelj), predsjednik, J. Schwarcz, C. Iliopoulos, D. Spielmann i I. Reine, suci,

tajnik: L. Ramette, administrator,

uzimajući u obzir pisani postupak i nakon rasprave održane 3. srpnja 2019.,

donosi sljedeću

Presudu

I. Okolnosti spora

1 Tužitelj, društvo Japan Airlines Co. Ltd, ranije Japan Airlines International Co. Ltd, zračni je prijevoznik. U vrijeme nastanka činjenica, tužitelj je bio društvo kći društva Japan Airlines Corp., koje je preuzeo i čiji je pravni sljednik. Posluje na tržištu usluga zračnog prijevoza tereta (u daljnjem tekstu: teret) posredstvom jedne od svojih podružnica, nazvane JAL Cargo.

2 U sektoru prijevoza tereta, zračni prijevoznici terete prevoze zračnim putem (u daljnjem tekstu: prijevoznici). Prijevoznici načelno pružaju usluge prijevoza tereta špediterima, koji u ime otpremnika organiziraju prijevoz tih tereta. Suprotno tomu, ti špediteri prijevoznicima plaćaju cijenu koja se sastoji, s jedne strane, od cijena koje su izračunane po kilogramu i koje su dogovorene za dulje razdoblje (načelno za jednu sezonu, odnosno šest mjeseci), ili za precizno određeno razdoblje i, s druge strane, od različitih dodatnih naknada čiji je cilj pokriti određene troškove.

3 Razlikuju se četiri vrste prijevoznika: kao prvo, oni koji upravljaju isključivo teretnim zrakoplovima; kao drugo, oni na čijim je putničkim letovima dio trupa zrakoplova namijenjen za prijevoz robe; kao treće, oni koji istodobno imaju teretne zrakoplove i prostor namijenjen za teret u trupu putničkih zrakoplova (hibridni zračni prijevoznici) i, kao četvrto, integratori, koji imaju teretne zrakoplove kojima istodobno pružaju integrirane usluge brze dostave i opće usluge prijevoza tereta.

4 Budući da nijedan prijevoznik ne može dovoljno učestalo opsluživati sva glavna odredišta tereta u svijetu, prijevoznici su međusobno sklopili sporazume kako bi povećali pokrivenost mreže ili poboljšali svoje vozne redove, uključujući u okviru širih trgovačkih alijansi među prijevoznicima. U vrijeme nastanka činjenica te alijanse uključivale su, među ostalim, alijansu WOW koju su potpisali Deutsche Lufthansa AG (u daljnjem tekstu: Lufthansa), SAS Cargo Group A/S (u daljnjem tekstu: SAS Cargo), Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (u daljnjem tekstu: SAC) i tužitelj.

A. Upravni postupak

5 Komisija Europskih zajednica zaprimila je 7. prosinca 2005. zahtjev za imunitet na temelju svoje Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2002., C 45, str. 3.) koji su podnijeli društvo Lufthansa i njegova društva kćeri Lufthansa Cargo AG i Swiss International Air Lines AG (u daljnjem tekstu: Swiss). Prema navodima u tom zahtjevu, nekoliko prijevoznika ostvarivalo je učestale protutržišne kontakte koji su se, među ostalim, odnosili na:

– dodatnu naknadu za gorivo (u daljnjem tekstu: DNG), koja je uvedena zbog povećanja cijena goriva;

– dodatnu naknadu za sigurnost (u daljnjem tekstu: DNS), koja je uvedena zbog troškova određenih mjera sigurnosti koje su bile uvedene nakon terorističkih napada 11. rujna 2001.

6 Komisija je 14. i 15. veljače 2006. provela nenajavljene pretrage u prostorijama nekoliko prijevoznika u skladu s člankom 20. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU-a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).

7 Nakon tih pretraga nekoliko je prijevoznika, među kojima i tužitelj, podnijelo zahtjev na temelju Obavijesti iz 2002. navedene u točki 5. ove presude.

8 Komisija je 19. prosinca 2007., nakon što je poslala nekoliko zahtjeva za pružanje informacija, uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku 27-orici prijevoznika, među kojima je tužitelj (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku). Navela je da su ti prijevoznici povrijedili članak 101. UFEU-a, članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) i članak 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (u daljnjem tekstu: Sporazum EZ – Švicarska o zračnom prometu) sudjelovanjem u zabranjenom sporazumu koji se osobito odnosi na DNG, DNS i odbijanje plaćanja provizije za dodatne naknade (u daljnjem tekstu: odbijanje plaćanja provizije).

9 Kao odgovor na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku njezini su adresati podnijeli pisana očitovanja.

10 Saslušanje je održano od 30. lipnja do 4. srpnja 2008.

B. Odluka od 9. studenoga 2010.

11 Komisija je 9. studenoga 2010. donijela Odluku C(2010) 7694 final u vezi s postupkom u skladu s člankom 101. UFEU-a, člankom 53. Sporazuma o EGP-u i člankom 8. Sporazuma [EZ – Švicarska o zračnom prometu] (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: Odluka od 9. studenoga 2010.). Ta je odluka upućena 21 prijevozniku (u daljnjem tekstu: prijevoznici inkriminirani Odlukom od 9. studenoga 2010.), a to su:

– Air Canada;

– Air France-KLM (u daljnjem tekstu: AF-KLM);

– Société Air France (u daljnjem tekstu: AF);

– Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (u daljnjem tekstu: KLM);

– British Airways plc;

– Cargolux Airlines International SA (u daljnjem tekstu: Cargolux);

– Cathay Pacific Airways Ltd (u daljnjem tekstu: CPA);

– Japan Airlines Corp.;

– tužitelj;

– Lan Airlines SA (u daljnjem tekstu: Lan);

– Lan Cargo SA;

– Lufthansa Cargo;

– Lufthansa;

– Swiss;

– Martinair Holland NV (u daljnjem tekstu: Martinair);

– Qantas Airways Ltd (u daljnjem tekstu: Qantas);

– SAS AB;

– SAS Cargo;

– Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (u daljnjem tekstu: SAS Consortium);

– SAC;

– Singapore Airlines Ltd (u daljnjem tekstu: SIA).

12 Privremeni prigovori protiv drugih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku su povučeni (u daljnjem tekstu: neinkriminirani prijevoznici).

13 Odluka od 9. studenoga 2010. u svojem obrazloženju opisuje jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu, koja obuhvaća područje EGP-a i Švicarske, prema kojoj su prijevoznici inkriminirani Odlukom od 9. studenoga 2010. uskladili svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta.

14 Izreka Odluke od 9. studenoga 2010., u dijelu u kojem se odnosi na tužitelja, glasi kako slijedi:

„Članak 2.

Sljedeći poduzetnici povrijedili su članak 101. UFEU-a sudjelovanjem u povredi koja se istodobno sastojala od sporazuma i usklađenih djelovanja kojima su uskladili različite elemente cijene koja se naplaćuje za usluge prijevoza [tereta] na rutama između zračnih luka smještenih unutar Europske unije i zračnih luka smještenih izvan EGP-a, u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [Japan Airlines Corp.], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;

(i) [tužitelj], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;

[…]

Članak 3.

Sljedeći poduzetnici povrijedili su članak 53. Sporazuma o EGP-u sudjelovanjem u povredi koja se istodobno sastojala od sporazuma i usklađenih djelovanja kojima su uskladili različite elemente cijene koja se naplaćuje za usluge prijevoza [tereta] na rutama između zračnih luka smještenih u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u, ali koje nisu države članice i trećih zemalja, u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [Japan Airlines Corp.], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;

(i) [tužitelj], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;

[…]

Članak 5.

Sljedeće novčane kazne izriču se za povrede iz članaka 1. do 4. [Odluke od 9. studenoga 2010.]:

[…]

(h) [Japan Airlines Corp.] i [tužitelj] zajednički i solidarno: 35 700 000 eura;

[…]

Članak 6.

Poduzetnici iz članaka 1. do 4. moraju odmah prestati s povredama iz navedenih članaka, ako to još nisu učinili.

Moraju se ubuduće suzdržati od bilo kakvih radnji ili ponašanja iz članaka 1. do 4., kao i bilo kakve radnje ili ponašanja kojima se postiže isti ili sličan cilj ili učinak.”

C. Tužba protiv Odluke od 9. studenoga 2010. pred Općim sudom

15 Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 24. siječnja 2011. tužitelj je podnio tužbu za poništenje Odluke od 9. studenoga 2010. u dijelu u kojem se odnosi na njega, i podredno, za smanjenje iznosa novčane kazne koja je izrečena njemu samome i društvu Japan Airlines Corp. Tužbu protiv te odluke podnijeli su Općem sudu i ostali prijevoznici inkriminirani Odlukom od 9. studenoga 2010., osim Qantasa.

16 Opći je sud presudama od 16. prosinca 2015., Air Canada/Komisija (T-9/11, neobjavljena, EU:T:2015:994), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij/Komisija (T-28/11, neobjavljena, EU:T:2015:995), Japan Airlines/Komisija (T-36/11, neobjavljena, EU:T:2015:992), Cathay Pacific Airways/Komisija (T-38/11, neobjavljena, EU:T:2015:985), Cargolux Airlines/Komisija (T-39/11, neobjavljena, EU:T:2015:991), Latam Airlines Group i Lan Cargo/Komisija (T-40/11, neobjavljena, EU:T:2015:986), Singapore Airlines i Singapore Airlines Cargo Pte/Komisija (T-43/11, neobjavljena, EU:T:2015:989), Deutsche Lufthansa i dr./Komisija (T-46/11, neobjavljena, EU:T:2015:987), British Airways/Komisija (T-48/11, neobjavljena, EU:T:2015:988), SAS Cargo Group i dr./Komisija (T-56/11, neobjavljena, EU:T:2015:990), Air France-KLM/Komisija (T-62/11, neobjavljena, EU:T:2015:996), Air France/Komisija (T-63/11, neobjavljena, EU:T:2015:993) i Martinair Holland/Komisija (T-67/11, EU:T:2015:984) u cijelosti ili djelomično poništio Odluku od 9. studenoga 2010. u dijelu u kojem se odnosila na društva Air Canada, KLM, tužitelja i društva Japan Airlines Corp., CPA, Cargolux, Latam Airlines Group SA (prije Lan Airlines) i Lan Cargo, SAC i SIA, Lufthansa, Lufthansa Cargo i Swiss, British Airways, SAS Cargo, SAS Consortium i SAS, AF-KLM, AF i Martinair. Opći sud smatrao je da ta odluka nije dovoljno obrazložena

17 U tom je pogledu, kao prvo, Opći sud utvrdio da Odluka od 9. studenoga 2010. sadržava proturječnosti između obrazloženja i izreke. U obrazloženju te odluke opisana je jedna jedinstvena i trajna povreda koja se odnosi na sve rute koje obuhvaća zabranjeni sporazum i u kojoj su sudjelovali prijevoznici inkriminirani Odlukom od 9. studenoga 2010. Suprotno tomu, u izreci navedene odluke utvrđuju se četiri zasebne jedinstvene i trajne povrede ili jedna jedinstvena i trajna povreda za koju se odgovornost pripisuje samo prijevoznicima koji su, u odnosu na rute iz članaka 1. do 4. iste odluke, izravno sudjelovali u protupravnim ponašanjima iz svakog od navedenih članaka ili su imali saznanje o tajnom dogovoru o tim rutama te su prihvatili rizik koji je iz toga proizlazio. Naime, nijedno od tih dvaju tumačenja izreke predmetne odluke nije u skladu s njezinim obrazloženjem.

18 Stoga je Opći sud kao neusklađeno s obrazloženjem Odluke od 9. studenoga 2010. odbio alternativno tumačenje njezine izreke koje predlaže Komisija, a kojim se izostanak navođenja određenih prijevoznika inkriminiranih Odlukom od 9. studenoga 2010. u člancima 1., 3. i 4. pobijane odluke može pojasniti, a da pritom nije potrebno smatrati da se u tim člancima, činjenicom da navedeni prijevoznici nisu osiguravali rute obuhvaćene tim odredbama, utvrđuju zasebne jedinstvene i trajne povrede.

19 Kao drugo, Opći je sud smatrao da obrazloženje Odluke od 9. studenoga 2010. sadržava znatne unutarnje proturječnosti.

20 Kao treće, nakon što je istaknuo da nijedno od dvaju mogućih tumačenja izreke Odluke od 9. studenoga 2010. nije u skladu s njezinim obrazloženjem, Opći sud ispitao je, u okviru barem jednog od tih dvaju mogućih tumačenja, jesu li unutarnje proturječnosti u navedenoj odluci po prirodi takve da ugrožavaju tužiteljeva prava obrane i sprečavaju Opći sud u izvršavanju njegova nadzora. Što se tiče prvog tumačenja u kojem se navodi postojanje četiriju zasebnih jedinstvenih i trajnih povreda, kao prvo, presudio je da tužitelj nije bio u situaciji da razumije u kojoj mjeri dokazi izneseni u obrazloženju, koji su povezani s postojanjem jedinstvene i trajne povrede, mogu dokazati postojanje četiriju zasebnih povreda utvrđenih u izreci, niti je stoga bio u situaciji da može osporiti njihovu dostatnost. Kao drugo, presudio je da tužitelj ne može razumjeti logiku na temelju koje ga je Komisija smatrala odgovornim za povredu, uključujući za rute koje nisu osiguravane unutar raspona definiranog svakim člankom Odluke od 9. studenoga 2010.

D. Pobijana odluka

21 Nakon poništenja koje je proglasio Opći sud, Komisija je 20. svibnja 2016. prijevoznicima inkriminiranima Odlukom od 9. studenoga 2010., koji su protiv potonje odluke podnijeli tužbu Općem sudu, uputila dopis kojim ih je obavijestila da njezina Glavna uprava (GU) za tržišno natjecanje namjerava predložiti Općem sudu da donese novu odluku i zaključi da su oni sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu na svim rutama koje su navedene u toj odluci.

22 Adresati Komisijina dopisa koji je naveden u točki 21. ove presude pozvani su da u roku od jednog mjeseca iznesu svoje stajalište o prijedlogu GU-a za tržišno natjecanje Komisije. Svi su, uključujući i tužitelja, iskoristili tu mogućnost.

23 Komisija je 17. ožujka 2017. donijela Odluku C(2017) 1742 final u vezi s postupkom u skladu s člankom 101. UFEU-a, člankom 53. Sporazuma o EGP-u i člankom 8. Sporazuma [EZ – Švicarska o zračnom prometu] (Predmet AT.39258 – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Navedena je odluka upućena 19-orici prijevoznika (u daljnjem tekstu: inkriminirani prijevoznici), a to su:

– Air Canada;

– AF-KLM;

– AF;

– KLM;

– British Airways;

– Cargolux;

– CPA;

– tužitelj;

– Latam Airlines Group;

– Lan Cargo;

– Lufthansa Cargo;

– Lufthansa;

– Swiss;

– Martinair;

– SAS;

– SAS Cargo;

– SAS Consortium;

– SAC;

– SIA.

24 U pobijanoj se odluci ne uzimaju u obzir prigovori protiv ostalih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.

25 U obrazloženju pobijane odluke opisuje se jedinstvena i trajna povreda članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i članka 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu, kojom su inkriminirani prijevoznici uskladili svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta u cijelom svijetu posredstvom DNG-a, DNS-a i plaćanjem provizije za dodatne naknade.

26 Kao prvo, Komisija je u točki 4.1. pobijane odluke opisala „[o]snovna načela i [s]trukturu zabranjenog sporazuma”. U uvodnim izjavama 107. i 108. te odluke navela je da je istragom otkriven zabranjeni sporazum na svjetskoj razini koji se temelji na mreži dvostranih i višestranih kontakata koji su se održavali među konkurentima tijekom dugog razdoblja, a koji se odnosio na ponašanje koje su oni odlučili, predvidjeli ili namjeravali usvojiti u odnosu na različite elemente cijena za usluge prijevoza tereta, odnosno DNG, DNS i odbijanje plaćanja provizije. Naglasila je da je zajednički cilj te mreže kontakata bio uskladiti ponašanje konkurenata u području određivanja cijena ili smanjenja nesigurnosti u pogledu njihove cjenovne politike (u daljnjem tekstu: sporni zabranjeni sporazum).

27 U skladu s uvodnom izjavom 109. pobijane odluke, cilj usklađene primjene DNG-a bio je osigurati da prijevoznici iz cijeloga svijeta uvedu paušalnu dodatnu naknadu po kilogramu za sve predmetne pošiljke. Složena mreža uglavnom dvostranih kontakata uspostavljena je među prijevoznicima kako bi se uskladila i nadzirala primjena DNG-a, a o točnom datumu primjene često se odlučivalo, prema Komisijinu mišljenju, na lokalnoj razini, pri čemu bi glavni lokalni prijevoznik općenito preuzeo vodstvo, a ostali bi ga slijedili. Taj je usklađeni pristup proširen na DNS, kao i na odbijanje plaćanja provizije, tako da su oni postali neto dohodak za prijevoznike i predstavljali dodatnu mjeru kojom se navedene prijevoznike poticalo da slijede usklađivanje u pogledu dodatnih naknada.

28 U skladu s uvodnom izjavom 110. pobijane odluke, više rukovodstvo sjedišta nekoliko prijevoznika bilo je u izravnom kontaktu s konkurentima ili je o tim kontaktima bilo izravno obaviješteno. U slučaju dodatnih naknada, odgovorni zaposlenici sjedišta bili su u uzajamnom kontaktu kad je promjena iznosa dodatne naknade bila neizbježna. Prilikom kontakata na razini središnje uprave više je puta potvrđeno i odbijanje plaćanja provizije. Učestali kontakti održavali su se i na lokalnoj razini s ciljem, s jedne strane, boljeg izvršavanja uputa središnjih uprava i njihova prilagođavanja uvjetima lokalnog tržišta i, s druge strane, usklađivanja i provođenja lokalnih inicijativa. U potonjem slučaju sjedišta prijevoznika općenito su odobravala predloženo djelovanje ili su o njemu bila obaviještena.

29 U skladu s uvodnom izjavom 111. pobijane odluke, prijevoznici su stupali u kontakt jedni s drugima, bilateralno, u malim skupinama, ili, u određenim slučajevima, na velikim multilateralnim forumima. Lokalna udruženja predstavnika prijevoznika služila su, osobito u Hong Kongu i Švicarskoj, za raspravu o mjerama poboljšanja prinosa i usklađivanje dodatnih naknada. U te su svrhe služili i sastanci alijansi kao što je alijansa WOW.

30 Kao drugo, u točkama 4.3., 4.4. i 4.5. pobijane odluke Komisija je opisala kontakte koji se odnose na DNG, DNS i odbijanje plaćanja provizije (u daljnjem tekstu: sporni kontakti).

31 Stoga, kao prvo, u uvodnim izjavama 118. do 120. pobijane odluke Komisija je kontakte koji se odnose na DNG sažela kako slijedi:

„(118) Krajem 1999. i početkom 2000. uspostavljena je mreža dvostranih kontakata koja uključuje nekoliko zračnih prijevoznika čime se omogućuje da sudionici među svim članovima mreže dijele informacije o djelovanjima poduzetnika. Prijevoznici su redovito stupali u kontakt jedni s drugima kako bi raspravljali o svakom pitanju koje se odnosi na DNG, osobito o izmjenama mehanizma, promjenama iznosa DNG-a, dosljednoj primjeni mehanizma i situacija u kojima određeni zračni prijevoznici nisu slijedili sustav.

(119) Za provedbu DNG-ova na lokalnoj razini često se primjenjivao sustav kojim su najzastupljeniji zračni prijevoznici na određenim rutama ili u određenim zemljama najprije najavljivali promjenu, a potom su ih slijedili ostali […].

(120) Protutržišno usklađivanje koje se odnosi na DNG uglavnom se odvijalo u četirima kontekstima: u pogledu uvođenja DNG-a početkom 2000., ponovnim uvođenjem mehanizma DNG-a nakon poništenja mehanizma koji je predvidjelo [Međunarodno udruženje zračnih prijevoznika (IATA)], uvođenjem novih graničnih vrijednosti (pri čemu se povećava najveći iznos DNG-a) i osobito kad su se indeksi goriva približili pragu na kojem će se pokrenuti povećanje ili smanjenje DNG-a.”

32 Kao drugo, u uvodnoj izjavi 579. pobijane odluke Komisija je kontakte koji se odnose na DNS sažela kako slijedi:

„Nekoliko [inkriminiranih prijevoznika] raspravljalo je, među ostalim, o svojoj namjeri uvođenja DNS-a […]. Štoviše, raspravljali su i o iznosu dodatne naknade te o rasporedu uvođenja. Usto, [inkriminirani prijevoznici] razmijenili su ideje o opravdanju koje će dati svojim klijentima. Povremeni kontakti koji se odnose na provedbu DNG-a odvijali su se tijekom cijelog razdoblja od 2002. do 2006. Nezakonito usklađivanje odvijalo se istodobno na razini središnjih uprava i na lokalnoj razini.”

33 Kao treće, u uvodnoj izjavi 676. pobijane odluke Komisija je navela da su inkriminirani prijevoznici „nastavili odbijati plaćanje provizije na dodatne naknade i da [su] međusobno potvrdili svoju namjeru u tom području na temelju brojnih kontakata”.

34 Kao treće, u točki 4.6. pobijane odluke Komisija je provela ocjenu spornih kontakata. Ocjena kontakata prikupljenih protiv tužitelja navedena je u uvodnim izjavama 760. do 764. te odluke.

35 U uvodnoj izjavi 765. pobijane odluke Komisija je dodala da tužitelj ne osporava činjenice podnesene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.

36 Kao četvrto, u točki 5. pobijane odluke Komisija je na činjenice u ovom predmetu primijenila članak 101. UFEU-a, pri čemu je u bilješci 1289. te odluke pojasnila da iznesena razmatranja vrijede i za članak 53. Sporazuma o EGP-u i članak 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prijevozu. Stoga je, kao prvo, u uvodnoj izjavi 846. navedene odluke utvrdila da su inkriminirani prijevoznici uskladili svoje ponašanje ili utjecali na određivanje cijena, „što je u konačnici dovelo do određivanja cijene u odnosu na” DNG, DNS i plaćanje provizije za dodatne naknade. U uvodnoj izjavi 861. iste odluke Komisija je kvalificirala „opći sustav usklađivanja ponašanja pri određivanju cijena za usluge prijevoza tereta” za koji je njezina istraga pokazala da postoji „složena povreda koja se sastoji od različitih postupaka koji [bi se mogli] kvalificirati kao sporazum ili kao usklađeno djelovanje u okviru kojih [su] konkurenti svjesno nadomjestili stvarnu međusobnu suradnju za ugrožavanje tržišnog natjecanja”.

37 Kao drugo, u uvodnoj izjavi 869. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je „predmetno ponašanje predstavlja[alo] jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. UFEU-a”. Smatrala je stoga da su predmetni dogovori imali jedinstven protutržišni cilj kojim se narušava tržišno natjecanje u sektoru prijevoza tereta unutar EGP-a, uključujući kad se usklađivanje odvijalo na lokalnoj razini i kad je imalo lokalne varijacije (uvodne izjave 872. do 876.), kad se odnosilo na „[j]edinstven proizvod ili uslugu”, odnosno na „pružanje usluga prijevoza tereta […] i određivanje njihovih cijena” (uvodna izjava 877.), kad se odnosilo na iste poduzetnike (uvodna izjava 878.), kad je njegova priroda bila jedinstvena (uvodna izjava 879.) i kad se odnosilo na tri dijela, odnosno DNG, DNS i odbijanje plaćanja provizije, o kojima „se često tijekom istog kontakta zajednički raspravljalo s konkurentima” (uvodna izjava 880.).

38 U uvodnoj izjavi 881. pobijane odluke Komisija je dodala da je „većina stranaka”, među kojima i tužitelj, bila uključena u tri dijela jedinstvene povrede.

39 Kao treće, u uvodnoj izjavi 884. pobijane odluke Komisija je donijela zaključak o trajnoj prirodi predmetne povrede.

40 Kao četvrto, u uvodnim izjavama 885. do 890. pobijane odluke Komisija je ispitala relevantnost kontakata ostvarenih u trećim zemljama i kontakata koji su se odnosili na linije koje prijevoznici nisu nikad opsluživali ili koje nisu mogli zakonito opsluživati. Smatrala je da su u pogledu globalne prirode spornog zabranjenog sporazuma ti kontakti bili relevantni kako bi se utvrdilo postojanje jedinstvene i trajne povrede. Konkretno, s jedne strane, istaknula je da su dodatne naknade bile mjere opće primjene koje nisu bile specifične samo za jednu rutu, nego je njihov cilj bio da se primjenjuju na svim rutama na svjetskoj razini, uključujući rute s polazištem iz EGP-a i Švicarske i odredištem u njima. Navela je da je odbijanje plaćanja provizije također opće prirode. S druge strane, smatrala je da nijedna nesavladiva prepreka nije spriječila prijevoznike da pruže usluge prijevoza tereta na rutama koje nisu nikad opsluživali ili koje nisu mogli zakonito opsluživati, osobito zahvaljujući sporazumima koje su mogli međusobno sklopiti.

41 Kao peto, u uvodnoj izjavi 903. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je cilj spornog ponašanja da se ograniči tržišno natjecanje „barem unutar U[nije], u EGP-u i Švicarskoj”. U uvodnoj izjavi 917. te odluke u biti je dodala da stoga nije nužno da se u razmatranje uzmu „konkretni učinci” tog ponašanja.

42 Kao šesto, u uvodnim izjavama 922. do 971. pobijane odluke Komisija je razmatrala alijansu WOW. U uvodnoj izjavi 971. te odluke zaključila je sljedeće:

„S obzirom na sadržaj sporazuma o alijansi WOW i njegovu provedbu, Komisija smatra da se usklađivanje dodatnih naknada među članovima [alijanse] WOW odvilo izvan zakonitog okvira alijanse koji ga ne opravdava. Članovi su zapravo bili svjesni nezakonitosti takva usklađivanja. Usto, bili su svjesni da usklađivanje dodatnih naknada uključuje nekoliko [prijevoznika] koji nisu sudjelovali u [alijansi] WOW. Komisija stoga smatra da su dokazi koji se odnose na kontakte među članovima [alijanse] WOW […] dokaz njihova sudjelovanja u povredi članka 101. UFEU-a kako je opisana u ovoj odluci”.

43 Kao sedmo, u uvodnim izjavama 972. do 1021. pobijane odluke Komisija je ispitala propis sedam trećih zemalja za koji je nekoliko inkriminiranih prijevoznika tvrdilo da im nalaže usklađivanje dodatnih naknada, čime se sprečava primjena relevantnih pravila tržišnog natjecanja. Komisija je smatrala da ti prijevoznici nisu dokazali da su djelovali pod prisilom navedenih trećih zemalja.

44 Kao osmo, u uvodnim izjavama 1024. do 1035. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je jedinstvena i trajna povreda mogla znatno utjecati na trgovinu među državama članicama, ugovornim strankama Sporazuma o EGP-u i ugovornim strankama Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu.

45 Kao deveto, Komisija je ispitala granice svoje teritorijalne i vremenske nadležnosti kako bi utvrdila i sankcionirala povredu pravilâ tržišnog natjecanja u ovom slučaju. S jedne strane, u uvodnim izjavama 822. do 832. pobijane odluke, pod nazivom „Nadležnost Komisije”, ona je u biti utvrdila da najprije neće primijeniti članak 101. UFEU-a na sporazume i djelovanja koji prethode 1. svibnja 2004., a odnose se na rute između zračnih luka smještenih unutar Europske unije i zračnih luka smještenih izvan EGP-a (u daljnjem tekstu: rute između Unije i trećih zemalja), potom članak 53. Sporazuma o EGP-u na sporazume i djelovanja koji prethode 19. svibnja 2005., a odnose se na rute između Unije i trećih zemlja i rute između zračnih luka smještenih u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u i koje nisu članice Unije i zračnih luka smještenih u trećim zemljama (u daljnjem tekstu: rute EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja i, zajedno s rutama između Unije i trećih zemalja, rute između EGP-a i trećih zemalja) i, konačno, članak 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu na sporazume i djelovanja koji prethode 1. lipnja 2002., a odnose se na rute među zračnim lukama smještenima unutar Unije i švicarskih zračnih luka (u daljnjem tekstu: rute između Unije i Švicarske). Komisija je stoga pojasnila da pobijana odluka nema „nikakvu namjeru utvrditi bilo kakvu povredu članka 8. Sporazuma [EZ – Švicarska o zračnom prometu] koji se odnosi na usluge prijevoza tereta [između] Švicarske [i] trećih zemalja”.

46 S druge strane, u uvodnim izjavama 1036. do 1046. pobijane odluke, pod nazivom „Primjenjivost članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na dolazne rute”, Komisija je odbila argumente različitih inkriminiranih prijevoznika prema kojima je ona prekoračila svoju teritorijalnu nadležnost u pogledu pravila međunarodnog javnog prava time što je utvrdila i sankcionirala povredu tih dviju odredbi na rutama s polazištem iz trećih zemalja i odredištem u EGP-u (u daljnjem tekstu: dolazne rute i, kad je riječ o uslugama prijevoza tereta na tim rutama, usluge prijevoza tereta prema EGP-u). Konkretno, u uvodnoj izjavi 1042. te odluke podsjetila je na sljedeće kriterije koje je smatrala primjenjivima:

„Što se tiče izvanteritorijalne primjene članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u, te su odredbe primjenjive na sporazume koji se provode unutar U[nije] (teorija provedbe) ili one koji imaju trenutačne, bitne i predvidljive učinke unutar U[nije] (teorija učinaka).”

47 U uvodnim izjavama 1043. do 1046. pobijane odluke Komisija je predmetne kriterije primijenila na činjenice u ovom predmetu:

„(1043) U slučaju usluga prijevoza tereta [prema EGP-u], članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u primjenjivi su jer treba izvršiti samu uslugu koja je predmet povrede u području određivanja cijena i koja se djelomično doista izvršava na području EGP-a. Štoviše, brojni kontakti kojima su adresati usklađivali dodatne naknade i [odbijali] plaćanje provizije održavali su se unutar EGP-a ili su uključivali sudionike koji su se nalazili u EGP-u.

(1044) […] primjer naveden u Konsolidiranoj [obavijesti o nadležnosti Komisije na temelju Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2008., C 95, str. 1.) u ovom slučaju nije relevantan. [Navedena] obavijest odnosi se na zemljopisnu raspodjelu prihoda među poduzetnicima radi utvrđivanja jesu li ostvareni pragovi prihoda iz članka 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika [(SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.)].

(1045) Usto, protutržišne prakse u trećim zemljama u pogledu prijevoza tereta […] u Uniju i EGP mogu imati trenutačne, bitne i predvidljive učinke unutar Unije i EGP-a s obzirom na to da povećani troškovi zračnog prijevoza u EGP, a stoga i više cijene uvezene robe mogu, po svojoj prirodi, utjecati na potrošače unutar EGP-a. U ovom slučaju protutržišne prakse kojima se uklanja tržišno natjecanje među prijevoznicima koji nude usluge prijevoza tereta [prema EGP-u] mogu imati takve učinke i na usluge prijevoza [tereta] koje unutar EGP-a pružaju drugi prijevoznici, između čvorišta („hubs”) u EGP-u koja upotrebljavaju prijevoznici iz trećih zemalja i odredišnih zračnih luka tih pošiljaka u EGP-u koje ne opslužuju prijevoznici iz trećih zemalja.

(1046) Konačno, valja naglasiti da je Komisija otkrila zabranjeni sporazum na svjetskoj razini. Zabranjeni je sporazum proveden na svjetskoj razini i dogovori zabranjenog sporazuma koji se odnose na dolazne rute sastavni su dio jedinstvene i trajne povrede članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u. U brojnim slučajevima dogovori zabranjenog sporazuma organizirani su na središnjoj razini, a lokalno ih je osoblje samo provodilo. Ujednačena primjena dodatnih naknada na svjetskoj razini ključni je element zabranjenog sporazuma.”

48 Kao peto, u uvodnoj izjavi 1146. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je sporni zabranjeni sporazum počeo 7. prosinca 1999. i trajao do 14. veljače 2006. U istoj uvodnoj izjavi pojasnila je da je tim zabranjenim sporazumom povrijeđen:

– članak 101. UFEU-a, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa između zračnih luka smještenih unutar Unije;

– članak 101. UFEU-a, od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama između Unije i trećih zemalja;

– članak 53. Sporazuma o EGP-u, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006. u pogledu zračnog prometa između zračnih luka smještenih unutar EGP-a (u daljnjem tekstu: rute unutar EGP-a);

– članak 53. Sporazuma o EGP-u, od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja;

– članak 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu, od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prometa na rutama između Unije i Švicarske.

49 Što se tiče tužitelja, Komisija je utvrdila da je povreda trajala od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006.

50 Kao šesto, u točki 8. pobijane odluke Komisija se usredotočila na korektivne mjere koje treba poduzeti i novčane kazne koje treba izreći.

51 Što se konkretno tiče utvrđivanja iznosa novčanih kazni, Komisija je navela da je uzela u obzir težinu i trajanje jedinstvene i trajne povrede, kao i eventualne otegotne ili olakotne okolnosti. U tom se pogledu pozvala na Smjernice o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58., u daljnjem tekstu Smjernice iz 2006.).

52 U uvodnim izjavama 1184. i 1185. pobijane odluke Komisija je navela da osnovni iznos novčane kazne čini udio koji ovisno o težini povrede može ići do 30 % vrijednosti prihoda od prodaje poduzetnika pomnožen s brojem godina tijekom kojih je poduzetnik sudjelovao u povredi, na koji se dodaje dodatan iznos od između 15 % i 25 % vrijednosti prihoda od prodaje (u daljnjem tekstu: dodatni iznos).

53 U uvodnoj izjavi 1197. pobijane odluke Komisija je utvrdila vrijednost prihoda od prodaje tako što je za 2005., koja je bila posljednja cijela godina prije prestanka jedinstvene i trajne povrede, dodala prihod povezan s letovima u oba smjera na rutama unutar EGP-a, na rutama između Unije i trećih zemalja, na rutama između Unije i Švicarske te na rutama EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja. Uzela je u obzir i pristupanje Uniji novih država članica u 2004.

54 U uvodnim izjavama 1198. do 1212. pobijane odluke, uzimajući u obzir prirodu povrede (horizontalni sporazumi o određivanju cijena), zajednički tržišni udio inkriminiranih poduzetnika (34 % na svjetskoj razini i barem toliko na rutama unutar EGP-a i rutama između EGP-a i trećih zemalja), zemljopisni opseg spornog zabranjenog sporazuma (svjetska razina) i njegovu djelotvornu provedbu, Komisija je utvrdila koeficijent težine povrede od 16 %.

55 U uvodnim izjavama 1214. do 1217. pobijane odluke Komisija je utvrdila trajanje sudjelovanja tužitelja u jedinstvenoj i trajnoj povredi, ovisno o predmetnim rutama, kako slijedi:

– kad je riječ o rutama unutar EGP-a: od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., što u broju godina i mjeseci iznosi šest godina i dva mjeseca te faktor množenja od 6 i 2/12;

– kad je riječ o rutama između Unije i trećih zemalja: od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006., što u broju godina i mjeseci iznosi jednu godinu i devet mjeseci te faktor množenja od 1 i 9/12;

– kad je riječ o rutama između Unije i Švicarske: od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006., što u broju godina i mjeseci iznosi tri godine i osam mjeseci te faktor množenja od 3 i 8/12;

– kad je riječ o rutama EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja: od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006., što u broju mjeseci iznosi osam mjeseci te faktor množenja od 8/12.

56 U uvodnoj izjavi 1219. pobijane odluke Komisija je utvrdila da, s obzirom na posebne okolnosti predmeta i kriterije navedene u točki 54. ove presude, dodatni iznos treba odgovarati 16 % vrijednosti prihoda od prodaje.

57 Stoga je u uvodnim izjavama 1240. do 1242. pobijane odluke osnovni iznos, koji je za tužitelja procijenjen na 113 000 000 eura, određen na 56 000 000 eura nakon primjene smanjenja od 50 % na temelju točke 37. Smjernica iz 2006. (u daljnjem tekstu: opće smanjenje od 50 %) koje je povezano s činjenicom da je dio usluga koje se odnose na dolazne rute i rute iz EGP-a te s odredištem u trećim zemljama (u daljnjem tekstu: odlazne rute) pružen izvan područja koje je pokriveno Sporazumom o EGP-u i da se dio štete stoga mogao dogoditi izvan navedenog područja.

58 U uvodnim izjavama 1264. i 1265. pobijane odluke Komisija je na temelju točke 29. Smjernica iz 2006. inkriminiranim prijevoznicima odobrila dodatno smanjenje osnovnog iznosa novčane kazne od 15 % (u daljnjem tekstu: opće smanjenje od 15 %) jer su određeni regulatorni sustavi potaknuli sporni zabranjeni sporazum.

59 Komisija je stoga u uvodnoj izjavi 1293. pobijane odluke utvrdila osnovni iznos novčane kazne izrečene tužitelju nakon prilagodbe na 47 600 000 eura.

60 U uvodnim izjavama 1314. do 1322. pobijane odluke Komisija je uzela u obzir tužiteljev doprinos u okviru njegova zahtjeva za oslobađanje odnosno smanjenje kazne, pri čemu je na iznos novčane kazne primijenila smanjenje od 25 % tako da je iznos novčane kazne izrečene tužitelju, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 1404. pobijane odluke, utvrđen na iznos od 35 700 000 eura.

61 Izreka pobijane odluke, u dijelu koji se odnosi na ovaj spor, glasi kako slijedi:

„Članak 1.

Budući da su uskladili svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza [tereta] u cijelom svijetu u pogledu [DNG-a], [DNS-a] i plaćanja provizije za dodatne naknade, sljedeći poduzetnici počinili su jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. [UFEU-a], članka 53. [Sporazuma o EGP-u] i članka 8. [Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu] kad je riječ o sljedećim rutama u sljedećim razdobljima.

1. Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. UFEU-a i članak 53. Sporazuma o EGP-u kad je riječ o rutama [unutar EGP-a] u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [tužitelj], od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006.;

[…]

2. Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. UFEU-a kad je riječ o rutama [između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [tužitelj], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;

[…]

3. Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 53. Sporazuma o EGP-u kad je riječ o rutama [EGP-a, osim ruta između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [tužitelj], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;

[…]

4. Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 8. Sporazuma [EZ – Švicarska] o zračnom prometu kad je riječ o rutama [između Unije i Švicarske] u sljedećim razdobljima:

[…]

(h) [tužitelj], od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006.;

[…]

Članak 2.

Odluka […] od 9. studenoga 2010. mijenja se kako slijedi:

u članku 5. [točke] (j), (k), (l) stavljene su izvan snage.

Članak 3.

Sljedeće novčane kazne izriču se za jedinstvenu i trajnu povredu iz članka 1. ove odluke i u pogledu British Airwaysa […], kao i za aspekte iz članaka 1. do 4. Odluke […] od 9. studenoga 2010. koji su postali pravomoćni:

[…]

(h) [tužitelj]: 35 700 000 eura;

[…]

Članak 4.

Poduzetnici iz članka 1. moraju odmah prestati s jedinstvenom i trajnom povredom iz navedena članaka, ako to još nisu učinili.

Suzdržat će se i od svakog djelovanja ili ponašanja koje bi imalo jednak ili sličan cilj ili učinak.

Članak 5.

Ova je odluka upućena:

[…]

[tužitelju]

[…]”

II. Postupak i zahtjevi stranaka

62 Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 30. svibnja 2017. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.

63 Komisija je 29. rujna 2017. podnijela odgovor na tužbu tajništvu Općeg suda.

64 Tužitelj je 2. siječnja 2018. podnio repliku tajništvu Općeg suda.

65 Komisija je 8. ožujka 2018. podnijela odgovor na repliku tajništvu Općeg suda.

66 Na prijedlog četvrtog vijeća Opći sud odlučio je 24. travnja 2019., u skladu s člankom 28. Poslovnika, uputiti ovaj predmet proširenom sastavu suda.

67 U okviru mjera upravljanja postupkom predviđenih u članku 89. Poslovnika Opći sud postavio je 17. lipnja 2019. strankama pisana pitanja. One su odgovorile u određenom roku.

68 Na raspravi održanoj 3. srpnja 2019. saslušana su izlaganja stranaka i njihovi odgovori na pitanja koja je postavio Opći sud.

69 Budući da je smatrao da predmet nije dovoljno razjašnjen i da treba pozvati stranke da podnesu očitovanja o argumentu o kojem nisu raspravljale, Opći sud (četvrto prošireno vijeće) naložio je rješenjem od 19. lipnja 2020. ponovno otvaranje usmenog dijela postupka u skladu s člankom 113. Poslovnika.

70 Stranke su u određenom roku odgovorile na niz pitanja koja je Opći sud postavio 22. lipnja 2020., a potom su podnijele očitovanja o svojim odgovorima.

71 Odlukom od 4. kolovoza 2020. Opći sud ponovno je zatvorio usmeni dio postupka.

72 Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:

– poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njega;

– podredno smanji iznos novčane kazne koja mu je izrečena u pobijanoj odluci;

– naloži Komisiji snošenje troškova.

73 Komisija od Općeg suda u bitnome zahtijeva da:

– odbije tužbu;

– izmijeni iznos novčanih kazni izrečenih tužitelju tako da mu uskrati pravo na opće smanjenje od 50 % i opće smanjenje od 15 % ako Opći sud presudi da se prihod od prodaje usluga prijevoza tereta prema EGP-u ne može uključiti u vrijednost prihoda od prodaje;

– naloži tužitelju snošenje troškova.

III. Pravo

74 Tužitelj u okviru svoje tužbe iznosi zahtjev za poništenje pobijane odluke i zahtjev za smanjenje iznosa novčane kazne koja mu je izrečena. Što se tiče Komisije, ona je podnijela zahtjev kojim se u biti traži izmjena iznosa novčane kazne izrečene tužitelju ako Opći sud presudi da se prihod od prodaje usluga prijevoza tereta prema EGP-u ne može uključiti u vrijednost prihoda od prodaje.

A. Zahtjev za poništenje

75 Tužitelj ističe deset tužbenih razloga u prilog svojem zahtjevu za poništenje. Ti se razlozi temelje:

– prvi, na povredi načela ne bis in idem članka 266. UFEU-a i roka zastare;

– drugi, na povredi načela nediskriminacije;

– treći, na povredi članka 101. UFEU-a, članka 53. Sporazuma o EGP-u i obveze obrazlaganja koja se odnosi, s jedne strane, na pripisivanje odgovornosti tužitelju za jedinstvenu i trajnu povredu na rutama unutar EGP-a i rutama između Unije i Švicarske za razdoblje prije 1. svibnja 2004. i, s druge strane, na određivanje datuma početka njegova sudjelovanja u toj povredi;

– četvrti, na povredi članka 101. i članka 53. Sporazuma o EGP-u koja se odnosi na pripisivanje odgovornosti tužitelju za jedinstvenu i trajnu povredu na rutama na kojima on nije bio stvaran ili potencijalan konkurent;

– peti, na Komisijinoj nenadležnosti za primjenu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na usluge prijevoza tereta prema EGP-u;

– šesti, na povredi prava obrane, načela nediskriminacije i načela proporcionalnosti koja se odnosi na primjenu različitih dokaznih standarda na različite prijevoznike;

– sedmi, na povredi Smjernica iz 2006. i načela proporcionalnosti koja se odnosi, s jedne strane, na utvrđivanje vrijednosti prihoda od prodaje i, s druge strane, na utvrđivanje koeficijenta težine povrede i dodatnog iznosa;

– osmi, na povredi Smjernica iz 2006. i načela zaštite legitimnih očekivanja koja se odnosi na uključivanje u vrijednost prihoda od prodaje prihoda od prodaje usluga prijevoza tereta prema EGP-u klijentima sa sjedištem izvan EGP-a;

– deveti, na povredi načela proporcionalnosti zbog nedostatnosti općeg smanjenja od 15 %; i

– deseti, na povredi načela nediskriminacije, načela proporcionalnosti te, u biti, na povredi obveze obrazlaganja koja se odnosi na činjenicu da mu Komisija nije odobrila smanjenje iznosa novčane kazne od 10 % zbog njegova ograničenog sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi.

76 Opći sud smatra da je korisno najprije ispitati peti tužbeni razlog, potom tužbeni razlog istaknut po službenoj dužnosti, koji se temelji na Komisijinoj nenadležnosti u pogledu Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu za utvrđivanje i sankcioniranje povrede na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske i, naposljetku, uzastopno prvi, drugi, treći, četvrti, šesti, sedmi, osmi, deveti i deseti tužbeni razlog.

1. Peti tužbeni razlog, koji se temelji na Komisijinoj nenadležnosti za primjenu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na usluge prijevoza tereta prema EGP-u

77 Tužitelj tvrdi da Komisija nije bila nadležna za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na usluge prijevoza tereta prema EGP-u, što ona osporava.

78 Valja podsjetiti na to da se, kad je riječ o ponašanju koje se odvijalo izvan područja EGP-a, Komisijina nadležnost s obzirom na međunarodno javno pravo da utvrdi i sankcionira povredu članka 101. UFEU-a ili članka 53. Sporazuma o EGP-u može utvrditi s obzirom na kriterij provedbe ili s obzirom na kriterij kvalificiranih učinaka (vidjeti u tom smislu presude od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 40. do 47. i od 12. srpnja 2018., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, T-441/14, EU:T:2018:453, t. 95. do 97.).

79 Ti su kriteriji alternativni i nekumulativni (presuda od 12. srpnja 2018., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, T-441/14, EU:T:2018:453, t. 98.; vidjeti u tom smislu i presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 62. do 64.).

80 U uvodnim izjavama 1043. do 1046. pobijane odluke Komisija se oslonila na, kao što to priznaje tužitelj, kriterij provedbe i kriterij kvalificiranih učinaka kako bi s obzirom na međunarodno javno pravo utemeljila svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na dolaznim rutama.

81 Budući da se tužitelj poziva na pogrešku u primjeni svakog od tih dvaju kriterija, Opći sud smatra da je korisno najprije ispitati je li se Komisija osnovano pozvala na kriterij kvalificiranih učinaka. Prema sudskoj praksi navedenoj u točki 79. ove presude, samo će u slučaju negativnog odgovora biti potrebno provjeriti je li se Komisija mogla osloniti na kriterij provedbe.

82 Tužitelj tvrdi da navodni učinci spornog ponašanja ne mogu opravdati primjenu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u na usluge prijevoza tereta prema EGP-u. Komisija, na kojoj je teret dokazivanja, nije utvrdila da je to ponašanje imalo trenutačne, bitne i predvidljive učinke na području EGP-a.

83 Tužitelj ističe, oslanjajući se na Smjernice o načelu utjecaja na trgovinu iz članaka [101.] i [102. UFEU-a] (SL 2004., C 101, str. 81.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 33.), da su učinci na koje se Komisija poziva u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke u najboljem slučaju špekulativni i, u svakom slučaju, previše udaljeni kako bi potkrijepili obrazloženje prema kojem je sporno ponašanje ograničilo tržišno natjecanje unutar EGP-a.

84 Konkretno, Komisija nije podnijela nijedan dokaz u prilog svojoj tvrdnji prema kojoj je cijena za usluge prijevoza tereta prema EGP-u utjecala na cijenu robe prodane unutar EGP-a. Takav učinak uostalom ne bi mogao biti bitan jer dodatne naknade predstavljaju samo dio ukupnog troška usluga prijevoza tereta, a trošak potonjih usluga sâm po sebi predstavlja samo dio troška robe uvezene u EGP. Takav učinak ne bi po definiciji mogao biti ni trenutačan s obzirom na to da klijenti imaju mogućnost da eventualno povećanje cijena za usluge prijevoza tereta prema EGP-u prenesu na cijene uvezene robe i, po potrebi, da odluče o udjelima u kojima će ga prenijeti. Konačno, takav učinak nije mogao biti predvidljiv jer tužitelj nije bio aktivan na predmetnim silaznim tržištima i jer su dodatne naknade predstavljale samo mali dio troškova prijevoza robe.

85 Usto, učinak koji se odnosi na povećanje cijene robe uvezene u EGP odnosi se na tržište drukčije od onog u predmetnom slučaju, odnosno na tržište usluga prijevoza tereta i stoga ne može opravdati obrazloženje prema kojem je sporno ponašanje ograničilo tržišno natjecanje unutar EGP-a.

86 Osim toga, kako bi se dokazala Komisijina nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede pravila tržišnog natjecanja, nije dovoljno ponašanje kvalificirati kao jedinstvenu i trajnu povredu a da se ne analiziraju njezini protutržišni učinci.

87 Komisija osporava tužiteljevu argumentaciju.

88 U pobijanoj odluci Komisija se u biti oslonila na tri neovisna razloga kako bi utvrdila da je kriterij kvalificiranih učinaka u ovom slučaju ispunjen.

89 Prva dva razloga navedena su u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke. Kao što je to Komisija potvrdila u odgovoru na pisana i usmena pitanja koja je postavio Opći sud, ti se razlozi odnose na učinke usklađivanja, razmatranog zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP-u. Prvi razlog odnosi se na „povećane troškove zračnog prijevoza u EGP, a stoga i više cijene uvezene robe [koji su mogli], po svojoj prirodi, utjecati na potrošače unutar EGP-a”. Drugi razlog odnosi se na učinke usklađivanja usluga prijevoza tereta prema EGP-u „i na usluge prijevoza [tereta] koje u EGP-u pružaju drugi prijevoznici, između čvorišta (‚hubs’) u EGP-u koja upotrebljavaju prijevoznici iz trećih zemalja i odredišnih zračnih luka tih pošiljaka u EGP-u koje ne opslužuju prijevoznici iz trećih zemalja”.

90 Treći je razlog naveden u uvodnoj izjavi 1046. pobijane odluke i odnosi se na, kao što to proizlazi iz Komisijinih odgovora na pisana i usmena pitanja Općeg suda, učinke jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini.

91 Opći sud smatra da je korisno ispitati učinke usklađivanja, razmatranog zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP-u, kao i učinke jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini, počevši od prvih učinaka.

a) Učinci usklađivanja, razmatranog zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP-u

92 Najprije valja ispitati osnovanost prvog razloga na kojem se temelji Komisijin zaključak prema kojem je kriterij kvalificiranih učinaka u ovom slučaju ispunjen (u daljnjem tekstu: predmetni učinak).

93 U tom pogledu valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 1042. pobijane odluke, kriterij kvalificiranih učinaka omogućuje da se opravda primjena pravila tržišnog natjecanja Unije i EGP-a s obzirom na međunarodno javno pravo kada je vjerojatno da sporno ponašanje proizvodi trenutačan i bitan učinak na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 49.; vidjeti u tom smislu i presudu od 25. ožujka 1999., Gencor/Komisija, T-102/96, EU:T:1999:65, t. 90.).

94 Tužitelj u ovom slučaju osporava relevantnost predmetnog učinka (vidjeti točke 95. do 114. ove presude) i njegovu predvidljivost (vidjeti točke 116. do 131. ove presude), bitnost (vidjeti točke 132. do 142. ove presude) i trenutačnost (vidjeti točke 143. do 153. ove presude).

1) Relevantnost predmetnog učinka

95 Iz sudske prakse proizlazi da činjenica da poduzetnik koji sudjeluje u sporazumu ili usklađenom djelovanju ima sjedište u trećoj državi nije prepreka primjeni članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u ako taj sporazum ili to djelovanje proizvodi svoje učinke na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a (vidjeti u tom smislu presudu od 25. studenoga 1971., Béguelin Import, 22/71, EU:C:1971:113, t. 11.).

96 Cilj primjene kriterija kvalificiranih učinaka jest hvatanje ponašanja koja se, doduše, nisu odvijala na području EGP-a, ali se njihovi protutržišni učinci mogu osjetiti na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 45.).

97 Suprotno tužiteljevim tvrdnjama, tim se kriterijem ne zahtijeva utvrđivanje da je sporno ponašanje „doista imalo protutržišne učinke” na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a. Suprotno tomu, prema sudskoj praksi, dovoljno je uzeti u obzir vjerojatan učinak tog ponašanja na tržišno natjecanje (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 51.).

98 Naime, na Komisiji je da osigura zaštitu tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a od prijetnji njegovu djelotvornom funkcioniranju.

99 U slučaju ponašanja za koje je Komisija, kao u ovom slučaju, smatrala da pokazuje određeni stupanj štetnosti za tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a da bi ga se moglo kvalificirati kao ograničavanje tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” u smislu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u, primjenom kriterija kvalificiranih učinaka ne može se zahtijevati ni dokazivanje konkretnih učinaka koje pretpostavlja da se ponašanje kvalificira kao ograničavanje tržišnog natjecanja „s obzirom na posljedicu” u smislu tih odredbi.

100 U tom pogledu valja podsjetiti, kao što to čini tužitelj, na to da je kriterij kvalificiranih učinaka utvrđen u tekstu članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u, čiji je cilj obuhvatiti sporazume i djelovanja kojima se ograničava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu i unutar EGP-a. Naime, tim se odredbama zabranjuju sporazumi i djelovanja poduzetnika koji imaju za cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja „na unutarnjem tržištu” i „unutar područja koje je pokriveno [Sporazumom o EGP-u]” (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 42.).

101 Međutim, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da protutržišni cilj i učinak nisu kumulativni nego alternativni uvjeti za ocjenu toga podliježe li ponašanje zabranama navedenima u članku 101. UFEU-a i članku 53. Sporazuma o EGP-u (vidjeti u tom smislu presudu od 4. lipnja 2009., T-Mobile Netherlands i dr., C-8/08, EU:C:2009:343, t. 28. i navedenu sudsku praksu).

102 Iz toga proizlazi, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 917. pobijane odluke, da je uzimanje u obzir konkretnih učinaka spornog ponašanja suvišno ako je dokazan protutržišni cilj potonjeg ponašanja (vidjeti u tom smislu presude od 13. srpnja 1966., Consten i Grundig/Komisija, 56/64 i 58/64, EU:C:1966:41, str. 496. i od 6. listopada 2009., GlaxoSmithKline Services i dr./Komisija i dr., C-501/06 P, C-513/06 P, C-515/06 P i C-519/06 P, EU:C:2009:610, t. 55.).

103 U tim okolnostima, tumačenje kriterija kvalificiranih učinaka, kako to čini se zagovara tužitelj, na način da zahtijeva dokaz konkretnih učinaka spornog ponašanja, čak i ako postoji ograničenje tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj”, dovelo bi do toga da se na Komisijinu nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u primjenjuje uvjet koji se ne temelji na tekstu tih odredbi.

104 Tužitelj stoga ne može valjano prigovoriti Komisiji da je počinila pogrešku time što je smatrala da je kriterij kvalificiranih učinaka ispunjen iako je u uvodnim izjavama 917., 1190. i 1277. pobijane odluke navela da nije dužna provesti ocjenu protutržišnih učinaka spornog ponašanja s obzirom na protutržišni cilj potonjeg ponašanja. Tužitelj na temelju tih razmatranja ne može zaključiti ni da Komisija nije izvršila nikakvu analizu učinaka koje je navedeno ponašanje proizvelo na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a radi primjene tog kriterija.

105 Naime, u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke Komisija je u biti smatrala da je jedinstvena i trajna povreda, s obzirom na to da se odnosila na dolazne rute, mogla dovesti do povećanja iznosa dodatnih naknada i, slijedom toga, ukupne cijene usluga prijevoza tereta prema EGP-u i da su špediteri prebacili taj dodatni trošak na otpremnike koji imaju sjedište u EGP-u, a koji su za robu koju su kupili morali platiti višu cijenu od one koja bi im bila naplaćena da do te povrede nije došlo.

106 Na temelju nijednog od tužiteljevih argumenata ne može se zaključiti da predmetni učinak nije bio među učincima spornog ponašanja koje je Komisija osnovano uzela u obzir radi primjene kriterija kvalificiranih učinaka.

107 Kao prvo, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, ništa u tekstu, strukturi ili svrsi članka 101. UFEU-a ne dopušta zaključak da se učinci koji su uzeti u obzir radi primjene kriterija kvalificiranih učinaka moraju proizvesti na istom tržištu kao što je ono na koje se odnosi predmetna povreda, a ne na nizvodnom tržištu, kao što je to ovdje slučaj (vidjeti u tom smislu presudu od 9. rujna 2015, Toshiba/Komisija, T-104/13, EU:T:2015:610, t. 159. i 161.).

108 Kao drugo, tužitelj pogrešno tvrdi da se spornim ponašanjem, s obzirom na to da se odnosi na dolazne rute, nije moglo ograničiti tržišno natjecanje u EGP-u jer se provodilo samo u trećim zemljama u kojima imaju sjedište špediteri koji su usluge prijevoza tereta prema EGP-u dobavljali od inkriminiranih prijevoznika.

109 U tom pogledu valja podsjetiti na to da se primjena kriterija kvalificiranih učinaka treba provesti s obzirom na gospodarski i pravni kontekst predmetnog ponašanja (vidjeti u tom smislu presudu od 25. studenoga 1971., Béguelin Import, 22/71, EU:C:1971:113, t. 13.).

110 U ovom slučaju, iz uvodnih izjava 14., 17. i 70. pobijane odluke i odgovora stranaka na mjere upravljanja postupkom Općeg suda proizlazi da prijevoznici isključivo ili gotovo isključivo prodaju svoje usluge prijevoza tereta špediterima. Međutim, što se tiče usluga prijevoza tereta prema EGP-u, gotovo cjelokupna prodaja izvršava se na polazišnim točkama predmetnih ruta, izvan EGP-a, gdje imaju sjedište navedeni špediteri. Naime, iz tužbe proizlazi da je tužitelj od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006. ostvario samo neznatan dio svoje prodaje usluga prijevoza tereta prema EGP-u klijentima koji imaju sjedište u EGP-u.

111 Ipak valja napomenuti da, ako špediteri kupuju te usluge, čine to osobito u svojstvu posrednika, kako bi ih objedinili u paket usluga čiji je cilj, po definiciji, organizirati integrirani prijevoz robe na područje EGP-a u ime otpremnika. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 70. pobijane odluke, potonji otpremnici mogu, među ostalim, biti kupci ili vlasnici prevezene robe. Stoga je u najmanju ruku vjerojatno da imaju sjedište u EGP-u.

112 Iz toga slijedi da, pod uvjetom da špediteri na cijenu svojih paketa usluga prebacuju mogući dodatni trošak koji proizlazi iz spornog zabranjenog sporazuma, upravo na tržišno natjecanje, u kojem sudjeluju špediteri kako bi privukli klijente tih otpremnika, jedinstvena i trajna povreda, u dijelu u kojem se odnosi na dolazne rute, može imati utjecaj i, posljedično, upravo se na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a predmetni učinak može pojaviti.

113 Kao treće, što se tiče točke 43. Smjernica navedenih u točki 83. ove presude, dovoljno je istaknuti da se odnosi na situaciju drukčiju od one u ovom slučaju i da se u svakom slučaju odnosi na pojam utjecaja na trgovinu među državama članicama u smislu članka 101. stavka 1. UFEU-a, a ne na pitanje Komisijine teritorijalne nadležnosti na temelju kriterija kvalificiranih učinaka. Međutim, to su različita pitanja, prvo se odnosi na određivanje područja prava tržišnog natjecanja Unije s obzirom na pravo država članica (presuda od 13. srpnja 2006., Manfredi i dr., C-295/04 do C-298/04, EU:C:2006:461, t. 41.), dok se drugo odnosi na opravdanost Komisijine nadležnosti s obzirom na međunarodno javno pravo (vidjeti točku 78. ovog mišljenja).

114 Slijedom toga, dodatni trošak koji su otpremnici možda morali platiti i previsoke cijene robe uvezene u EGP koje su iz toga mogle proizaći ubrajaju se među učinke spornog ponašanja na koje se Komisija osnovano pozvala radi primjene kriterija kvalificiranih učinaka.

115 Prema sudskoj praksi navedenoj u točki 93. ove presude, postavlja se stoga pitanje je li taj učinak predvidljiv, bitan i trenutačan, kako se to zahtijeva.

2) Predvidljivost predmetnog učinka

116 Cilj je zahtjeva predvidljivosti osigurati pravnu sigurnost tako da se zajamči da predmetni poduzetnici ne mogu biti kažnjeni za učinke koji bi sigurno proizašli iz njihova ponašanja, ali za koje oni nisu mogli razumno očekivati da će se pojaviti (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Otis Gesellschaft i dr., C-435/18, EU:C:2019:651, t. 83.).

117 Stoga zahtjev predvidljivosti ispunjavaju učinci na čiju pojavu sudionici u predmetnom zabranjenom sporazumu razumno moraju računati prema općem životnom iskustvu, za razliku od učinaka koji počivaju na posve iznimnom spletu okolnosti, dakle na atipičnoj uzročnoj vezi (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Kone i dr., C-557/12, EU:C:2014:45, t. 42.).

118 Međutim, iz uvodnih izjava 846., 909., 1199. i 1208. pobijane odluke proizlazi da je u ovom slučaju riječ o koluzivnom ponašanju u smislu horizontalnog određivanja cijena, za koje iskustvo pokazuje da osobito uzrokuje povećanje cijena, koje dovodi do loše raspodjele sredstava, osobito na štetu potrošača (vidjeti u tom smislu presudu od 11. rujna 2014., CB/Komisija, C-67/13 P, EU:C:2014:2204, t. 51.).

119 Iz uvodnih izjava 846., 909., 1199. i 1208. pobijane odluke proizlazi i da se to ponašanje odnosilo na DNG, DNS i odbijanje plaćanja provizije.

120 Stoga su u ovom slučaju inkriminirani prijevoznici mogli predvidjeti da će horizontalno utvrđivanje DNG-a i DNS-a dovesti do povećanja njihova iznosa. Kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 874., 879. i 899. pobijane odluke, takvo se povećanje jačalo odbijanjem plaćanja provizije. Naime, to odbijanje predstavljalo je usklađeno odbijanje da se špediterima odobre popusti na dodatne naknade i njime se stoga inkriminiranim prijevoznicima omogućavalo da „drže pod kontrolom neizvjesnost u području određivanja cijena koju je tržišno natjecanje u plaćanju provizija [u okviru pregovora sa špediterima] moglo stvoriti” (uvodna izjava 874. te odluke) i tako izuzmu dodatne naknade iz tržišnog natjecanja (uvodna izjava 879. te odluke).

121 Naime, iz uvodne izjave 17. pobijane odluke proizlazi da se cijena za usluge prijevoza tereta sastoji od cijena i dodatnih naknada, među kojima su DNG i DNS. Osim ako se smatra da bi se povećanje DNG-a i DNS-a, dovoljno vjerojatnim učinkom prebacivanja tereta, moglo nadoknaditi odgovarajućim smanjenjem cijena i ostalih dodatnih naknada, takvo je povećanje u načelu moglo dovesti do povećanja ukupne cijene usluga prijevoza tereta prema EGP-u. Međutim, tužitelj nije dokazao da je učinak prebacivanja tereta bio toliko vjerojatan da bi zbog njega predmetni učinak postao nepredvidljiv.

122 U tim okolnostima, stranke spornog zabranjenog sporazuma razumno su mogle predvidjeti da je učinak jedinstvene i trajne povrede, u dijelu u kojem se ona odnosi na usluge prijevoza tereta prema EGP-u, povećanje cijene za usluge prijevoza tereta na dolaznim rutama.

123 Stoga se postavlja pitanje jesu li inkriminirani prijevoznici mogli predvidjeti da će špediteri prebaciti takav dodatni trošak na vlastite klijente, odnosno otpremnike.

124 U tom pogledu, iz uvodnih izjava 14. i 70. pobijane odluke proizlazi da za špeditere cijena za usluge prijevoza tereta predstavlja input. Riječ je o varijabilnom trošku čije povećanje u načelu ima za učinak povećanje graničnog troška s obzirom na koji špediteri određuju vlastite cijene.

125 Tužitelj nije podnio nijedan element koji dokazuje da predmetne okolnosti nisu bile pogodne za silazno prebacivanje na otpremnike dodatnih troškova koji su proizašli iz jedinstvene i trajne povrede na dolaznim rutama.

126 U tim su uvjetima inkriminirani prijevoznici mogli razumno predvidjeti da će špediteri povećanjem cijene za usluge provoza takav dodatni trošak prebaciti na otpremnike.

127 Naime, kao što proizlazi iz uvodnih izjava 70. i 1031. pobijane odluke, trošak robe čiji integrirani prijevoz u ime otpremnika općenito organiziraju špediteri uključuje cijenu za usluge provoza i, među ostalim, cijenu usluga prijevoza tereta, koje su sastavni dio tog troška.

128 S obzirom na prethodno navedeno, inkriminirani prijevoznici mogli su stoga predvidjeti da bi jedinstvena i trajna povreda za učinak, u dijelu u kojem se odnosi na dolazne rute, mogla imati povećanje cijene uvezene robe.

129 Iz razloga koji su navedeni u točki 111. ove presude, inkriminirani prijevoznici mogli su predvidjeti i da taj učinak, kao što proizlazi iz uvodne izjave 1045. pobijane odluke, nastaje u EGP-u.

130 Budući da je predmetni učinak proizašao iz uobičajenog tijeka događaja i gospodarske isplativosti, uopće nije bilo nužno, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, da on posluje na tržištu uvoza robe ili da je preprodaje na silaznom tržištu kako bi se taj učinak mogao predvidjeti.

131 Stoga valja zaključiti da je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da predmetni učinak ima zahtijevanu predvidljivu prirodu.

3) Bitnost predmetnog učinka

132 Ocjenu bitnosti učinaka spornog ponašanja treba provesti s obzirom na sve relevantne okolnosti ovog slučaja. Među tim okolnostima osobito su trajanje, priroda i doseg povrede. Druge okolnosti, kao što je gospodarska važnost poduzetnika koji su sudjelovali u tom ponašanju, također mogu biti relevantne (vidjeti u tom smislu presude od 9. rujna 2015., Toshiba/Komisija, T-104/13, EU:T:2015:610, t. 159. i od 12. srpnja 2018., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, T-441/14, EU:T:2018:453, t. 112.).

133 Ako se ispitivani učinak odnosi na povećanje cijene gotove robe ili gotove usluge koja je izvedena iz usluge obuhvaćene zabranjenim sporazumom ili je sadržava, može se uzeti u obzir i udio cijene gotove robe ili gotove usluge koji čini usluga obuhvaćena zabranjenim sporazumom.

134 U ovom slučaju, s obzirom na sve relevantne okolnosti ovog slučaja, valja smatrati da predmetni učinak, koji se odnosi na povećanje cijene robe uvezene u EGP ima bitnu prirodu.

135 Naime, kao prvo, iz uvodne izjave 1146. pobijane odluke proizlazi da je jedinstvena i trajna povreda trajala 21 mjesec ako se odnosi na rute između Unije i trećih zemalja te osam mjeseci ako se odnosi na rute EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja. Iz uvodnih izjava 1215. i 1217. te odluke proizlazi da je sudjelovanje svih inkriminiranih prijevoznika trajalo jednako, osim u slučaju društava Lufthansa Cargo i Swiss.

136 Kao drugo, što se tiče dosega povrede, iz uvodne izjave 889. pobijane odluke proizlazi da su DNG i DNS bile „mjere opće primjene koje nisu [bile] specifične za određenu rutu” i čiji je „cilj bio da se primjenjuju na svim rutama na svjetskoj razini, uključujući rute s […] dolaskom u [EGP]”.

137 Kao treće, što se tiče prirode povrede, iz uvodne izjave 1030. pobijane odluke proizlazi da je cilj jedinstvene i trajne povrede bio ograničavanje tržišnog natjecanja među inkriminiranim prijevoznicima, osobito na rutama između EGP-a i trećih zemalja. U uvodnoj izjavi 1208. navedene odluke Komisija je zaključila da je „određivanje različitih elemenata cijene, uključujući određene dodatne naknade, jedan od najtežih oblika ograničavanja tržišnog natjecanja” i stoga je utvrdila da na jedinstvenu i trajnu povredu treba primijeniti koeficijent težine koji je „u gornjem dijelu raspona” i koji je predviđen Smjernicama iz 2006.

138 Podredno, što se tiče udjela cijene usluge obuhvaćene zabranjenim sporazumom u robi ili usluzi koja je iz nje izvedena ili je sadržava, valja napomenuti da su, suprotno onomu što tvrdi tužitelj, dodatne naknade činile velik udio ukupne cijene usluga prijevoza tereta tijekom razdoblja počinjenja povrede.

139 Stoga iz dopisa od 8. srpnja 2005. koji je Hong Kong Association of Freight Forwarding & Logistics (Udruga za otpremu tereta i logistiku iz Hong Konga) uputio predsjedniku Cargo Sub-Committee (Pododbor za prijevoz tereta; u daljnjem tekstu: CSC) udruge Board of Airline Representatives (Udruga zrakoplovnih prijevoznika; u daljnjem tekstu: BAR) u Hong Kongu proizlazi da dodatne naknade čine „vrlo znatan dio” ukupne cijene zračnog tovarnog lista koji moraju platiti špediteri. Isto tako, u tablici navedenoj u točki 135. tužbe navodi se da dodatne naknade čine 11,87 % cijene za usluge prijevoza tereta na rutama između EGP-a i trećih zemalja koje je tužitelj pružio tijekom financijske godine 2004./2005.

140 Međutim, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 1031. pobijane odluke, cijena za usluge prijevoza sama po sebi predstavlja „važan element troška prevezene robe koji utječe na njezinu prodaju”. Točno je da tužitelj to osporava, ali on samo iznosi tvrdnje.

141 I dalje podredno, što se tiče gospodarske važnosti poduzetnika koji su sudjelovali u spornom ponašanju, iz uvodne izjave 1209. pobijane odluke proizlazi da je zajednički tržišni udio inkriminiranih poduzetnika „na svjetskom tržištu” iznosio 34 % 2005. i da je bio „barem jednako velik za usluge prijevoza tereta […] pružene […] na rutama [između EGP-a i trećih zemalja]” koje istodobno podrazumijevaju i odlazne i dolazne rute. Uostalom, sâm je tužitelj tijekom razdoblja počinjenja povrede ostvario znatan prihod na dolaznim rutama u iznosu većem od 140 000 000 eura u 2005.

142 Stoga valja zaključiti da je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da predmetni učinak ima zahtijevanu bitnu prirodu.

4) Trenutačnost predmetnog učinka

143 Zahtjev trenutačnosti učinaka spornog ponašanja odnosi se na uzročnu vezu između predmetnog ponašanja i ispitivanog učinka. Cilj je tog zahtjeva osigurati da se Komisija ne može, kako bi opravdala svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u, pozvati na sve moguće učinke, ni na previše udaljene učinke koji bi mogli proizaći iz tog ponašanja u smislu conditio sine qua non (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Kone i dr., C-557/12, EU:C:2014:45, t. 33. i 34.).

144 Međutim, izravna uzročna veza ne smije se zamijeniti s jedinom uzročnom vezom kojom se zahtijeva da se uvijek i paušalno utvrdi da je uzročna veza bila prekinuta ako je treća strana pridonijela nastanku predmetnih učinaka (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Kone i dr., C-557/12, EU:C:2014:45, t. 36. i 37.).

145 U ovom slučaju, intervencija špeditera, za koje se moglo predvidjeti da će potpuno samostalno na otpremnike prebaciti dodatni trošak koji su morali platiti, sigurno je pridonijela nastanku predmetnog učinka. Međutim, ta intervencija nije sama po sebi prekinula uzročni lanac između spornog ponašanja i navedenog učinka, niti je stoga taj učinak lišila trenutačnosti.

146 Suprotno tomu, ako se njome ne čini povreda, nego ona objektivno proizlazi iz predmetnog zabranjenog sporazuma, u skladu s uobičajenim funkcioniranjem tržišta, takvom se intervencijom uzročni lanac ne prekida (vidjeti u tom smislu presudu od 14. prosinca 2005., CD Cartondruck/Vijeće i Komisija, T-320/00, neobjavljena, EU:T:2005:452, t. 172. do 182.) nego nastavlja (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Kone i dr., C-557/12, EU:C:2014:45, t. 37.).

147 Međutim, tužitelj u ovom slučaju nije utvrdio niti čak naveo da se predvidljivim prebacivanjem dodatnog troška na otpremnike koji imaju sjedište u EGP-narušava uobičajeno funkcioniranje tržišta ili da to za to tržište nije uobičajeno.

148 Iz toga slijedi da predmetni učinak ima zahtijevanu trenutačnu prirodu.

149 Taj se zaključak ne može dovesti u pitanje argumentom tužitelja prema kojem je, da bi se utjecalo na „potrošače unutar EGP-a”, na koje Komisija upućuje u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke, „moguće povećanje cijena treba[lo] prebaciti sa špeditera na otpremnika, potom s otpremnika na uvoznika, a zatim, po potrebi, s uvoznika na trgovca na veliko, s trgovca na veliko na trgovca na malo i, naposljetku, s trgovca na malo na potrošača”. Naime, taj argument proizlazi iz dviju pogrešnih pretpostavki.

150 Prva se predmetna pretpostavka odnosi na to da su „potrošači unutar EGP-a” iz uvodne izjave 1045. pobijane odluke krajnji potrošači, odnosno fizičke osobe koje djeluju u svrhe koje nisu povezane s njihovom profesionalnom ili trgovačkom djelatnošću. Pojam potrošača u pravu tržišnog natjecanja ne odnosi se samo na krajnje potrošače, nego na sve neposredne ili posredne potrošače proizvoda ili usluga obuhvaćenih spornim ponašanjem (vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Mengozzija u predmetu MasterCard i dr./Komisija, C-382/12 P, EU:C:2014:42, t. 156.).

151 Iz uvodne izjave 70. pobijane odluke, čiju osnovanost tužitelj nije učinkovito osporio, proizlazi da „otpremnici mogu biti kupci ili prodavatelji robe kojom se trguje ili vlasnici robe koju treba brzo prevesti na relativno velike udaljenosti”. Komisija je u svojim pismenima pojasnila da ta roba može biti uvezena radi izravne potrošnje ili kao input za proizvodnju drugih proizvoda. Međutim, što se tiče usluga prijevoza tereta prema EGP-u, ti otpremnici mogu, kao što pravilno ističe Komisija, imati sjedište u EGP-u. Stoga upućivanje na „potrošače unutar EGP-a” iz uvodne izjave 1045. pobijane odluke valja tumačiti na način da uključuje otpremnike.

152 Druga se predmetna pretpostavka odnosi na to da, iako upućivanje na „potrošače unutar EGP-a” u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke obuhvaća samo krajnje potrošače, potonji potrošači mogu kupovati uvezenu robu samo od trgovca na malo koji je tu robu mogao kupiti samo od trgovca na veliko, koji je pak tu robu mogao kupiti samo od uvoznika i tako redom. Međutim, krajnji potrošači tu robu mogu kupiti i izravno od otpremnika.

153 Iz prethodno navedenog proizlazi da je predmetni učinak predvidljiv, bitan i trenutačan, kako se to zahtijeva, te da je osnovan prvi razlog na koji se Komisija oslonila kako bi zaključila da je kriterij kvalificiranih učinaka ispunjen. Stoga valja utvrditi da je Komisija mogla, a da ne počini pogrešku, utvrditi da je navedeni kriterij ispunjen s obzirom na usklađivanje, razmatrano zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP-u i da pritom nije potrebno ispitati osnovanost drugog razloga koji je utvrđen u uvodnoj izjavi 1045. pobijane odluke.

b) Učinci jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini

154 Najprije valja podsjetiti na to da, suprotno onomu što tužitelj navodi u replici, ničime nije zabranjeno ocijeniti ima li Komisija u pojedinom slučaju potrebnu nadležnost za primjenu prava Unije o tržišnom natjecanju s obzirom na postupanja predmetnog poduzetnika ili predmetnih poduzetnika promatrana u cjelini (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 50.).

155 Prema sudskoj praksi, članak 101. UFEU-a može se primijeniti na djelovanja i sporazume koji imaju isti protutržišni cilj ako je predvidljivo da oni, promatrani zajedno, imaju trenutačne i bitne učinke na unutarnjem tržištu. Naime, poduzetnicima se ne može dopustiti da izbjegnu primjenu pravila tržišnog natjecanja Unije time što će kombinirati više postupanja s istim ciljem koja, promatrana odvojeno, ne mogu proizvesti trenutačan i bitan učinak na navedenom tržištu, što je moguće ako ih se promatra zajedno (presuda od 12. srpnja 2018., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, T-441/14, EU:T:2018:453, t. 106.).

156 Komisija stoga može temeljiti svoju nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a na jedinstvenu i trajnu povredu kao što je ona utvrđena u spornoj odluci, na predvidljivim, trenutačnim i bitnim učincima te povrede na unutarnjem tržištu (presuda od 12. srpnja 2018., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, T-441/14, EU:T:2018:453, t. 105.).

157 Ta razmatranja vrijede mutatis mutandis za članak 53. Sporazuma o EGP-u.

158 Međutim, Komisija je u uvodnoj izjavi 869. pobijane odluke kvalificirala sporno ponašanje kao jedinstvenu i trajnu povredu, uključujući u dijelu u kojem se odnosi na usluge prijevoza tereta prema EGP-u. Tužitelj općenito ne osporava tu kvalifikaciju, kao ni utvrđenje postojanja jedinstvenog protutržišnog cilja kojim se nastoji narušiti tržišno natjecanje unutar EGP-a na kojem se temelji. Tužitelj u okviru trećeg tužbenog razloga osporava da njegove vlastite radnje mogu biti obuhvaćene takvom povredom.

159 U uvodnoj izjavi 1046. pobijane odluke Komisija je, kao što to proizlazi iz njezinih odgovora na pisana i usmena pitanja Općeg suda, ispitala učinke te povrede promatrane u cjelini. Stoga je, među ostalim, utvrdila da je istragom otkriven „[z]abranjeni sporazum […] proveden na svjetskoj razini” čiji su „dogovori […] koji se odnose na dolazne rute sastavni […] dio jedinstvene i trajne povrede članka 101. UFEU-a i članka 53. Sporazuma o EGP-u”. Dodala je da je „[u]jednačena primjena dodatnih naknada na svjetskoj razini ključni […] element [spornog] zabranjenog sporazuma.” Kao što je to Komisija navela u odgovoru na pisana pitanja Općeg suda, ujednačena primjena dodatnih naknada dio je cjelokupne strategije kojom se nastoji otkloniti opasnost od toga da špediteri mogu zaobići učinke tog zabranjenog sporazuma odabirom neizravnih ruta koje ne podliježu usklađenim dodatnim naknadama kako bi robu prevezli od polazišne do odredišne točke. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 72. pobijane odluke, to je zato što je „vremenski čimbenik manje važan za prijevoz [tereta] nego za prijevoz putnika” iako se teret „može prevoziti uz veći broj zaustavljanja” i neizravne se rute stoga mogu zamijeniti izravnim rutama.

160 Argumenti kojima tužitelj osporava postojanje takve zamjenjivosti ne mogu se prihvatiti. S jedne strane, okolnost da teret može biti prijevozno sredstvo pogodnije za prijevoz robe koja je osjetljiva na protek vremena ne znači da to vrijedi za svu robu koja se prevozi teretnom rutom niti, uostalom, da se tom rutom prevozi samo ona roba koja je osjetljiva na protek vremena. Stoga se iz same te okolnosti ne može zaključiti da neizravne rute općenito nisu namijenjene za prijevoz tereta. S druge strane, valja istaknuti da tužitelj nije podnio nikakav dokaz u prilog svojoj argumentaciji. Suprotno tomu, Komisija upućuje na sporazum kojim su članovi alijanse WOW organizirali prijevoz vina iz EGP-a u Japan putem veze sa Sjedinjenim Američkim Državama i drugim azijskim državama osim Japana.

161 U tim okolnostima Komisija pravilno tvrdi da, ako joj se zabrani primjena kriterija kvalificiranih učinaka na sporno ponašanje u cjelini, to bi moglo dovesti do toga da se opće protutržišno ponašanje, koje može utjecati na strukturu tržišta unutar EGP‑a, umjetno razdijeli na niz različitih ponašanja za koja postoji opasnost da u cijelosti ili djelomično izbjegnu nadležnost Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632, t. 57.).

162 Stoga valja smatrati da je Komisija u uvodnoj izjavi 1046. pobijane odluke mogla ispitati učinke jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini.

163 Međutim, što se tiče sporazuma i djelovanja, kao prvo, čiji je cilj bio ograničavanje tržišnog natjecanja barem unutar Unije, u EGP-u i u Švicarskoj (uvodna izjava 903. te odluke), kao drugo, koji okupljaju prijevoznike sa znatnim tržišnim udjelima (uvodna izjava 1209. navedene odluke) i, kao treće, čiji se znatan dio odnosio na rute unutar EGP-a tijekom razdoblja duljeg od šest godina (uvodna izjava 1146. iste odluke), uopće nije dvojbeno da je bilo predvidljivo da će jedinstvena i trajna povreda promatrana u cjelini proizvesti trenutačne i bitne učinke na unutarnjem tržištu ili unutar EGP-a.

164 Iz toga slijedi da je Komisija u uvodnoj izjavi 1046. pobijane odluke također osnovano utvrdila da je kriterij kvalificiranih učinaka ispunjen s obzirom na jedinstvenu i trajnu povredu promatranu u cjelini.

165 Budući da je Komisija stoga u dovoljnoj mjeri dokazala da je bilo predvidljivo da će sporno ponašanje proizvesti bitan i trenutačan učinak u EGP-u, ovaj prigovor, a stoga i ovaj tužbeni razlog u cijelosti valja odbiti a da pritom nije potrebno ispitati prigovor koji se temelji na pogreškama u primjeni kriterija provedbe.

2. Tužbeni razlog istaknut po službenoj dužnosti, koji se temelji na Komisijinoj nenadležnosti u pogledu Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske

166 Najprije valja podsjetiti na to da je na sudu Unije da po službenoj dužnosti ispita razlog koji se odnosi na javni poredak i koji se temelji na nenadležnosti donositelja pobijanog akta (vidjeti u tom smislu presudu od 13. srpnja 2000., Salzgitter/Komisija, C-210/98 P, EU:C:2000:397, t. 56.).

167 Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da sud Unije u načelu ne može svoju odluku temeljiti na razlogu pravne prirode koji je istaknut po službenoj dužnosti, čak ni onomu koji se odnosi na javni poredak, ako prethodno nije pozvao stranke da se o tom razlogu očituju (vidjeti presudu od 17. prosinca 2009., Preispitivanje M/EMEA, C-197/09 RX‑II, EU:C:2009:804, t. 57. i navedenu sudsku praksu).

168 Opći sud u ovom slučaju smatra da je na njemu da po službenoj dužnosti ispita je li Komisija prekoračila granice svoje nadležnosti prema Sporazumu EZ – Švicarska o zračnom prometu s obzirom na rute EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske time što je u članku 1. stavku 3. pobijane odluke utvrdila povredu članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja i pozvala stranke da se o tome očituju u okviru mjera upravljanja postupkom.

169 Tužitelj ističe da upućivanje na „treće zemlje” u članku 1. stavku 3.pobijane odluke uključuje Švicarsku Konfederaciju. Naime, ona je treća zemlja u smislu Sporazuma o EGP-u, čija je povreda utvrđena u navedenom članku. Tužitelj iz toga zaključuje da je Komisija u navedenom članku utvrdila povredu članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske. Dodaje da je Komisija time povrijedila, s jedne strane, članak 11. stavak 2. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu i, s druge strane, međunarodno ugovorno pravo time što je Švicarskoj Konfederaciji propisala obvezu bez njezina prethodnog pristanka. Prema njegovu mišljenju, tim se nezakonitostima opravdava smanjenje koeficijenta težine povrede, a posljedično i iznos novčane kazne koja mu je izrečena.

170 Komisija odgovara da se upućivanje u članku 1. stavku 3. pobijane odluke na „rute između zračnih luka smještenih u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u, ali koje nisu države članice i zračnih luka smještenih u trećim zemljama” ne može tumačiti na način da uključuje rute EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske. Prema njezinu mišljenju, pojam „treće zemlje” u smislu tog članka isključuje Švicarsku Konfederaciju.

171 Komisija dodaje da, ako bi se smatralo da je u članku 1. stavku 3. pobijane odluke tužitelja smatrala odgovornim za povredu članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske, ona bi prekoračila granice svoje nadležnosti koje su joj propisane na temelju članka 11. stavka 2. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu.

172 Valja utvrditi, kao što to tvrdi tužitelj, je li Komisija utvrdila povredu članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske u članku 1. stavku 3. pobijane odluke i, po potrebi, je li time prekoračila granice nadležnosti koju ima na temelju Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu.

173 U tom pogledu valja podsjetiti na to da je načelo djelotvorne sudske zaštite opće načelo prava Unije koje je danas izraženo u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja). To načelo, koje u pravu Unije odgovara članku 6. stavku 1. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., zahtijeva da izreka odluke kojom Komisija utvrđuje povredu pravila tržišnog natjecanja bude osobito jasna i precizna kako bi poduzetnici koji su odgovorni i kažnjeni mogli razumjeti i osporiti tu odgovornost i izricanje te kazne, koja proizlazi iz teksta navedene izreke (vidjeti presudu od 16. prosinca 2015., Martinair Holland/Komisija, T‑67/11, EU:T:2015:984, t. 31. i navedenu sudsku praksu).

174 Naime, Komisija putem izreke svojih odluka naznačuje prirodu i doseg povreda koje sankcionira. Stoga je, u načelu, kad je riječ upravo o dosegu i prirodi sankcioniranih povreda, bitna izreka, a ne obrazloženje. Samo u slučaju kada nedostaje jasnoće kod upotrijebljenih izraza u izreci, izreku valja tumačiti s pomoću obrazloženja odluke (vidjeti presudu od 16. prosinca 2015., Martinair Holland/Komisija, T‑67/11, EU:T:2015:984, t. 32. i navedenu sudsku praksu).

175 U članku 1. stavku 3. pobijane odluke Komisija je utvrdila da je tužitelj „povrijedio članak 53. Sporazuma o EGP-u u pogledu ruta između zračnih luka smještenih u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u, ali koje nisu države članice i zračnih luka smještenih u trećim zemljama” od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006. U te rute nije izričito uključila rute EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske, ali ih nije izričito niti isključila.

176 Stoga valja provjeriti ubraja li se Švicarska Konfederacija među „treće zemlje” iz članka 1. stavka 3. pobijane odluke.

177 U tom pogledu valja napomenuti da se u članku 1. stavku 3. pobijane odluke razlikuju „države koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u, ali koje nisu države članice” i treće zemlje. Točno je da, kao što to ističe tužitelj, Švicarska Konfederacija nije stranka Sporazuma o EGP-u i stoga se ubraja među zemlje koje su treće s obzirom na njega.

178 Međutim, valja podsjetiti na to da, uzimajući u obzir zahtjeve jedinstva i dosljednosti pravnog poretka Unije, treba pretpostaviti da isti izrazi upotrijebljeni u istom aktu imaju isto značenje.

179 Međutim, Komisija je u članku 1. stavku 2. pobijane odluke utvrdila povredu članka 101. UFEU-a na „rutama između zračnih luka smještenih u Europskoj uniji i zračnih luka smještenih izvan EGP-a” Taj pojam ne uključuje zračne luke smještene u Švicarskoj iako Švicarska Konfederacija nije stranka Sporazuma o EGP-u i stoga se formalno treba smatrati da su njezine zračne luke „smještene izvan EGP-a” ili, drugim riječima, u zemlji koja je treća s obzirom na taj sporazum. Te zračne luke predmet su članka 1. stavka 4. pobijane odluke u kojem se utvrđuje povreda članka 8. Sporazuma EZ – Švicarska o zračnom prometu na „rutama između zračnih luka smještenih u Europskoj uniji i zračnih luka smještenih u Švicarskoj”.

180 U skladu s načelom navedenim u točki 177. ove presude stoga treba pretpostaviti da izraz „zračn[e] luk[e] smješten[e] u trećim zemljama” upotrijebljen u članku 1. stavku 3. pobijane odluke ima isto značenje kao i izraz „zračn[e] luk[e] smješten[e] izvan EGP-a” upotrijebljen u stavku 2. tog članka i da se prema tome tim izrazom isključuju zračne luke smještene u Švicarskoj.

181 S obzirom na nepostojanje ikakvih naznaka u izreci pobijane odluke da je Komisija namjeravala dati drukčije značenje pojmu „treće zemlje” iz članka 1. stavka 3. pobijane odluke, valja zaključiti da pojam „treće zemlje” iz njezina članka 1. stavka 3. isključuje Švicarsku Konfederaciju.

182 Stoga se ne može smatrati da je Komisija u članku 1. stavku 3. pobijane odluke tužitelja smatrala odgovornim za povredu članka 53. Sporazuma o EGP-u na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske.

183 Budući da izreka pobijane odluke ne ostavlja mjesta dvojbi, Opći sud stoga samo podredno dodaje da njegova obrazloženja nisu proturječna tom zaključku.

184 U uvodnoj izjavi 1146. pobijane odluke Komisija je navela da se „protutržišnim dogovorima” koje je opisala povređivao članak 101. UFEU-a od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006. „u pogledu zračnog prijevoza između zračnih luka smještenih unutar U[nije] i zračnih luka smještenih izvan EGP-a”. U popratnoj bilješci (br. 1514) Komisija je pojasnila sljedeće: „U smislu ove Odluke, ‚zračn[e] luk[e] smješten[e] izvan EGP-a’ označavaju zračne luke smještene u zemljama koje nisu Švicarska [Konfederacija] i države koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP-u”.

185 Točno je da Komisija, kad je u uvodnoj izjavi 1146. pobijane odluke opisala doseg povrede članka 53. Sporazuma o EGP-u, nije uputila na pojam „zračn[e] luk[e] smješten[e] izvan EGP-a”, nego na pojam „zračne luke smještene u trećim zemljama”. Iz toga se ipak ne može zaključiti da je Komisija namjeravala dati drukčije značenje pojmu „zračn[e] luk[e] smješten[e] izvan EGP-a” za potrebe primjene članka 101. UFEU-a i pojmu „zračne luke smještene u trećim zemljama” za potrebe primjene članka 53. Sporazuma o EGP-u. Suprotno tomu, Komisija je u pobijanoj odluci ta dva izraza upotrijebila u istom značenju. Stoga je Komisija u uvodnoj izjavi 824. pobijane odluke navela da „neće primijeniti članak 101. UFEU-a na sporazume i protutržišne prakse koje se odnose na zračni prijevoz između zračnih luka u U[niji] i zračnih luka u trećim zemljama koji su se odvili prije 1. svibnja 2004.”. Isto tako, u uvodnoj izjavi 1222. te odluke, kad je riječ o prestanku sudjelovanja društva SAS Consortium u jedinstvenoj i trajnoj podjeli, Komisija je uputila na nadležnost koju ima na temelju tih odredbi „na rutama između U[nije] i trećih zemalja te rutama između Islanda, Norveške i Lihtenštajna te zemalja izvan EGP-a”.

186 Stoga obrazloženja pobijane odluke potvrđuju da pojmovi „zračne luke smještene u trećim zemljama” i „zračn[e] luk[e] smješten[e] izvan EGP-a” imaju isto značenje. Stoga u skladu s klauzulom o definiciji u bilješci br. 1514 valja smatrati da oba pojma isključuju zračne luke smještene u Švicarskoj.

187 Suprotno onomu što tvrdi tužitelj, u uvodnim izjavama 1194. i 1241. pobijane odluke ne zagovara se drukčije rješenje. Točno je da je u uvodnoj izjavi 1194. te odluke Komisija uputila na „rute između EGP-a i trećih zemalja osim ruta između U[nije] i Švicarske”. Isto tako, u uvodnoj izjavi 1241. te odluke, u okviru „utvrđivanja vrijednosti prihoda od prodaje na rutama s trećim zemljama” Komisija je za 50 % smanjila osnovni iznos za „rute između EGP-a i trećih zemalja osim ruta između U[nije] i Švicarske za koje [ona] postupa prema Sporazumu [EZ – Švicarska o zračnom prometu]”. Međutim, moglo bi se smatrati da, kao što to u biti tvrdi tužitelj, ako se Komisija potrudila u te uvodne izjave uključiti navođenje „osim ruta između Unije i Švicarske”, to je zato što je smatrala da je Švicarska Konfederacija obuhvaćena pojmom „treće zemlje” pod uvjetom da je riječ o rutama između EGP-a i trećih zemalja.

188 Komisija je uostalom priznala da je moguće da je „omaškom” u vrijednost prihoda od prodaje uključila prihod koji su određeni inkriminirani prijevoznici ostvarili na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske tijekom predmetnog razdoblja. Prema njezinu mišljenju, to je zato što u zahtjevu za dostavu informacija od 26. siječnja 2009., koji se odnosio na određene prihode, nije obavijestila dotične prijevoznike da iz vrijednosti prihoda od prodaje koji su ostvarili na rutama EGP-a osim ruta između Unije i trećih zemalja trebaju isključiti prihod koji su ostvarili na rutama EGP-a osim ruta između Unije i Švicarske.

189 Ipak valja utvrditi, kao što je to utvrdila Komisija, da se ti elementi isključivo odnose na prihode koje valja uzeti u obzir u svrhu izračuna osnovnog iznosa novčane kazne, a ne definiciju zemljopisnog opsega jedinstvene i trajne povrede o kojoj je riječ u ovom slučaju.

190 Stoga ovaj tužbeni razlog treba odbiti.

3. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi načela ne bis in idem i članka 266. UFEU‑a te povredi roka zastare

191 Tužitelj iznosi ovaj tužbeni razlog u dva dijela koji se temelje, s jedne strane, na povredi načela ne bis in idem i članka 266. UFEU‑a te, s druge strane, na povredi roka zastare i nepostojanju legitimnog interesa za formalno utvrđenje povrede.

192 Opći sud smatra da je korisno najprije razmotriti drugi dio, koji se temelji na povredi roka zastare.

a) Drugi dio, koji se temelji na povredi roka zastare i nepostojanju legitimnog interesa za formalno utvrđenje povrede

193 Tužitelj ističe povredu roka zastare i nepostojanje legitimnog interesa za formalno utvrđenje povrede.

194 Što se tiče roka zastare, s obzirom na to da tužbom protiv Odluke od 9. studenoga 2010. ne traži poništenje utvrđenjâ povrede koja se odnose na rute unutar EGP-a i rute između Unije i Švicarske, tužitelj tvrdi da se članak 25. stavak 6. Uredbe br. 1/2003 kojim se predviđa prekid tog roka u slučaju tužbe koja je u tijeku ne primjenjuje. Budući da je u pobijanoj odluci tužitelju izrekla novčanu kaznu na temelju tih ruta, Komisija je stoga povrijedila navedeni rok.

195 Što se tiče legitimnog interesa za utvrđenje povrede na rutama unutar EGP-a i na rutama između Unije i Švicarske, tužitelj tvrdi da je na Komisiji da dokaže da ima takav interes. Međutim, ona nije podnijela nijedan element kojim bi se dokazalo da tužitelj nije ispunio obvezu da odmah prestane s povredom koja se predviđa u Odluci od 9. studenoga 2010. Usto, ništa ne omogućuje Komisiji da pretpostavi, kao što je to učinila u uvodnoj izjavi 1171. pobijane odluke, da tužitelj možda nije prestao s povredom na datum donošenja pobijane odluke. Štoviše, u pobijanoj odluci i u Odluci od 9. studenoga 2010. navodi se da ne postoji dokaz da su tajni dogovori nastavljeni nakon 14. veljače 2006., prvog dana pretrage. Tužitelj također smatra da je, prema sudskoj praksi, činjenica da Komisija nije dokazala legitimni interes dovoljna kako bi se opravdalo poništenje pobijane odluke u cijelosti u dijelu u kojem se ona odnosi na njega.

196 Konačno, ako bi Opći sud prihvatio ovaj dio, ali presudio da se pobijana odluka ne treba poništiti u cijelosti, za izračun iznosa novčane kazne valjalo bi uzeti u obzir povredu roka zastare. Prema tužiteljevu mišljenju, koeficijent težine povrede i dodatni iznos koji se na njega primjenjuju treba stoga utvrditi na postotak manji od 16 %. On tvrdi da bi u protivnom to dovelo do neopravdane diskriminacije između njega i prijevoznika koji se smatraju odgovornima za jedinstvenu i trajnu povredu na svim rutama i da bi se time oduzeo smisao roku zastare od deset godina koji se utvrđuje u članku 25. Uredbe br. 1/2003.

197 Komisija osporava tužiteljevu argumentaciju.

198 Prema Komisijinu mišljenju, rok zastare od deset godina prekinut je od 24. siječnja 2011., datuma kad je tužitelj podnio tužbu protiv Odluke od 9. studenoga 2010., do 16. prosinca 2015., datuma kad je Opći sud donio presudu Japan Airlines/Komisija (T-36/11, neobjavljena, EU:T:2015:992). Uzimajući u obzir taj prekid, rok koji je protekao od 14. veljače 2006., datuma kad je prestala povreda, do 17. ožujka 2017., datuma donošenja pobijane odluke, iznosi samo šest godina, dva mjeseca i 26 dana.

199 Komisija naglašava da je u Odluci od 9. studenoga 2010. opisana jedinstvena i trajna povreda koja obuhvaća sve predmetne rute i da je tužitelj podnošenjem tužbe protiv te odluke zahtijevao njezino poništenje, čime se opravdava prekid roka zastare.

200 Komisija dodaje da koeficijent težine povrede i dodatni iznos nije potrebno prilagođavati. Koeficijent težine povrede ostao bi isti za adresate pobijane odluke i zemljopisni opseg ponašanja svakog adresata uzet je u obzir u prihodima radi izračuna iznosa novčane kazne.

201 Valja podsjetiti na to da, u skladu s člankom 25. stavkom 1. točkom (b) i člankom 25. stavcima 2., 3. i 5. Uredbe 1/2003, za ovlast izricanja novčane kazne nastupa zastara ako:

– Komisija nije izrekla kaznu u roku od pet godina od dana kad je prestala povreda (stavak 1. točka (b)) a da se u međuvremenu nije izvršila radnja kojom se prekida zastara (stavak 3.);

– ili najkasnije u roku od deset godina od dana kad je prestala povreda ako su izvršene radnje kojima se prekida zastara (stavak 5.).

202 Usto, člankom 25. stavkom 6. Uredbe br. 1/2003 predviđa se da zastara ne teče sve dok je odluka Komisije predmet postupka koji se vodi pred Sudom. U skladu sa stavkom 5. istog članka, rok zastare od deset godina produžuje se za vrijeme zastoja zastare u skladu sa stavkom 6.

203 U skladu s člankom 25. stavkom 3. Uredbe br. 1/2003, zastara se prekida svakom radnjom koju Komisija poduzme s ciljem istrage ili vođenja postupaka u vezi povrede propisa kada je o tome obaviješten najmanje jedan poduzetnik koji je sudjelovalo u povredi propisa. U skladu s člankom 25. stavkom 4. iste uredbe, prekid zastare primjenjuje se na sve poduzetnike koji su sudjelovali u predmetnoj povredi propisa.

204 Iz toga proizlazi da se okolnost da poduzetnik nije određen kao sudionik u povredi u jednoj ili više radnji poduzetih s ciljem istrage ili vođenja postupka u vezi povrede tijekom upravnog postupka ne protivi tome da se prekid zastare primjenjuje i na njega pod uvjetom da se za predmetnog poduzetnika naknadno utvrdi da je sudjelovao u povredi (presuda od 31. ožujka 2009., ArcelorMittal Luxembourg i dr./Komisija, T-405/06, EU:T:2009:90, t. 143. i 144.).

205 Suprotno tomu, Sud je odlučio da, za razliku od učinka erga omnes radnji kojima se prekida zastara iz članka 25. stavaka 3. i 4. Uredbe br. 1/2003, suspenzivan učinak zastare kojim se članak 25. stavak 6. iste uredbe povezuje sa sudskim postupcima ima samo učinak inter partes (presuda od 29. ožujka 2011., ArcelorMittal Luxembourg/Komisija i Komisija/ArcelorMittal Luxembourg i dr., C-201/09 P i C-216/09 P, EU:C:2011:190, t. 148.).

206 Stoga u pogledu poduzetnika koji nisu podnijeli tužbu protiv Komisijine konačne odluke, tužba koju je protiv iste konačne odluke podnio drugi poduzetnik ne može imati nikakav suspenzivan učinak (presuda od 29. ožujka 2011., ArcelorMittal Luxembourg/Komisija i Komisija/ArcelorMittal Luxembourg i dr., C-201/09 P i C-216/09 P, EU:C:2011:190, t. 145.).

207 Naposljetku, činjenica da Komisija više nema ovlast za izricanje novčanih kazni počiniteljima povrede zbog isteka roka zastare nije sama po sebi prepreka za donošenje odluke kojom se utvrđuje da je ta povreda počinjena, pod uvjetom da Komisija u takvom slučaju dokaže da postoji legitimni interes za donošenje odluke kojom se utvrđuje takva povreda (vidjeti po analogiji presudu od 6. listopada 2005., Sumitomo Chemical i Sumika Fine Chemicals/Komisija, T-22/02 i T-23/02, EU:T:2005:349, t. 131. i 132.).

208 U ovom slučaju nije sporno da je početak roka zastare datum prestanka jedinstvene i trajne povrede, odnosno 14. veljače 2006. u skladu s člankom 25. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003.

209 Osim toga, tužitelj se samo poziva na povredu roka zastare od deset godina koji se predviđa člankom 25. stavkom 5. navedene uredbe a pritom ne tvrdi da je povrijeđen i rok zastare od pet godina. Međutim, neosporno je da je na datum donošenja pobijane odluke proteklo više od deset godina od prestanka jedinstvene i trajne povrede.

210 Komisija ipak navodi, za razliku od tužitelja, da je rok zastare prekinut u skladu s člankom 25. stavkom 6. te uredbe, dok je bio u tijeku postupak koji je doveo do presude od 16. prosinca 2015., Japan Airlines/Komisija (T-36/11, neobjavljena, EU:T:2015:992), tako da zastara nije nastupila na datum donošenja pobijane odluke.

211 Stoga bi trebalo odrediti je li tužba koju je tužitelj podnio protiv Odluke od 9. studenoga 2010. imala za učinak produljenje roka zastare od deset godina s obzirom na njegovo protupravno ponašanje utvrđeno u članku 1. stavcima 1. i 4. pobijane odluke, odnosno na rutama unutar EGP-a i rutama između Unije i Švicarske.

212 U tom pogledu valja istaknuti da, kako bi zaključio da suspenzivni učinak zastare tužbe protiv Komisijine odluke o sankciji nastaje inter partes (točka 205. ove presude), Sud se osobito oslonio na opseg predmeta spora koji mora riješiti sud Unije pred kojim je podnesena tužba za poništenje, pri čemu podsjeća da je sud ovlašten ispitivati samo one elemente odluke koji se odnose na podnositelja zahtjeva za poništenje (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2011., ArcelorMittal Luxembourg/Komisija i Komisija/ArcelorMittal Luxembourg i dr., C-201/09 P i C-216/09 P, EU:C:2011:190, t. 142.). Iz toga proizlazi nužna usklađenost između dosega tužbe za poništenje i dosega učinka na zastaru koji je s njom povezan na temelju članka 25. stavka 6. Uredbe br. 1/2003.

213 Stoga je važno utvrditi doseg tužiteljeve tužbe protiv Odluke od 9. studenoga 2010., a osobito je li Općem sudu u okviru spora koji je pred njim pokrenuo tužitelj upućeno pitanje o ponašanjima na rutama unutar EGP-a i rutama izmeđ