ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 395/27

Žalba koju je 19. rujna 2014. podnijela Helenska Republika protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) donesene 16. srpnja 2014. u predmetu T-52/12, Grčka protiv Komisije

(Predmet C-431/14 P)

(2014/C 395/32)

Jezik postupka: grčki

Stranke

Žalitelj: Helenska Republika (zastupnici: I. Chalkias i A. Vasilopoulou)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjev

— prihvatiti predmetnu žalbu,

— poništiti u cijelosti pobijanu presudu Općeg suda Europske unije,

— zbog razloga koji su podrobnije izloženi, prihvatiti tužbu Helenske Republike,

— poništiti pobijanu odluku Europske komisije,

— naložiti Komisiji snošenje troškova.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Prvi žalbeni razlog temelji se na povredi prava Unije, i to na bitnoj povredi postupka. U prvom dijelu žalbenog razloga se navodi da je Opći sud pogrešno protumačio i primijenio pojam državna sredstva iz članka 107. stavka 1. UFEU-a, odnosno da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče činjenica kada je kvalificirao kao državno sredstvo iznos obveznih doprinosa koje su uplatili poljoprivrednici korisnici potpore koji su osigurani kod Organismos Ellinikon Georgikon Asfaliseon (ELGA, grčka agencija za osiguranja u poljoprivredi), dok se u drugom dijelu žalbenog razloga navodi da je donošenjem presude Općeg suda počinjena bitna povreda postupka, s obzirom na to da Opći sud nije ispitao ili posebno obrazložio u kojoj mjeri iznosi koji su uplaćeni od strane poljoprivrednika korisnika državne potpore i koji se smatraju nezakonitima, njima daju neopravdanu prednost u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, i to prednost koja može narušiti tržišno natjecanje, te se navodi da je Opći sud pogrešno protumačio i primijenio takvu odredbu prešutno odbijajući taj argument.

U drugom žalbenom razlogu navodi se da je donošenjem pobijane presude počinjena povreda prava Unije, osobito time što je Opći sud pogrešno primijenio i protumačio članak 107. stavak 1. UFEU-a kada je zaključio da naknade iz 2009. za korisnike predstavljaju selektivnu gospodarsku prednost koja može dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja i trgovinu između država članica, a da pritom nije vodio računa o izvanrednim okolnostima koji su obilježavali i koji obilježuju grčko gospodarstvo.

U trećem žalbenom razlogu navodi se, s jedne strane, da je Opći sud pogrešno protumačio i primijenio članak 107. stavak 3. točku (b) UFEU-a, s obzirom na to da je u odnosu na sporne naknade iz 2009. ograničio područje primjene takve odredbe na uvjete iz Okvira podrške Zajednice bez obzira na izvanredne okolnosti koji su u to vrijeme obilježavale grčko gospodarstvo (prvi dio trećeg žalbenog razloga) i, s druge srane, da je pobijana presuda nedovoljno obrazložena, s obzirom na to da nije dana nikakva ocjena u odnosu na prigovor Helenske Republike prema kojemu je odluka Europske komisije neproporcionalna jer predviđa povrat potpora u prosincu 2011. (drugi dio trećeg žalbenog razloga).
HR Službeni list Europske unije C 388/5

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 20. kolovoza 2014. uputio Klagenævnet for Udbud (Danska) – MT Højgaard A/S i Züblin A/S protiv Banedanmark

(Predmet C-396/14)

2014/C 388/06

Jezik postupka: danski

Sud koji je uputio zahtjev

Klagenævnet for Udbud

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: MT Højgaard A/S i Züblin A/S

Tuženik: Banedanmark

Prethodno pitanje

Treba li načelo jednakog postupanja iz članka 10. u vezi s člankom 51. Direktive 2004/17/EZ (1) Europskog parlamenta i Vijeća tumačiti na način da javnom naručitelju, u situaciji poput one u glavnom postupku, zabranjuje sklapanje ugovora s ponuditeljem koji se nije prijavio za postupak predodabira i zato u njemu nije bio odabran?

(1) Direktiva 2004/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 31. ožujka 2004. o usklađivanju postupaka nabave subjekata koji djeluju u sektoru vodnog gospodarstva, energetskom i prometnom sektoru te sektoru poštanskih usluga (SL 2004 L 134, str. 1.) (SL, službeno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 6., svezak 1., str. 43.)
HR Službeni list Europske unije C 388/2

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 7. kolovoza 2014. uputio Gerechtshof Den Haag (Nizozemska) – TOP Logistics BV, Van Caem International BV protiv Bacardi & Co. Ltd, Bacardi International Ltd

(Predmet C-379/14)

2014/C 388/02

Jezik postupka: nizozemski

Sud koji je uputio zahtjev

Gerechtshof Den Haag

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: TOP Logistics BV, Van Caem International BV

Tuženici: Bacardi & Co. Ltd, Bacardi International Ltd

Prethodna pitanja

Ova pitanja odnose se na robu koja je podrijetlom izvan EGP-a i koja je, nakon što je unesena na područje EGP-a (niti od strane nositelja žiga niti uz njegovu suglasnost), u državi članici Europske unije stavljena u postupak vanjskog provoza ili u postupak carinskog skladištenja (u smislu Carinskog zakonika Zajednice: Uredba (EEZ) br. 2913/92 (1) (ranija uredba) i Uredba (EZ) br. 450/2008 (2)).

1. Kada se na takvu robu zatim, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, primjenjuje sustav odgode plaćanja trošarina, treba li smatrati da je ta roba uvezena u smislu članka 5. stavka 3. točke (c) Direktive 89/104/EEZ (3) (sada Direktiva 2008/95/EZ (4)) tako da je riječ o „uporabi (znaka) u trgovačkom prometu” koju nositelj žiga može zabraniti na temelju članka 5. stavka 1. navedene direktive?

2. Ako je odgovor na prvo pitanje potvrdan, treba li smatrati da, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, sama prisutnost takve robe u državi članici (na koju se u toj državi članici primjenjuje sustav odgode plaćanja trošarina) ne nanosi ili ne može nanijeti štetu funkcijama žiga tako da se nositelj žiga koji se u navedenoj državi članici poziva na nacionalno zakonodavstvo o žigu ne može protiviti toj prisutnosti?

(1) Uredba Vijeća od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (SL L 302, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 110.)

(2) Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o Carinskom zakoniku Zajednice (Modernizirani carinski zakonik) (SL L 145, str.1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 2., svezak 2., str. 245.)

(3) Prva direktiva Vijeća od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 1989., L 40, str. 1.)

(4) Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (Kodificirana verzija) (SL L 299, str 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.)
1)

Protive li se člancima 107. i 108. Ugovora [o funkcioniranju] Europske unije, u njegovoj pročišćenoj inačici, članak 56. Zakona o radu, odobrenog Kraljevskim zakonodavnim dekretom 1/1995 od 24. ožujka 1995, peta prijelazna odredba Zakona 3/2012 od 6. srpnja 2012. o hitnim mjerama za reformu tržišta rada te članak 123. i članak 124. stavak 13. Zakona o socijalnim sudovima – Zakon 36/2011 od 10. listopada 2011. (kojima se prešutno upućuje na gore navedene odredbe) u mjeri u kojoj se njima stvarno povećavaju iznosi otpremnina odobreni odlukom Europske komisije u postupku „State aid SA.35253 (2012/N) Spain. Restructuring and Recapitalisation of the BFA Group”?
1.

Prvo, on ističe povredu članka 8. stavka 1. točke (b) Uredbe br. 40/94 o žigu Zajednice. Opći sud je pogrešno protumačio tu odredbu i ustaljenu sudsku praksu o određivanju sličnosti znakova i vjerojatnosti dovođenja u zabludu, time što je o sličnosti znakova i vjerojatnosti dovođenja u zabludu žigova u pitanju zaključio iz sukladnosti elemenata znaka koji odgovara čisto opisnoj oznaci svojstva proizvoda (to jest „tamnoplav” kao oznaka boje za proizvode označene žigovima u pitanju) i za koji zbog nepostojanja svojstvenog razlikovnog karaktera relevantna javnost ne smatra da upućuje na komercijalno podrijetlo proizvoda određenog poduzetnika u odnosu na proizvode drugih poduzetnika. Nadalje, u tom sporu Opći sud je pogrešno protumačio pravni pojam opisne oznake s obzirom da je smatrao da izraz „tamnoplav” ne opisuje označene proizvode, to jest odjeću, niti neko bitno obilježje proizvoda.
1.

Mora li, na osnovi Direktive 93/13/EEZ (1), sud pred kojim se vodi postupak povodom prigovora protiv prisilnog izvršenja, određenog bez nazočnosti tužitelja, koje se temelji na ugovoru o potrošačkom kreditu u vezi s izdanom kreditnom karticom American Expres Gold, čim bude raspolagao za to potrebnim činjeničnim i pravnim elementima, ocijeniti, čak i po službenoj dužnosti, je li naknada predviđena predmetnim ugovorom nepoštena, to jest: (a) – naknada za izdavanje kartice; (b) – godišnja naknada za vođenje kartice; (c) – godišnja naknada za vođenje dodatne kartice; (d) – naknada za produljenje kartice; (e) – naknada za zamjensku karticu; (f) – naknada za promjenu PIN-a; (g) – naknada za podizanje gotovine s bankomata i u poslovnicama (vlastitim ili u drugim bankama u Rumunjskoj ili inozemstvu); (h) – naknada za plaćanje robe i/ili usluga trgovaca u inozemstvu ili Rumunjskoj; (i) – naknada za izdavanje i slanje izvatka o stanju računa; (j) – naknada za uvid u stanje računa na bankomatima; (k) – naknada za kašnjenje u plaćanju; (l) – naknada za prekoračenje kreditnog limita; (m) – naknada za neopravdano odbijanje plaćanja, unatoč činjenici da iznos tih naknada nije naveden u ugovoru?
2.

Ako je odgovor na prvo pitanje da se sudska praksa Suda o odredbama Ugovora o slobodi poslovnog nastana i slobodnom kretanju usluga u isključivo internim situacijama primjenjuje na ocjenu je li Poglavlje III. Direktive 2006/123 primjenjivo, a) trebaju li nacionalni sudovi primijeniti odredbe Poglavlja III. Direktive 2006/123 u situaciji kao što je ona u ovom postupku, u kojoj se pružatelj usluga nije nastanio na prekograničnom temelju i ne pruža prekogranične usluge, ali se svejedno poziva na te odredbe? b) je li za odgovor na to pitanje relevantno da operator većinom pruža usluge samozaposlenim prostitutkama iz država članica koje nisu Nizozemska? c) je li za odgovor na to pitanje potrebno utvrditi jesu li poduzeća nastanjena u drugim državama članicama pokazala ili će pokazati istinski interes za pokretanje djelatnosti prostitucije iz izloga u Amsterdamu?
3.

Ako je odgovor na drugo pitanje da se sudska praksa Suda o odredbama Ugovora o slobodi poslovnog nastana i slobodnom kretanju usluga u isključivo internim situacijama primjenjuje na ocjenu je li Poglavlje III. Direktive 2006/123 primjenjivo, a) trebaju li nacionalni sudovi primijeniti odredbe Poglavlja III. Direktive 2006/123 u situaciji kao što je ona u ovom postupku, u kojoj se pružatelj usluga nije nastanio na prekograničnom temelju i ne pruža prekogranične usluge, ali se svejedno poziva na te odredbe? b) je li za odgovor na to pitanje relevantno da će se te usluge vjerojatno većinom pružati stanovnicima Nizozemske? c) je li za odgovor na to pitanje potrebno utvrditi jesu li poduzeća nastanjena u drugim državama članicama pokazala ili će pokazati istinski interes da pružaju takve ili slične usluge?
HR Službeni list Europske unije C 315/37

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 11. lipnja 2014. uputio Finanzgericht Hamburg (Njemačka) – Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) protiv Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Predmet C-284/14)

2014/C 315/59

Jezik postupka: njemački

Sud koji je uputio zahtjev

Finanzgericht Hamburg

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Tuženik: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Prethodno pitanje

Je li valjana Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 158/2013 od 18. veljače 2013. o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih pripremljenih ili konzerviranih agruma (mandarina itd.) porijeklom iz Narodne Republike Kine (1) iako se nije temeljila na neovisnoj anitdampinškoj istrazi provedenoj neposredno prije njezinog donošenja, nego na nastavljenoj antidampinškoj istrazi koja je u to vrijeme već bila provedena za razdoblja od 1. listopada 2006. do 30. rujna 2007. pri čemu je Sud Europske unije u svojoj presudi od 22. svibnja 2012 (Rs. C-338/10) (2) smatrao da je provedba te istrage povrijedila obveze koje proizlaze iz Uredbe Vijeća (EZ) br. 384/96 od 22. prosinca 1995. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (3), kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 2117/2005 od 21. prosinca 2005. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 384/96 o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (4) što je imalo za posljedicu da je Sud u navedenoj presudi utvrdio nevaljanost navedene Uredbe Vijeća (EZ) br. 1355/2008 od 18. prosinca 2008. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz pripremljenih ili konzerviranih agruma (i to mandarina itd.) podrijetlom iz Narodne Republike Kine (5) koja je donesena na temelju te istrage?

(1) SL L 49, str. 29.

(2) ECLI:EU:C:2012:158

(3) SL 1996 L 56, str. 1.

(4) SL L 340, str. 17.

(5) SL L 350, str. 35. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 82., str. 61.).
—

ponište članak 2. točka 25., članak 6. stavak 2. točka (b), članak 7. stavak 1. do 5. te stavak 7. prva rečenica i stavak 12. do 14. kao i članak 13. stavak 1. točka (c) Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda i o stavljanju izvan snage Direktive 2001/37/EZ (1);
HR Službeni list Europske unije C 315/39

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. lipnja 2014. uputio Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Ujedinjena Kraljevina) – Secretary of State for the Home Department protiv CS-a

(Predmet C-304/14)

2014/C 315/62

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Secretary of State for the Home Department

Tuženik: CS

Prethodna pitanja

1. Protivi li se pravo Europske unije, a osobito članak 20. UFEU-a, tome da država članica protjera sa svojeg državnog područja, u državu koja nije članica Unije, državljanina države koja nije članica Unije koji je roditelj i koji u najvećem dijelu ostvaruje roditeljsku skrb nad djetetom koje je državljanin te države članice (i, posljedično, građanin Unije), kada bi to djeteta, građanina Unije, lišilo suštine njegovih prava kao građanina Europske unije?

2. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, u kojim okolnostima bi takvo protjerivanje bilo dopušteno pravom Europske unije?

3. U slučaju negativnog odgovora na prvo pitanje, u kojoj mjeri, ako ikojoj, članci 27. i 28. Direktive 2004/38/EZ (1)(„Direktiva o građanima”) služe kao temelj za odgovor na drugo pitanje?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području držav[a] članic[a] (SL L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.).
HR Službeni list Europske unije C 329/9

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 23. srpnja 2014. uputio Vilniaus miesto apylinkės teismo (Litva) – ERGO Insurance SE, koji djeluje preko svoje litvanske podružnice ERGO Insurance SE protiv If P&C Insurance AS, koji djeluje preko svoje podružnice If P&C Insurance AS

(Predmet C-359/14)

2014/C 329/11

Jezik postupka: litvanski

Sud koji je uputio zahtjev

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: ERGO Insurance SE, koji djeluje preko svoje litvanske podružnice ERGO Insurance SE

Tuženik: If P&C Insurance AS, koji djeluje preko svoje podružnice If P&C Insurance AS

Prethodna pitanja

1. Treba li članak 4. stavak 4. Uredbe (EZ) br. 593/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. lipnja 2008. o pravu koje se primjenjuje na ugovorne obveze (Rim I) (1), kojim je propisano da „kad je mjerodavno pravo nemoguće utvrditi na temelju stavaka 1. i 2., ugovor podliježe pravu države s kojom je u najužoj vezi”, tumačiti u smislu da je, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, potrebno primijeniti njemačko pravo?

2. Ako je odgovor na prvo pitanje negativan, treba li načelo sadržano u članku 4. Uredbe (EZ) br. 864/2007 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. srpnja 2007. o pravu koje se primjenjuje na izvanugovorne obveze („Rim II”) (2) tumačiti u smislu da se, u okolnostima kao što su one u predmetnom slučaju, pravo koje je potrebno primijeniti u sporu između osiguravatelja traktora i osiguravatelja prikolice mora odrediti u skladu s pravom države mjesta u kojoj je nastala šteta koja je posljedica prometne nesreće?

(1) SL L 177, str. 6.

(2) SL L 199, str. 40.
2.

U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje: treba li članak 17. stavak 2. točku (a), članak 18. stavak 1. točku (a) te članak 22. stavak 3. Šeste direktive tumačiti tako da se protive nacionalnim propisima prema kojima – u okolnostima kao što su one u postupku koji je u tijeku pred nacionalnom sudom – porezni obveznik ne može odbiti pretporez jer je račun izdala osoba koja nije stvarni dobavljač te nije moguće odrediti identitet stvarnog dobavljača robe i obvezati ga da plati porez ili imenuje osobu koja je to dužna napraviti na temelju članka 21. stavka 1. točke (c) Šeste direktive zbog izdavanja računa?
1.

Treba li Uredbu 261/2004 (1), uzimajući u obzir uvodnu izjavu 15., tumačiti tako da nastupanje izvanredne okolnosti koja zračnog prijevoznika potakne na to da nakon njezinog nastupanja svjesno preusmjerava letove i ponajprije nadoknađuje letove na koje je neposredno negativno utjecala izvanredna okolnost može opravdati kašnjenje u smislu članka 5. Uredbe i zračnog prijevoznika osloboditi njegove obveze isplate odštete na temelju članka 5. stavka 1. točke (c) Uredbe br. 261/2004 putniku čiji je let izveden tek nakon što su navedene okolnosti otklonjene i nakon što su svi letovi mogli biti nadoknađeni?
7.

a) Ako odgovor na pitanje pod 6. bude dan u smislu da tehnički problemi koji se trebaju ubrajati u neočekivane nedostatke po pitanju sigurnosti leta jesu izvanredne okolnosti koje mogu dovesti do uspješnog pozivanja na članak 5. stavak 3. Uredbe ako ti problemi proizlaze iz događaja koji nije dio obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika te ih on zaista ne može svladati: znači li to tada da tehnički problem koji je nastupio spontano te se njegovim uzrokom ne može smatrati ni manjkavo održavanje niti je utvrđen prilikom redovitog održavanja (gore u činjeničnom stanju navedenim provjerama A do D i svakodnevnim kontrolama), može li ili upravo ne može biti izvanredna okolnost – ako nije mogao biti utvrđen tijekom tih redovitih intervala održavanja – jer se naime tada ne može razaznati nikakav događaj u smislu točke 26. presude Wallentin-Hermann te se stoga ne može utvrditi je li ovaj događaj dio obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika i može li ga on svladati? b) Ako odgovor na pitanje pod 6. bude dan u smislu da tehnički problemi koji se trebaju ubrajati u neočekivane nedostatke po pitanju sigurnosti leta jesu događaji u smislu točke 22. presude Wallentin-Hermann, da je tehnički problem nastupio spontano i da se njegovim uzrokom ne može smatrati ni manjkavo održavanje niti je utvrđen tijekom redovitog održavanja (navedenih provjera A do D i svakodnevnih kontrola): je li navedeni tehnički problem tada dio obavljanja djelatnosti zračnog prijevoznika koji on u smislu gore navedene točke 26. može ili upravo ne može svladati ili nije? c) Ako odgovor na pitanje pod 6. bude dan u smislu da tehnički problemi koji se trebaju ubrajati u neočekivane nedostatke po pitanju sigurnosti leta jesu događaji u smislu točke 22. presude Wallentin-Hermann, da je tehnički problem nastupio spontano i da se njegovim uzrokom ne može smatrati ni manjkavo održavanje niti je utvrđen tijekom redovitog održavanja (navedenih provjera A do D i svakodnevnih kontrola): koje se okolnosti tada moraju poklapati s tim tehničkim problemom i kad se ove okolnosti trebaju kvalificirati kao izvanredne tako da se mogu isticati u smislu članka 5. stavka 3. Uredbe?
5.

U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje 4.: (i) Treba li članak 13. tumačiti tako da protivnik pobijanja za to mora dokazati da pravo u smislu članka 13. ne sadrži nikakva opća ili druga pravila ili načela prema kojima je moguće pobijanje na temelju izloženih činjenica (ii) može li sud u skladu s člankom 13., ako smatra da je protivnik pobijanja to dovoljno izložio, od druge stranke zahtijevati dokaz o postojanju odredbe ili načela stečajnog prava ili općeg prava države članice različite od one u kojoj je otvoren postupak u smislu članka 13. primjenjivog na radnju prema kojem je pobijanje ipak moguće?
I.

U prilog žalbi protiv rješenja kojim je Opći sud proglasio tužbu nedopuštenom: I.1- U dijelu koji se odnosi na nedostatak aktivne procesne legitimacije. Pogreška koja se tiče prava: povreda i/ili pogrešna primjena članka 263. stavka 4. UFEU-a, članaka 6. i 13. EKLJP-a, članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, članka III.8. stavka 2. Odluke C (2010) 4456, članka 296. stavka 2. UFEU-a, zbog nedovoljnog i/ili proturječnog obrazloženja i propusta suda da odluči; članka 107. i članka 108. stavka 3. UFEU-a. — nedostatak rješenja u dijelu u kojem nije uzeto u obzir da SACBO sudjeluje u sufinanciranju projekta, da je odgovoran za cijelo ulaganje i da je izvršno tijelo projekta, i da stoga trpi sve učinke pobijane odluke, kako zbog nedostatka povrata uloženih sredstava, tako i u dijelu koji se odnosi na iznose koje treba vratiti ili zbog činjenice da su prigovori iz odluke svi u vezi s postupanjem SACBO-a, — povreda članaka 107. i 108. UFEU-a jer je Opći sud propustio uzeti u obzir činjenicu da je povrat sufinanciranja od strane ENAC-a propisan pravom EU-a, tako da povrat do kojeg nije došlo predstavlja nezakonitu državnu potporu, — nedostatak rješenja u dijelu u kojem nije uzeta u obzir uloga SACBO-a u postupku koji je doveo do donošenja pobijane odluke, — nedostatak rješenja u dijelu u kojem nije uzeta u obzir aktivna legitimacija SACBO-a zbog štete pretrpljene u vezi s ugledom kao posljedice pobijane odluke. I.2- U dijelu koji se odnosi na činjenicu da protiv priopćenog akta nije dozvoljen pravni lijek. Pogreška koja se tiče prava: povreda i/ili pogrešna primjena članka 263. stavka 4. UFEU-a i povreda članka III. 3.6 i članka III. 3.9 Odluke o financiranju, povreda i/ili pogrešna primjena članka 296. stavka 2. UFEU-a zbog proturječnosti u obrazloženju. — nedostatak rješenja u dijelu u kojem nije uzeto u obzir da su pobijanom odlukom već jasno i konačno utvrđeni subjekt financiranja i iznosi koje treba vratiti, tako da sama po sebi predstavlja obvezu povrata, — nedostatak rješenja u dijelu u kojem nije uzeto u obzir da pobijana odluka predstavlja konačan akt kojim se završava postupak smanjenja financiranja, samostalan i različit od sljedeće faze stvarnog povrata.
HR Službeni list Europske unije C 235/9

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 12. svibnja 2014. uputio First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Ujedinjena Kraljevina) – Portmeirion Group UK Ltd protiv The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Predmet C-232/14)

2014/C 235/12

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Portmeirion Group UK Ltd

Tuženik: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prethodna pitanja

Je li pobijana uredba (Uredba Vijeća br. 412/2013 (1)) nespojiva s europskim pravom zbog toga što

i. se temelji na očitim pogreškama u ocjeni u pogledu definicije dotičnog proizvoda, što ima za posljedicu nevaljanost zaključaka antidampinške istrage; i

ii. nije prikladno obrazložena, kao što zahtijeva članak 296. UFEU-a

(1) Provedbena uredba Vijeća (EU) br. 412/2013 od 13. svibnja 2013.o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz keramičkih stolnih i kuhinjskih proizvoda podrijetlom iz Narodne Republike Kine (SL L 131, str. 1.)