ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Treba li općenito Direktivu o PDV-u 2006/112 i, konkretno, članak 167., članak 168. točku (a), članak 178. točku (a) i članak 179. te načelo proporcionalnosti i načelo neutralnosti u posebnim okolnostima poput onih u sporu u glavnom postupku tumačiti na način da: (a) se priznaje mogućnost odobravanja prava na odbitak poreza poreznom obvezniku u slučaju u kojem on nije odgovoran za plaćanje poreza niti je osobno platio pretporez na robu i usluge koje se upotrebljavaju u okviru oporezivih transakcija i PDV duguju, odnosno pretporez plaćaju fizičke osobe za koje nije utvrđeno da imaju svojstvo poreznog obveznika, ali koje su stranke ugovora o udruživanju, a to udruženje nema pravnu osobnost, koji je [sklopljen] s poreznim obveznikom koji je dužan plaćati porez na izlazne transakcije koji je trebao naplatiti, s obzirom na to da ugovor o udruživanju nije prijavljen poreznim tijelima prije početka obavljanja aktivnosti[;] (b) se priznaje mogućnost odobravanja prava na odbitak poreza poreznom obvezniku, u posebnim okolnostima poput onih u sporu u glavnom postupku, u slučaju u kojem on nije odgovoran za plaćanje poreza niti je osobno platio pretporez na robu i usluge koje se upotrebljavaju u okviru oporezivih transakcija i PDV duguje, odnosno pretporez plaća fizička osoba za koju nije utvrđeno da ima svojstvo poreznog obveznika, koja je stranka ugovora o udruživanju, a to udruženje nema pravnu osobnost, i koja zajedno s poreznim obveznikom namjerava isto tako ostvariti ili je mogla ostvariti svoje pravo na odbitak te su ta stranka i taj porezni obveznik zajedno dužni platiti porez na izlazne transakcije koji su trebali naplatiti, s obzirom na to da ugovor o udruživanju nije prijavljen poreznim tijelima prije početka obavljanja aktivnosti?
2.

U slučaju da odgovor na prvo pitanje glasi „da” i da ispitanik na temelju članka 15. stavka 1. Opće uredbe o zaštiti podataka nema pravo na pristup informacijama navedenim u tom pitanju jer one nisu „osobni podaci” ispitanika u skladu s člankom 4. točkom 1. Opće uredbe o zaštiti podataka, u predmetnom je slučaju u obzir potrebno uzeti i informacije kojima ispitanik ima pravo pristupa u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkama [(a) do (h)]: a. kako treba tumačiti svrhu obrade u smislu članka 15. stavka 1. točke (a) s obzirom na opseg prava ispitanika na pristup, odnosno, može li se na svrsi obrade temeljiti pravo na pristup podacima o korisničkom protokolu koje je voditelj obrade prikupio, poput primjerice informacija o osobnim podacima osobe koja je podatke obrađivala, vremenu kao i svrsi obrade osobnih podataka? b. Mogu li se osobe koje su obrađivale podatke o osobi J. M. u svojstvu klijenta u tom kontekstu pod određenim uvjetima smatrati primateljima osobnih podataka u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkom (c) Opće uredbe o zaštiti podataka, o kojima bi ispitanik imao pravo dobiti informaciju?
c.

Naknadni zahtjev 1. Treba li članak 7. stavak 2. i članak 20. stavak 1. Uredbe Dublin III tumačiti na način da se njima ne isključuje primjenjivost pravila iz Poglavlja III. i provedba postupka za prihvat u skladu s Poglavljem VI. Odjeljkom II. Uredbe Dublin III u slučajevima kada su podnositelji zahtjeva u državi članici moliteljici već podnijeli zahtjev za azil i taj je zahtjev država članica moliteljica prvotno odbila kao nedopušten na temelju članka 33. stavka 2. točke (c) u vezi s člankom 38. Direktive 2013/32/EU, ali se u međuvremenu, primjerice uslijed faktičnog provođenja „Izjave EU-a i Turske od 18. ožujka 2016.” (vidjeti EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission od 01. lipnja 2021.), provodi dopušteni postupak povodom naknadnog zahtjeva u državi članici moliteljici? 2. U slučaju niječnog odgovora na pitanje c.1.: Treba li članak 7. stavak 2. i članak 20. stavak 1. Uredbe Dublin III u slučaju opisanom pod c.1. tumačiti na način da se njima ne isključuje primjenjivost pravila iz Poglavlja III. i provedba postupka povodom zahtjeva za prihvat u skladu s Poglavljem VI. Odjeljkom II. Uredbe Dublin III kada je riječ o kriterijima za odgovornost koji se odnose na jedinstvo obitelji (članci 8.-11., članak 16. Uredbe Dublin III)? 3. Je li članak 17. stavak 2. Uredbe Dublin III još primjenjiv ako su podnositelji zahtjeva u državi članici moliteljici već postavili zahtjev za azil i ta ga je država članica moliteljica prvotno na temelju članka 33. stavka 2. točke (c) u vezi s člankom 38. Direktive 2013/32/EU (7) odbila kao nedopušten, ali se u međuvremenu, primjerice uslijed faktičnog provođenja „Izjave EU-a i Turske od 18. ožujka 2016.” (vidjeti EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission od 01. lipnja 2021.), provodi dopušteni postupak povodom naknadnog zahtjeva u državi članici moliteljici? 4. U slučaju potvrdnog odgovora na pitanje c.3.: Dodjeljuje li članak 17. stavak 2. Uredbe Dublin III podnositeljima zahtjeva za azil, u zamoljenoj državi članici, utuživo subjektivno pravo? Postoje li u tu svrhu zahtjevi prava Unije koji se odnose na ostvarivanje diskrecijskog postupanja nacionalnih tijela, primjerice poštovanje jedinstva obitelji i najboljeg interesa djeteta, ili to podliježe samo nacionalnom pravu?
3.

Ako se na drugo pitanje odgovori potvrdno, te s obzirom na nisku osjetljivost podataka o građanskom identitetu, okolnost da se smiju prikupljati samo ti podaci, i to samo za potrebe sprečavanja povreda obveza koje su precizno, taksativno i usko utvrđene nacionalnim pravom, i okolnost da bi sustavan nadzor pristupa podacima svakog korisnika koji provodi sud ili treće upravno tijelo kojem je dodijeljena obvezujuća ovlast mogao ugroziti ispunjavanje zadaće javne usluge koja je povjerena upravnom tijelu koje je i samo neovisno i provodi to prikupljanje, sprečava li Direktiva to da se taj nadzor provodi u skladu s prilagođenim pravilima, kao što je automatski nadzor, po potrebi pod nadzorom unutarnje službe tog tijela koja pruža jamstva neovisnosti i nepristranosti u pogledu službenika zaduženih za to prikupljanje?
C 462/30

Žalba koju su 17. rujna 2021. podnijeli Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 7. srpnja 2021. u predmetu T-680/19, Irish Wind Farmers' Association i drugi/Komisija

(Predmet C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (zastupnici: M. Segura Catalán, odvjetnica, i M. Clayton, odvjetnica)

Druga stranka u postupku: Europska komisija

Žalbeni zahtjevi:

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine pobijanu presudu;

— naloži Komisiji snošenje troškova prvostupanjskog i žalbenog postupka.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

Žalitelji ističu dva žalbena razloga.

Prvim žalbenim razlogom, žalitelji ističu da je Opći sud pogrešno tumačio članak 108. UFEU-a i članak 4. Uredbe 2015/1589 (1) time što je smatrao da mjera potpora o kojoj je riječ nije zahtijevala od Komisije otvaranje službenog istražnog postupka s obzirom na to da ne postoje ozbiljne poteškoće kada je riječ o klasifikaciji te mjere kao državne potpore i njezinoj spojivosti s unutarnjim tržištem.

Prvi žalbeni razlog podijeljen je na šest dijelova.

Prvi dio: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je riječ o opsegu Komisijine dužnosti ispitivanja činjeničnih i pravnih pitanja u slučaju nezakonite potpore.

Drugi dio: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je različito postupao prema informacijama koje su podnijele države članice i žalitelji.

Treći dio: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava u procjeni trajanja prethodnog ispitivanja.

Četvrti dio: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je stavio teret dokazivanja na žalitelje.

Peti dio: Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava time što je zanemario značaj sustava u Ujedinjenoj Kraljevini u slučaju o kojem je riječ.

Šesti dio: Opći sud došao je do pogrešnog zaključka o tehničkoj prirodi metode procjene neto godišnje vrijednosti postrojenja za proizvodnju električne energije iz fosilnih goriva.

Drugim žalbenim razlogom žalitelji smatraju da je Opći sud iskrivio jasno značenje dokaza koje su podnijeli žalitelji.

(1) Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (SL 2015., L 248, str. 9. i ispravak SL 2017., L 186, str. 17.)
4.

Primjenjuje li se to i ako stvarni zračni prijevoznik putniku na njegov zahtjev promijeni rezervaciju na alternativni let s kojim on na svoje konačno odredište stiže ranije nego sa zakašnjelim, prvotno rezerviranim letom, ali ipak kasnije nego što bi s prvotno rezerviranim letom stigao u planirano vrijeme (pri čemu sam let na koji je putniku promijenjena rezervacija ne „kasni duže”)?
2.

Treba li izraz „priopćavanje djela javnosti” iz članka 3. stavka 1. Direktive 2001/29 tumačiti na način da takvo priopćavanje provodi komercijalni pružatelj usluge cjelovitog rješenja koje se odnosi na televiziju utemeljenu na internetskom protokolu koja je dostupna preko lokalnih poslužitelja (on premises IPTV) i u okviru kojeg pružatelj usluge, osim programske i strojne opreme za prijem televizijskih programa preko interneta, pruža i tehničku podršku te izvršava stalne prilagodbe usluge, ali se usluga u potpunosti pruža na korisnikovoj infrastrukturi, u slučaju kad se uslugom korisniku ne omogućuje samo pristup emitiranim sadržajima čiju su internetsku upotrebu odobrili odgovarajući nositelji prava, nego i zaštićenim sadržajima za koje ne postoji odgovarajući pristanak, a pružatelj usluge može a) utjecati na to koje televizijske programe krajnji korisnik može primati u okviru usluge, b) zna da se njegovom uslugom omogućuje i prijem zaštićenih emitiranih sadržaja a da nositelji prava na to nisu pristali, ali c) ne oglašava takvu mogućnost neovlaštenog korištenja njegovim uslugama, čime znatno ne potiče na kupnju proizvoda, nego prilikom sklapanja ugovora svoje korisnike upućuje na to da na vlastitu odgovornost moraju osigurati dodjelu prava; te d) svojim aktivnostima ne omogućuje nikakav poseban pristup emitiranim sadržajima koji se bez njegove intervencije ne bi mogli primati ili bi se mogli teško primati?
8.

Treba li članak 2. stavak 1. točku 8. Direktive 2014/24/EU tumačiti na način da je riječ o ugovoru o javnoj nabavi robe ako je (ovisno o vrijednosti ulaganja gospodarskog subjekta) ključni element budućeg ugovornog odnosa između općine i gospodarskog subjekta povezan s najmom i zajedničkim korištenjem električnih vozila namijenih korisnicima javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila u okviru kojeg općina ne ulaže u provedbu projekta uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila izravno plaćanjem novčanog iznosa gospodarskom subjektu, nego neizravno oslobođenjem od plaćanja najma parkirališta tijekom razdoblja od 20 godina i pružanjem redovitog održavanja parkirališta, a ukupna vrijednost tog ulaganja nadilazi vrijednost iz članka 4. točke (b) ili točke (c) Direktive 2014/24/EU s obzirom na Delegiranu uredbu Komisije 2019/1828 [оd 30. listopada 2019. o izmjeni Direktive 2014/24/EU Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s pragovima za ugovore o javnoj nabavi robe, radova i usluga te projektne natječaje] (10), pri čemu je to ulaganje općine (bitno) manje kako od ukupnog ulaganja gospodarskog subjekta u projekt uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila tako i od dijela ulaganja gospodarskog subjekta koji se odnosi na električna vozila, bez obzira na to što će korisnici gospodarskom subjektu plaćati korištenje električnih vozila i što će od potražnje korisnika ovisiti hoće li gospodarski subjekt uspjeti ostvariti prihode koji pokazuju financijski uspjeh uspostave javnog sustava najma i zajedničkog korištenja električnih vozila, zbog čega gospodarski subjekt snosi operativni rizik provedbe projekta, što je jedno od obilježja koncesije usluga u smislu članka 5. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/23/EU, a ne ugovora o javnoj nabavi u smislu članka 2. stavka 1. točke 5. Direktive 2014/24/EU?
C 452/9

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 21. srpnja 2021. uputio Cour d’appel de Paris (Francuska) – Towercast/Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

(Predmet C-449/21)

(2021/C 452/09)

Jezik postupka: francuski

Sud koji je uputio zahtjev

Cour d'appel de Paris

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Towercast

Tuženici: Autorité de la concurrence, Ministère de l’Économie

Prethodno pitanje

Treba li članak 21. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (1) tumačiti na način da mu se protivi to da koncentraciju, koja nije od značaja za cijelu Zajednicu u smislu članka 1. navedene uredbe, koja je provedena ispod pragova obvezne ex ante kontrole predviđenih nacionalnim pravom i koja nije dovela do upućivanja Europskoj komisiji na temelju članka 22. navedene uredbe, nacionalno tijelo za tržišno natjecanje analizira kao zlouporabu vladajućeg položaja koja je zabranjena člankom 102. UFEU-a, s obzirom na strukturu tržišnog natjecanja na tržištu od nacionalnog značaja?

(1) SL 2004., L 24, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73.)
9.

Treba li pojam „potencijalni konkurent”, u smislu članka 101. UFEU-a, članka 1. stavka 1. točke (c) Uredbe Komisije (EU) br. 330/2010 (1) od 20. travnja 2010. o primjeni članka 101. stavka 3. [UFEU-a] na kategorije vertikalnih sporazuma i usklađenih djelovanja i točke 27. Smjernica Europske komisije za vertikalna ograničenja (SL 2010., C 130, str. 1.), tumačiti na način da on uključuje poduzetnika obvezanog odredbom o zabrani tržišnog natjecanja koji je prisutan na tržištu proizvoda potpuno odvojenom od tržišta proizvoda druge strane u sporazumu ako u dokumentima koji se nalaze u spisu spora pokrenutog pred nacionalnim sudom ne postoji nijedna konkretna indicija (poput projekata, ulaganja ili drugih pripremnih aktivnosti) da je predmetni poduzetnik, prije navedene odredbe i u njezinu nedostatku, mogao kratkoročno ući na tržište druge strane niti je dokazano da je druga strana u sporazumu, prije navedene odredbe i u njezinu nedostatku, navedenog poduzetnika smatrala potencijalnim konkurentom na tržištu o kojem je riječ?
—

koje na svojoj internetskoj stranici nude pretplate s obvezom plaćanja za platformu za internetski prijenos multimedijskih sadržaja neposrednog operatora, a zatim djeluju kao ugovorni partneri korisnikâ i kao primatelji plaćanja, pri čemu se pretplate s obvezom plaćanja sklapaju tako da se izričito upućuje na to da određeni programi nisu dostupni samo ako korisnik prilikom sklapanja ugovora izričito navede da želi gledati te programe, ali ako korisnici to ne navedu ili konkretno ne traže, korisnike se na to unaprijed ne upućuje?
Žalba koju je 7. svibnja 2021. podnio EM protiv presude Općeg suda (prvo vijeće) od 3. ožujka 2021. u predmetu T-599/19, EM/Parlament

(Predmet C-299/21 P)

(2021/C 431/03)

Jezik postupka: francuski

Stranke

Žalitelj: EM (zastupnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvjetnica)

Druga stranka u postupku: Europski parlament

Zahtjevi

— ukinuti presudu od 3. ožujka 2021, EM/Parlament (T-599/19);

— naložiti Parlamentu snošenje svih troškova, uključujući troškova postupka pred Općim sudom.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

U svojem prvom tužbenom razlogu, istaknutom pred Općim sudom, žalitelj se pozvao na povredu članaka 1. i 31. Povelje o temeljnim pravima, kao i članaka 12. i 12.a stavka 3. Pravilnika o osoblju, na povredu dužnosti pružanja pomoći i zlouporabu ovlasti. O tom prvom tužbenom razlogu, podijeljenom na tri dijela, Opći sud odlučio je u točkama 41. do 131. pobijane presude.

Svojim drugim tužbenim razlogom, istaknutim pred Općim sudom, žalitelj se pozvao na povredu načela dobre uprave i dužnosti brižnog postupanja, kao i na očitu pogrešku u ocjeni. O tom tužbenom razlogu Opći sud odlučio je u točkama 142. do 159. pobijane presude.

U prilog osnovanosti svoje žalbe, žalitelj iznosi jedan žalbeni razlog, koji se temelji na iskrivljavanju činjenica, očitim pogreškama u ocjeni koje su dovele do nedostatnog i pravno netočnog obrazloženja. Opći sud je tako presudio infra petita. U okviru žalbe, žalitelj osobito osporava točke 51. do 57., 66. do 69., 100. do 103., 109., 126. do 131., 145. i 146., 148. i 149., 170. i 171. pobijane presude.
4.

Treba li pojam „informacije”, koje se u skladu s člankom 15. stavkom 3. trećom rečenicom Opće uredbe o zaštiti podataka ispitaniku, ako ispitanik podnese zahtjev elektroničkim putem, pružaju „u uobičajenom elektroničkom obliku”, „osim ako ispitanik zatraži drukčije”, tumačiti na način da to znači samo „osobn[e] podat[ke] koji se obrađuju” navedene u članku 15. stavku 3. prvoj rečenici? a. U slučaju niječnog odgovora na 4. pitanje: treba li pojam „informacije”, koje se u skladu s člankom 15. stavkom 3. trećom rečenicom Opće uredbe o zaštiti podataka, ako ispitanik podnese zahtjev elektroničkim putem, pružaju ispitaniku „u uobičajenom elektroničkom obliku”, „osim ako ispitanik zatraži drukčije”, tumačiti na način da to, osim toga, znači i informacije u skladu s člankom 15. stavkom 1. točkama (a) do (h) Opće uredbe o zaštiti podataka? b. U slučaju niječnog odgovora i na 4.a. pitanje: Treba li pojam „informacije”, koje se u skladu s člankom 15. stavkom 3. trećom rečenicom Opće uredbe o zaštiti podataka, ako ispitanik podnese zahtjev elektroničkim putem, pružaju ispitaniku „u uobičajenom elektroničkom obliku”, „osim ako ispitanik zatraži drukčije”, tumačiti na način da to osim „osobnih podataka koji se obrađuju” kao i osim informacija navedenih u članku 15. stavku 1. točkama (a) do (h) Opće uredbe o zaštiti podataka znači i, primjerice, pripadajuće meta podatke?
1.

Treba li članke 5. i 11. Direktive 2008/115/EZ (1) i članak 20. UFEU-a, u vezi s člancima 7., 20., 24. i 47. Povelje, tumačiti na način da im se protivi praksa države članice kojom se primjena izmjene propisa proširuje i na postupke koji se ponavljaju zbog sudskog naloga izdanog u prethodno pokrenutim postupcima, a zbog te se izmjene propisa na državljanina treće zemlje, člana obitelji građanina Unije, primjenjuje mnogo nepovoljniji postupovni sustav, do mjere da gubi status osobe koja ne može biti vraćena ni zbog razloga javnog poretka, javne ili nacionalne sigurnosti, koji je dobio na temelju duljine svojeg dotadašnjeg boravka; da mu se zatim odbije zahtjev za trajnu boravišnu iskaznicu na temelju te iste činjenične situacije i razloga nacionalne sigurnosti; da mu se oduzme izdana boravišna iskaznica; i da mu se nakon toga izrekne zabrana ulaska i boravka, a da se njegova osobna i obiteljska situacija ne ocijene ni u jednom od postupaka, osobito pritom činjenica da skrbi za maloljetnog mađarskog građanina, što su odluke koje dovode ili do narušavanja obiteljskog jedinstva ili do toga da građani Unije koji su članovi obitelji državljanina treće zemlje, među kojima je njegovo maloljetno dijete, moraju napustiti državno područje države članice?
C 422/8

Zahtjev za prethodnu odluku koji je 10. kolovoza 2021. uputio Court of Appeal (Irska) – GV/Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irska, Attorney General

(Predmet C-488/21)

(2021/C 422/12)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Court of Appeal

Stranke glavnog postupka

Tužitelj/druga stranka u žalbenom postupku: GV

Tuženici/žalitelji: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irska, Attorney General

Prethodna pitanja

1. Je li izvedeno pravo na boravak izravnog srodnika u uzlaznoj liniji radnika građanina Unije, koje ima na temelju članka 7. stavak 2. Direktive 2004/38/EZ (1), uvjetovano time da ga radnik uzdržava?

2. Protivi li se Direktivi 2004/38/EZ to da država članica domaćin ograničava pristup socijalnoj pomoći članu obitelji radnika građanina Unije koji ima izvedeno pravo na boravak na temelju toga što ga taj radnik uzdržava ako bi pristup takvoj pomoći značio da ga radnik više ne uzdržava?

3. Protivi li se Direktivi 2004/38/EZ to da država članica domaćin ograničava pristup socijalnoj pomoći članu obitelji radnika građanina Unije koji ima izvedeno pravo na boravak na temelju toga što ga taj radnik uzdržava s obrazloženjem da bi posljedica isplate pomoći bila ta da bi dotični član obitelji postao prekomjeran teret za sustav socijalne pomoći države?

(1) Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktive 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL L 158, 30.4.2004., str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42.).
b)

U skladu s navedenom nadređenošću i opsegom usklađivanja prava Europske unije u okviru uređenja potrošačkih kredita i njihova ugovaranja s potrošačima, uzimajući u obzir da je u okviru sudske prakse španjolski Tribunal Supremo (Vrhovni sud) u brojnim presudama ponovio da je „isključenje” predviđeno člankom 4. stavkom 2. Direktive 93/13/EZ (1), kao usklađenim pravilom, u potpunosti preneseno u španjolski pravni poredak pa nije na nacionalnom sudu da provodi sudski nadzor nad cijenama, s obzirom na to da u španjolskom pravnom poretku ne postoji pravno pravilo kojim se dopušta ili općenito predviđa taj sudski nadzor nad cijenama, uključujući sam Zakon o lihvarenju iz 1908., te s obzirom na to da moguća netransparentnost odredbe kojom se određuje cijena potrošačkog kredita još nije ocijenjena, postavlja se pitanje protivi li se članku 4. stavku 2. Direktive 93/13/EEZ okolnost da nacionalni sud, u skladu s nacionalnom odredbom, odnosno navedenim Zakonom o suzbijanju lihvarenja iz 1908., izvan svoje uobičajene nadležnosti u okviru proglašenja ništavosti sklopljenog ugovora, provodi, kao ovlast ex nov[o], „sudski nadzor” nad glavnim predmetom ugovora kojim se općenito određuje cijena potrošačkog kredita, koja se utvrđuje s obzirom na redovnu kamatnu stopu (nominalna kamatna stopa (NKS)), ili trošak potrošačkog kredita, koji se utvrđuje s obzirom na njegovu efektivnu godišnju kamatnu stopu (EGKS)?
C 382/19

Žalba koju su 15. srpnja 2021. podnijeli ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S i Danske Fragtmænd A/S. protiv presude Općeg suda (sedmo vijeće) od 5. svibnja 2021. u predmetu T-561/18, ITD i Danske Fragtmænd/Komisija

(Predmet C-442/21 P)

(2021/C 382/25)

Jezik postupka: engleski

Stranke

Žalitelji: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S i Danske Fragtmænd A/S (zastupnik: L. Sandberg-Mørch, odvjetnik)

Druge stranke u postupku: Europska komisija, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Kraljevina Danska

Zahtjevi

Žalitelji od Suda zahtijevaju da:

— ukine presudu Općeg suda od 5. svibnja 2021. u predmetu T-561/18 u dijelu u kojem su odbijeni tužbeni razlozi žalitelja da je Komisija naišla na ozbiljne poteškoće pri donošenju zaključka da obveza naknade za univerzalne poštanske usluge (OUU) čini spojivu potporu; da je Komisija naišla na ozbiljne poteškoće pri utvrđenju da je državno jamstvo postojeća potpora; i da je Komisija također naišla na ozbiljne poteškoće u odnosu na svoju ocjenu o pogrešnoj raspodjeli troškova;

— naloži drugim strankama u postupku da snosi vlastite troškove i troškove žalitelja.

Žalbeni razlozi i glavni argumenti

1. Kao prvo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i iskrivio činjenice presudivši da se Komisija nije suočila s ozbiljnim poteškoćama zbog isključenja nematerijalnih koristi (koje se sastoje od korporativnog ugleda i sveprisutnosti) iz INT-a, koje je društvo Post Danmark uživalo zbog OUU-a.

2. Kao drugo, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava kada je presudio da se Komisija nije suočila s ozbiljnim poteškoćama kada je utvrdila da je potpora spojiva na temelju Okvira UOGI za izvršenje obveze pružanja OUU-a, ali je onda dozvolila potporu za troškove otkaza radnicima u kontekstu preoblikovanja/restrukturiranja društva Post Danmark.