ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 408/9

Presuda Suda (peto vijeće) od 13. rujna 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) – Ujedinjena Kraljevina) – Rafal Prefeta protiv Secretary of State for Work and Pensions

(Predmet C-618/16) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Slobodno kretanje osoba - Članak 45. UFEU-a - Akt o pristupanju iz 2003. - Prilog XII. poglavlje 2. - Mogućnost države članice da odstupi od članka 7. stavka 2. Uredbe (EU) br. 492/2011 i članka 7. stavka 3. Direktive 2004/38/EZ - Poljski državljanin koji nije dovršio dvanaestomjesečno razdoblje prijavljenog rada u državi članici domaćinu))

(2018/C 408/08)

Jezik postupka: engleski

Sud koji je uputio zahtjev

Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Rafal Prefeta

Tuženik: Secretary of State for Work and Pensions

Izreka

Prilog XII. poglavlje 2. Akta o uvjetima pristupanja Češke Republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Mađarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije i Slovačke Republike i prilagodbama ugovora na kojima se temelji Europska unija treba tumačiti na način da je Ujedinjenoj Kraljevini Velike Britanije i Sjeverne Irske omogućavao da u prijelaznom razdoblju predviđenim tim aktom isključi iz prava iz članka 7. stavka 3. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ poljskog državljanina, poput R. Prefete, koji nije ispunio uvjet predviđen nacionalnim zakonodavstvom da je obavljao prijavljeni rad na njezinu području u neprekidnom razdoblju od dvanaest mjeseci.

(1) SL C 38, 6. 2. 2017.
2.

Direktivu 2011/95 i Direktivu 2013/32/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o zajedničkim postupcima za priznavanje i oduzimanje međunarodne zaštite treba tumačiti na način da im se ne protivi to da se na zahtjeve za međunarodnu zaštitu koje su zasebno podnijeli članovi iste obitelji primijene mjere radi postupanja s bilo kakvom eventualnom povezanošću, ali im se protivi to da se ti zahtjevi zajednički procjenjuju. Tim se direktivama protivi i to da se procjena jednog od tih zahtjeva prekine do okončanja postupka razmatranja nekog drugog od tih zahtjeva.
1.

Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2016., Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija (T-220/13, neobjavljena, EU:T:2016:484), kojom je odbijena tužba što ju je podnijela Scuola Elementare Maria Montessori Srl radi poništenja Odluke Komisije 2013/284/EU od 19. prosinca 2012. o državnoj potpori S. A. 20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Sustav koji je provela Italija i koji se odnosi na oslobođenje od plaćanja općinskog poreza na nekretnine koje upotrebljavaju nekomercijalni subjekti u posebne svrhe, zbog toga što Komisija nije naložila povrat nezakonitih potpora dodijeljenih na temelju oslobođenja od Imposte comunale sugli immobili (općinski porez na nekretnine).
4.

Članak 46. stavak 3. Direktive 2013/32, u vezi s člankom 47. Povelje o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da se zahtjev razmatranja u potpunosti i ex nunc i činjeničnih i pravnih pitanja može odnositi i na razloge nedopuštenosti zahtjeva za međunarodnu zaštitu iz članka 33. stavka 2. te direktive ako to nacionalno pravo dopušta i da, u slučaju da sud koji odlučuje o pravnom lijeku namjerava razmotriti razlog nedopuštenosti koji tijelo odlučivanja nije razmatralo, on mora saslušati podnositelja zahtjeva kako bi mu omogućio da osobno, na jeziku kojim vlada, izloži svoje stajalište u vezi s primjenjivošću tog razloga na njegovu osobnu situaciju.
Predmet C-5/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. lipnja 2018. – Republika Poljska protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije (Tužba za poništenje — Odluka (EU) 2015/1814 — Određivanje pravne osnove — Uzimanje u obzir učinaka akta — Nepostojanje — Članak 192. stavak 1. UFEU-a — Članak 192. stavak 2. prvi podstavak točka (c) UFEU-a — Mjere koje znatno utječu na izbor države članice između različitih energetskih izvora i opće strukture njezine opskrbe energijom — Načelo lojalne suradnje — Članak 15. UEU-a — Ovlasti Europskog vijeća — Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Načelo proporcionalnosti — Procjena učinka)

Presuda Suda (drugo vijeće) od 21. lipnja 2018. – Republika Poljska protiv Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije

(Predmet C-5/16) ( 1 )

„(Tužba za poništenje — Odluka (EU) 2015/1814 — Određivanje pravne osnove — Uzimanje u obzir učinaka akta — Nepostojanje — Članak 192. stavak 1. UFEU-a — Članak 192. stavak 2. prvi podstavak točka (c) UFEU-a — Mjere koje znatno utječu na izbor države članice između različitih energetskih izvora i opće strukture njezine opskrbe energijom — Načelo lojalne suradnje — Članak 15. UEU-a — Ovlasti Europskog vijeća — Načela pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja — Načelo proporcionalnosti — Procjena učinka)“

Stranke

Tužitelj: Republika Poljska (zastupnici: B. Majczyna i K. Rudzińska, agenti, uz asistenciju I. Tatarewicza, ekspert)

Tuženici: Europski parlament (zastupnici: A. Tamás i A. Pospíšilová Padowska, agenti), Vijeće Europske unije (zastupnici: M. Simm, A. Sikora, i K. Pleśniak, agenti)

Intervenijenti u potporu tuženicima: Kraljevina Danska (zastupnici: M. Wolff, J. Nymann-Lindegren i C. Thorning, agenti), Savezna Republika Njemačka (zastupnik: T. Henze, agent), Kraljevina Španjolska (zastupnici: A. Gavela Llopis i M. A. Sampol Pucurull, agenti), Francuska Republika (zastupnici: D. Colas, G. i Bergues, J. Traband, T. Deleuil i S. Ghiandoni, agenti), Kraljevina Švedska (zastupnici: A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren i L. Swedenborg, agenti), Europska komisija (zastupnici: K. Herrmann, A. C. Becker, E. White i K. Mifsud-Bonnici, agenti)

Izreka

1. Tužba se odbija.

2. Republici Poljskoj nalaže se snošenje troškova Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije.

3. Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Kraljevina Švedska i Europska komisija snose vlastite troškove.

( 1 ) SL C 98, 14. 3. 2016.
Predmet C-451/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – MB protiv Secretary of State for Work and Pensions (Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 79/7/EEZ — Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti — Nacionalni sustav državnih mirovina — Uvjeti za priznanje promjene spola — Nacionalni propisi kojima se to priznanje uvjetuje poništenjem braka sklopljenog prije te promjene spola — Odbijanje dodjele državne starosne mirovine osobi koja je promijenila spol, s navršenom zakonskom dobi za odlazak u mirovinu osoba koje pripadaju stečenom spolu — Izravna diskriminacija na temelju spola)

Presuda Suda (veliko vijeće) od 26. lipnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – MB protiv Secretary of State for Work and Pensions

(Predmet C-451/16) ( 1 )

„(Zahtjev za prethodnu odluku — Direktiva 79/7/EEZ — Jednako postupanje prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti — Nacionalni sustav državnih mirovina — Uvjeti za priznanje promjene spola — Nacionalni propisi kojima se to priznanje uvjetuje poništenjem braka sklopljenog prije te promjene spola — Odbijanje dodjele državne starosne mirovine osobi koja je promijenila spol, s navršenom zakonskom dobi za odlazak u mirovinu osoba koje pripadaju stečenom spolu — Izravna diskriminacija na temelju spola)“

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke glavnog postupka

Žalitelj: MB

Druga stranka u postupku: Secretary of State for Work and Pensions

Izreka

Direktivu Vijeća 79/7/EEZ od 19. prosinca 1978. o postupnoj provedbi načela jednakog postupanja prema muškarcima i ženama u pitanjima socijalne sigurnosti, a osobito njezin članak 4. stavak 1. prvu alineju, u vezi s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) trećom alinejom i člankom 7. stavkom 1. točkom (a), treba tumačiti na način da joj se protive nacionalni propisi kojima se osobi koja je promijenila spol, uz fizičke, socijalne i psihološke kriterije, nameće i uvjet da nije u braku s osobom koja pripada spolu stečenom tom promjenom, kako bi mogla ostvariti pravo na državnu starosnu mirovinu s navršenom zakonskom dobi za odlazak u mirovinu osoba koje pripadaju tom stečenom spolu.

( 1 ) SL C 383, 17. 10. 2016.
Predmet C-633/16: Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S protiv Konkurrencerådet (Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrola koncentracija poduzetnika — Uredba (EZ) br. 139/2004 — Članak 7. stavak 1. — Provedba koncentracije prije prijave Europskoj komisiji i utvrđivanje nespojivosti sa zajedničkim tržištem — Zabrana — Doseg — Pojam ‚koncentracija’ — Otkazivanje jedne od stranaka koncentracije sporazuma o suradnji s trećom osobom)

Presuda Suda (peto vijeće) od 31. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S protiv Konkurrencerådet

(Predmet C-633/16) ( 1 )

„(Zahtjev za prethodnu odluku — Kontrola koncentracija poduzetnika — Uredba (EZ) br. 139/2004 — Članak 7. stavak 1. — Provedba koncentracije prije prijave Europskoj komisiji i utvrđivanje nespojivosti sa zajedničkim tržištem — Zabrana — Doseg — Pojam ‚koncentracija’ — Otkazivanje jedne od stranaka koncentracije sporazuma o suradnji s trećom osobom)“

Sud koji je uputio zahtjev

Sø- og Handelsretten

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: Ernst & Young P/S

Tuženik: Konkurrencerådet

Izreka

Članak 7. stavak 1. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) treba tumačiti na način da je koncentracija provedena samo operacijom koja, u cijelosti ili djelomično, činjenično ili pravno, doprinosi promjeni kontrole nad ciljnim poduzetnikom. Za otkazivanje ugovora o suradnji u okolnostima kao što su one iz glavnog postupka, koje je dužan provjeriti sud koji je uputio zahtjev, ne može se smatrati da dovodi do provedbe koncentracije, i to neovisno o pitanju je li to otkazivanje proizvelo učinke na tržište.

( 1 ) SL C 46, 13. 2. 2017.
Predmet C-426/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 29. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Bruxelles – Belgija) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW i dr. protiv Vlaams Gewest (Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita dobrobiti životinja pri usmrćivanju — Posebne metode klanja propisane vjerskim obredima — Islamski praznik prinošenja žrtve — Uredba (EZ) br. 1099/2009 — Članak 2. točka (k) — Članak 4. stavak 4. — Obveza obavljanja obrednog klanja u klaonici koja ispunjava zahtjeve iz Uredbe (EZ) br. 853/2004 — Valjanost — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 10. — Sloboda vjeroispovijedi — Članak 13. UFEU-a — Poštovanje nacionalnih običaja u pogledu vjerskih obreda)

Presuda Suda (veliko vijeće) od 29. svibnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Bruxelles – Belgija) – Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW i dr. protiv Vlaams Gewest

(Predmet C-426/16) ( 1 )

„(Zahtjev za prethodnu odluku — Zaštita dobrobiti životinja pri usmrćivanju — Posebne metode klanja propisane vjerskim obredima — Islamski praznik prinošenja žrtve — Uredba (EZ) br. 1099/2009 — Članak 2. točka (k) — Članak 4. stavak 4. — Obveza obavljanja obrednog klanja u klaonici koja ispunjava zahtjeve iz Uredbe (EZ) br. 853/2004 — Valjanost — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 10. — Sloboda vjeroispovijedi — Članak 13. UFEU-a — Poštovanje nacionalnih običaja u pogledu vjerskih obreda)“

Sud koji je uputio zahtjev

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Stranke glavnog postupka

Tužitelji: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, lslamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak, Chaibi El Hassan

Tuženik: Vlaams Gewest

Uz sudjelovanje: Global Action in the Interest of Animals (GAIA) VZW

Izreka

Ispitivanje prethodnog pitanja nije pokazalo nikakav element koji može utjecati na valjanost članka 4. stavka 4. u vezi s člankom 2. točkom (k) Uredbe Vijeća (EZ) br. 1099/2009 od 24. rujna 2009. o zaštiti životinja u trenutku usmrćivanja, s obzirom na članak 10. Povelje Europske unije o temeljnim pravima i članak 13. UFEU-a.

( 1 ) SL C 383, 17. 10. 2016.
Predmet C-525/16: Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão – Portugal) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA protiv Autoridade da Concorrência (Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišno natjecanje — Zloporaba vladajućeg položaja — Članak 102. drugi stavak točka (c) UFEU-a — Pojam „nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju” — Diskriminirajuće cijene na silaznom tržištu — Udruga za ostvarivanje prava srodnih autorskom pravu — Naknada koju duguju nacionalni pružatelji naplatne usluge prijenosa televizijskog signala i njegova sadržaja)

Presuda Suda (drugo vijeće) od 19. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão – Portugal) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA protiv Autoridade da Concorrência

(Predmet C-525/16) ( 1 )

„(Zahtjev za prethodnu odluku — Tržišno natjecanje — Zloporaba vladajućeg položaja — Članak 102. drugi stavak točka (c) UFEU-a — Pojam „nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju” — Diskriminirajuće cijene na silaznom tržištu — Udruga za ostvarivanje prava srodnih autorskom pravu — Naknada koju duguju nacionalni pružatelji naplatne usluge prijenosa televizijskog signala i njegova sadržaja)“

Sud koji je uputio zahtjev

Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

Tuženik: Autoridade da Concorrência

Uz sudjelovanje: GDA – Cooperativa de Gestão dos Direitos dos Artistas Intérpretes ou Executantes, CRL

Izreka

Pojam „nepovoljan položaj u odnosu na konkurenciju” u smislu članka 102. drugog stavka točke (c) UFEU-a treba tumačiti na način da se, pod pretpostavkom da poduzetnik u vladajućem položaju primjenjuje diskriminirajuće cijene na trgovinske partnere na silaznom tržištu, odnosi na situaciju u kojoj to postupanje može prouzrokovati poremećaj tržišnog natjecanja među tim trgovinskim partnerima. Za utvrđivanje takvog „nepovoljnog položaja u odnosu na konkurenciju” ne zahtijeva se dokazivanje da je došlo do stvarnog i mjerljivog pogoršanja konkurentskog položaja, nego se to utvrđivanje mora temeljiti na analizi svih relevantnih okolnosti slučaja koja omogućava zaključak da navedeno postupanje utječe na troškove, dobit ili na drugi relevantan interes jednog ili više navedenih partnera, tako da to postupanje može utjecati na navedeni položaj.

( 1 ) SL C 14, 16. 1. 2017.
1.

Članak 184. Direktive Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006. o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost treba tumačiti na način da se obveza ispravljanja neosnovanih odbitaka poreza na dodanu vrijednost (PDV), propisana tim člankom, primjenjuje i na slučajeve u kojima se prethodno provedeni odbitak nije mogao zakonito provesti zato što je transakcija koja je do toga dovela bila izuzeta od PDV-a. Nasuprot tomu, članke 187. do 189. Direktive 2006/112 treba tumačiti na način da mehanizam ispravka neosnovanih odbitaka PDV-a, predviđen tim člancima, nije primjenjiv na takve slučajeve, uključujući konkretno situaciju poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj je prethodno provedeni odbitak PDV-a bio neopravdan jer se radilo o transakciji isporuke zemljištâ izuzetoj od PDV-a.
Predmet C-353/16: Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – MP protiv Secretary of State for the Home Department (Zahtjev za prethodnu odluku — Politika azila — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 4. — Direktiva 2004/83/EZ — Članak 2. točka (e) — Uvjeti za supsidijarnu zaštitu — Članak 15. točka (b) — Opasnost od ozbiljne štete za psihičko zdravlje podnositelja zahtjeva u slučaju vraćanja u njegovu državu podrijetla — Osoba koja je bila podvrgnuta mučenju u svojoj državi podrijetla)

Presuda Suda (veliko vijeće) od 24. travnja 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Supreme Court of the United Kingdom – Ujedinjena Kraljevina) – MP protiv Secretary of State for the Home Department

(Predmet C-353/16) ( 1 )

„(Zahtjev za prethodnu odluku — Politika azila — Povelja Europske unije o temeljnim pravima — Članak 4. — Direktiva 2004/83/EZ — Članak 2. točka (e) — Uvjeti za supsidijarnu zaštitu — Članak 15. točka (b) — Opasnost od ozbiljne štete za psihičko zdravlje podnositelja zahtjeva u slučaju vraćanja u njegovu državu podrijetla — Osoba koja je bila podvrgnuta mučenju u svojoj državi podrijetla)“

Sud koji je uputio zahtjev

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: MP

Tuženik: Secretary of State for the Home Department

Izreka

Članak 2. točku (e) i članak 15. točku (b) Direktive Vijeća 2004/83/EZ od 29. travnja 2004. o minimalnim standardima za kvalifikaciju i status državljana treće zemlje ili osoba bez državljanstva kao izbjeglica ili osoba kojima je na drugi način potrebna međunarodna zaštita te o sadržaju odobrene zaštite, u vezi s člankom 4. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, treba tumačiti na način da državljanin treće zemlje kojeg su tijela vlasti njegove države podrijetla bila podvrgnula mučenju i koji više nije izložen opasnosti od mučenja u slučaju da bude vraćen u tu državu, ali čije fizičko i psihičko stanje bi se u tom slučaju mogli znatno pogoršati, uz ozbiljnu opasnost da zbog traume koja proizlazi iz mučenja čija je bio žrtva počini samoubojstvo, ispunjava uvjete za supsidijarnu zaštitu ako postoji stvarna opasnost da bi navedenom državljaninu u toj državi bila namjerno uskraćena skrb prilagođena liječenju fizičkih ili psihičkih posljedica tog mučenja, što je na nacionalnom sudu da provjeri.

( 1 ) SL C 326, 5. 9. 2016.
1.

Članak 27. stavak 2. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljanju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ treba tumačiti na način da činjenica da je u odnosu na građanina Europske unije ili državljanina treće zemlje, člana obitelji takvog građanina, koji traži da mu se dodijeli pravo na boravak na državnom području države članice u prošlosti donesena odluka kojom mu se odbija priznanje statusa izbjeglice na temelju članka 1. stavka F Konvencije o statusu izbjeglica, koja je potpisana u Ženevi 28. srpnja 1951. i dopunjena Protokolom o statusu izbjeglica, sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967., ili članka 12. stavka 2. Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite ne omogućuje nadležnim tijelima te države članice da automatski smatraju da sama njegova prisutnost na tom državnom području, neovisno o postojanju opasnosti od ponavljanja djela, predstavlja stvarnu, trenutačnu i dostatno ozbiljnu prijetnju za neki od temeljnih interesa društva, koja može opravdati donošenje mjera javnog poretka ili javne sigurnosti. Utvrđenje postojanja takve prijetnje mora se temeljiti na ocjeni nadležnih tijela države članice domaćina osobnog ponašanja dotičnog pojedinca, pri kojoj se u obzir uzimaju utvrđenja iz odluke kojom se odbija priznanje statusa izbjeglice i elementi na kojima se ona temelji, osobito narav i težina zločina ili ponašanja koji mu se stavljaju na teret, razina njegova osobnog sudjelovanja u njima, eventualno postojanje razloga za oslobođenje od kaznene odgovornosti i, ovisno o slučaju, postojanje osuđujuće kaznene presude. Pri toj ukupnoj ocjeni također se mora uzeti u obzir protek vremena od navodnog počinjenja tih zločina ili ponašanja te naknadno ponašanje tog pojedinca, osobito pokazuje li to ponašanje kod njega postojanje stava kojim se ugrožavaju temeljne vrijednosti iz članaka 2. i 3. UEU-a na način koji bi mogao remetiti mir i fizičku sigurnost stanovništva. Sama činjenica da je to ponašanje u prošlosti nastalo u posebnom povijesno-društvenom kontekstu u njegovoj državi podrijetla, koji ne može nastati u državi članici domaćinu, ne dovodi u pitanje to utvrđenje. Osim toga, nadležna tijela države članice domaćina moraju, u skladu s načelom proporcionalnosti, odvagnuti, s jedne strane, zaštitu temeljnog interesa predmetnog društva i, s druge strane, interese dotičnog pojedinca u vezi s izvršavanjem njegove slobode kretanja i boravka kao građanina Unije i njegova prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života.
HR Službeni list Europske unije C 166/12

Presuda Suda (prvo vijeće) od 21. ožujka 2018. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – J. Klein Schiphorst protiv Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Predmet C-551/16) (1)

((Zahtjev za prethodnu odluku - Socijalna sigurnost - Sporazum između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije - Koordinacija sustava socijalne sigurnosti - Uredba (EZ) br. 883/2004 - Članci 7., 63. i 64. - Davanja za nezaposlenost - Nezaposlena osoba koja odlazi u drugu državu članicu - Zadržavanje prava na davanja - Trajanje))

(2018/C 166/15)

Jezik postupka: nizozemski

Sud koji je uputio zahtjev

Centrale Raad van Beroep

Stranke glavnog postupka

Tužitelj: J. Klein Schiphorst

Tuženik: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Izreka

Članak 64. stavak 1. točku (c) Uredbe (EZ) Europskog parlamenta i Vijeća br. 883/2004 od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti valja tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalna mjera, poput one u glavnom postupku, kojom se nadležnoj instituciji nalaže načelno odbijanje svakog zahtjeva za produljenje razdoblja izvoza davanja za nezaposlenost na više od tri mjeseca, osim ako navedena institucija ocijeni da bi odbijanje tog zahtjeva dovelo do nerazboritog rezultata.

(1) SL C 30, 30. 1. 2017.